Справа № 466/9627/24 Головуючий у 1 інстанції: Едер П.Т.
Провадження № 33/811/260/25 Доповідач в 2-й інстанції: Урдюк Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., з участю захисника Огородника О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника Огородника О.І. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 31 січня 2025 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 605 (п`ятсот тридцять шість) грн 60 коп.

Згідно з постановою, ОСОБА_1 14.09.2024 о 23:39 год. в м. Львові на вул. Величковського, 56 керувала транспортним засобом марки «KIA CEED», номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: (порушення мови, порушення координації рухів, запах алкоголю з порожнини рота). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці чи в медичному закладі відмовилась. Таким чином, ОСОБА_1 порушила п.2.5 ПДР, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із рішенням судді першої інстанції, захисник Олійник О.І. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 31 січня 2025 року, провадження по справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог покликається на те, що на момент перевірки документів працівниками поліції ОСОБА_1 не перебувала за кермом та не керувала транспортним засобом, відповідно, не могла скоїти ДТП та не було підстав освідувати її на стан сп`яніння.

Автомобіль «КІА» було припарковано на майданчику для паркування біля житлового будинку, за понад 20 м від місця ДТП. Поліція почала зйомку та фіксацію події ДТП мінімум за 30 хвилин після самого ДТП, не зупиняла автомобіль, відтак не могла достеменно встановити особу водія транспортного засобу «КІА».

В свою чергу на усіх відео видно, що з працівниками поліції спілкується молодий мужчина, який є братом ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , який пояснює працівникам поліції, що саме він був на момент ДТП за кермом транспортного засобу «КІА», відтак саме щодо нього необхідно оформити адмінматеріали за ст.124 КУПАП.

Апелянт наголошує, що належних, допустимих та достатніх доказів перебування за кермом саме ОСОБА_1 у справі немає.

Письмові пояснення невстановлених осіб вважає неналежними та недопустимими доказами, оскільки у протоколах АБА 110584 та АБА 110583 не вказано, що у справі є свідки, в протоколі за ст.124 КУПАП вказано тільки потерпілого ОСОБА_3 . Відтак, процесуального статусу свідків зазначені особи не набули і їх пояснення у справі не мають жодного доказового значення.

В свою чергу, пояснення ОСОБА_3 не можуть бути доказом у справі, оскільки він в момент ДТП спав вдома та вийшов до місця ДТП через певний час, після дзвінка знайомого.

В подальшому так склалися обставини, що брат ОСОБА_1 - ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому не зможе бути допитаний з приводу обставин згаданого ДТП.

ОСОБА_1 проживала з братом за однією адресою та відповідно після його смерті мала можливість переглянути його особисті речі та документи. Серед них було виявлено розписку датовану 25 вересня 2024 року про те, що потерпілий у справі ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 у якості відшкодування моральної та матеріальної шкоди через ДТП грошові кошти у сумі 30000 грн та не має претензій з цього приводу.

Отже, покійний ОСОБА_4 відшкодував потерпілому завдану шкоду, виконавши вимоги ст.1188 ЦК України. Невинувата особа не буде відшкодовувати збитки, які завдані не нею, тому даний документ підтверджує правову позицію про те, що за кермом ТЗ була інша особа, а не ОСОБА_1 .

Попри пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про те, що за кермом транспортного засобу «КІА» на момент ДТП був саме ОСОБА_2 , перевірку на сп`яніння було запропоновано пройти не йому, а ОСОБА_1 , для чого не було жодних підстав. Тому складання протоколу за ст.130 КУПАГІ відносно ОСОБА_1 не мало під собою жодних підстав, оскільки працівники поліції не мали належних, допустимих та достатніх доказів стверджувати, що саме ОСОБА_1 була водієм транспортного засобу «КІА» в момент ДТП.

У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленою про час та місце його проведення, не з`явилась. Захисник Огородник О.І. у суді апеляційної інстанції не заперечував щодо розгляду апеляційної скарги без участі ОСОБА_1 .

За таких обставин, з урахуванням вимог ч. 6 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги у відсутності ОСОБА_1 .

У суді апеляційної інстанції захисник Огородник О.І. апеляційну скаргу підтримав, просив її задоволити.

Заслухавши захисника Огородника О.І., перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останньої у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Так, пунктом 2.5 Правил дорожнього руху встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Разом з тим, ст. 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у випадку невиконання водієм вимог п. 2.5 ПДР полягає у відмові особи, яка здійснювала керування транспортним засобом та якій працівник поліції висловив вимогу пройти огляд на стан сп`яніння, пройти такий огляд.

Відповідно до ст. 2, 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 9 листопада 2015 року №1452/735 (далі - Інструкція №1452/735) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

З протоколу серії АБА № 110583 від 15 вересня 2024 року (а.с. 1) вбачається, що такими ознаками у ОСОБА_1 були: порушення мови, порушення координації рухів, запах алкоголю із порожнини рота.

З огляду на наведені ознаки, у поліцейського виникли підстави вважати, що водій ОСОБА_1 перебувала у стані алкогольного сп`яніння, наслідком чого стала вимога поліцейського до ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння.

Наявним у матеріалах справи відеозаписом з камер спостереження патрульних підтверджується, працівники поліції прибули за викликом на місце ДТП. З пояснень свідків, а також відеозапису її керування автомобілем з мобільного телефону свідка було встановлено, що за кермом перебувала саме ОСОБА_1 . Однак, сама ОСОБА_1 заперечувала факт керування, поруч з нею був рідний брат, який стверджував, що керував автомобілем саме він. Поліцейський виявивши у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, запропонував їй пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі, проте ОСОБА_1 не виконувала вимоги поліцейського, заперечувала факт керування. Працівник поліції неодноразово пропонував ОСОБА_1 пройти огляд, але остання відмовилась від огляду, після чого поліцейський роз`яснив наслідки відмови та повідомив, що буде складено протокол.

Таким чином, відмовляючись від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 , яка отримала посвідчення водія та знає Правила дорожнього руху, порушила вимоги п. 2.5 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_1 не керувала транспортним засобом, апеляційний суд оцінює критично, оскільки факт керування транспортним засобом, підтвердили свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , письмові пояснення яких долучено до матеріалів справи, а також факт керування підтверджується долученим до матеріалів справи відеозаписом, з якого вбачається, що свідок надала для огляду працівнику поліції відеозапис з мобільного телефону на якому було зафіксовано факт керування автомобілем саме

ОСОБА_1 огляду на вищевикладене, фактичними обставинами справи стверджується вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, така доведена повністю, і тому твердження захисника про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення не ґрунтуються на доказах у справі.

Апеляційний суд вважає здобуті у справі докази є належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 та у ході апеляційного розгляду апеляційним судом не отримано даних, які б свідчили про незаконність дій працівників поліції та невідповідність їх дій вимогам «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 оскаржувала дії працівників поліції щодо складання відносно неї протоколу. Доказів неправомірної поведінки працівників поліції чи інших доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та додатках до нього матеріали справи не містять.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.

Таким чином, наявні у справі докази, яким суддя першої інстанції надав належну оцінку, у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй адміністративного правопорушення, а саме відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, за ч. 1 ст. 130 КУпАП та узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпційфакту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь її вини, та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах безальтернативної санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При розгляді справи суддею першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.

Ураховуючи наведене, порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час апеляційного перегляду, оскаржувана постанова судді є законною, обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 31 січня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, апеляційну скаргу захисника Огородника О.І. в інтересах останньої - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Урдюк Т.М.