Справа № 454/122/25 Головуючий у 1 інстанції: Струс Т.В.
Провадження № 33/811/323/25 Доповідач: Гончарук Л. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Гончарук Л.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Овсяннікової Ксенії Володимирівни на постанову судді Сокальського районного суду Львівської області від 20 січня 2025 року,

встановив:

цієї постановою, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 500 (двохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн. 00 коп. без конфіскації знарядь і засобів вчинення правопорушення так як такі відсутні.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 605 (шістсот п`ять)грн. 60коп. судового збору.

Відповідно до постанови, ОСОБА_1 , 06.01.2025 о 09 год 45 хв в складі групи осіб із ОСОБА_2 вчинив спробу незаконного перетинання державного кордону з України в Р.Польщу, поза пунктом пропуску через державний кордон України, на напрямку 660 прикордонного знаку, територія Белзької ОТГ Шептицького району та був затриманий прикордонним нарядом «Група реагування».

На вказану постанову захисник адвокат Овсяннікова К.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Сокальського районного суду Львівської області від 20 січня 2025 року, оскаржувану постанову скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

В обгрунтування вказує про те, що постанова суду першої інстанції є необгрунтованною та такою, що прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Вважає, що наявні в матеріалах справи докази є недостатніми для обґрунтування вини ОСОБА_1 за критерієм поза розумним сумнівом

Зауважує, що протокол про адміністративне правопорушення ЗхРУ № 241302 від 06.01.2025 є неналежним доказом, оскільки у порушення вимог ст. 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, уповноваженою посадовою особою не конкретизовано місце вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йму діяння, не зазначено координати, де нібито здійснено спробу перетину державного кордону, не додано схему із зазначенням цих координат із прив`язкою до місцевості.

Звертає увагу, що в матеріалах справи наявні пояснення ОСОБА_1 , в яких останній зазначає, що не вбачає в своїх діях будь якого складу злочину, натомість в оскаржуваній постанові суд зазначає, що ОСОБА_1 свою вину визнав.

Щодо строку на апеляційне оскарження постанови судді Сокальського районного суду Львівської області від 20 січня 2025 року зазначає, що ОСОБА_1 не був повідомлений про місце та дату розгляду справи, про наявність оскаржуваної постанови ОСОБА_1 дізнався лише 12.02.2025, відтак вважає такий пропущено з поважних причин.

В судові засідання у даній справі, які були призначені на 13.03.2025, 01.04.2025 особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисник адвокат Овсяннікова К.В. не з`явилися, хоча були належним чином повідомлений про час, дату та місце судового розгляду.

Відкладаючи справу, суд сприяв у реалізації права на участь у судовому засіданні, однак таким правом учасники справи не скористалися. Тому згідно ч. 1 ст. 268 КУпАП суд вважає за необхідне провести розгляд справи у їх відсутності.

Окрім цього, 31.03.2025 на електронну адресу Львівського апеляційного суду надійшло клопотання захисника адвоката Овсяннікової К.В., яка просить розглянути справу без її участі.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Доводи апелянта щодо поважності пропуску строку апеляційного оскарження є обґрунтованими. Суд вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений апелянтом з поважних причин, а тому його слід поновити.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її у точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Відповідно до диспозиції частини другої статті 204-1 КУпАП, передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинене групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень.

Диспозиція статті має бланкетний характер, у зв`язку з чим встановлення складу адміністративного правопорушення регулюється спеціальним нормативним актом, що регулює порядок перетинання державного кордону України, яким є Закон України «Про державний кордон України».

Так, ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» передбачено, що перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Окрім цього, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» визначено що, пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 зазначеного Закону пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 , суть вчиненого ним правопорушення полягає у спробі незаконного перетину державного кордону України поза пунктом пропуску в складі групи осіб.

Як слідує з матеріалів справи, суддя місцевого суду, детально дослідивши матеріали та обставини справи, давши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, а саме: протоколом про адміністративне затримання від 06.01.2025 (а.с.1); протоколом про адміністративне правопорушення ЗхРУ № 241302 від 06.01.2025 (а.с.2); рапортом заступника начальника відділення інспекторів прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_1 (тип В) з персоналу відділу прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_2 (тип Б) старшого лейтенанта ОСОБА_3 від 06.01.2025 (а.с.3); заявою ОСОБА_1 про визнання ним вини в інкримінованому правопорушенні та розгляд справи без його участі (а.с.14), письмовими поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності(а.с.6); фототаблицею(а.с.5), довідкою про результати опитування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зі змісту якої вбачається, що останні у період з 2022 року були призвані на військову службу та проходили службу на Херсонському напрямку, після 2-х років служби у бойових підрозділах були переведені до Академії сухопутних військ України ім. П. Сагайдачного. Після нового 2025 року останнім повідомили про повернення в бойові підрозділи, в результаті чого, повідомивши своїх рідних, вирішили спробувати незаконного перетнути кордон із Республіки Польща у зв`язку із наявністю на території країни особистих знайомих, що мають доступ до офіційного працевлаштування. В подальшому, під час пошуку варіантів виїзду, ОСОБА_4 звернувся до свого знайомого жителя міста Коломиї якому напередодні вдалось незаконно перетнути ДК України на ділянці віпс « ІНФОРМАЦІЯ_3 » на що останній згодився пояснюючи, що перетин буде не гарантований, але він знає що багато хто вже так перетинав кордон, інформації про те що Республіка Польща, відповідно до положень про реадмісію повертає громадян не надходило. Так, 04.01.2025 року звернувся до свого побратима ОСОБА_5 з яким весь період часу проходив службу та запропонував піти разом із ним, на що останній погодився. Далі, близько 05 год ранку останні сіли на автобус «Івано-Франківськ- Шептицький» після чого автостопом дістались н.п. Угнів та здійснили спробу незаконного перетину Державного кордону України, після чого були затримані прикордонним нарядом(а.с.10-11); а також іншими доказами у їх сукупності, які наявні в матеріалах справи.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ЗхРУ № 241302, складеного 06 січня 2025 року, ОСОБА_1 , 06.01.2025 о 09 год 45 хв, діючи в складі групи осіб із ОСОБА_2 вчинив спробу незаконного перетинання державного кордону з України в Р.Польщу, поза пунктом пропуску через державний кордон України, на напрямку 660 прикордонного знаку, 2500 м від лінії державного кордону, територія Белзької ОТГ Шептицького району, Львівської області, внаслідок чого був затриманий прикордонним нарядом «Група реагування». Своїми діями ОСОБА_1 порушив ст. 9 Закону України Про державний кордон України, чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення ЗхРУ № 241302 від 06 січня 2025 року відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оформлений компетентним органом в межах повноважень наданих особі, яка його склала, в якому, зазначено дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, та інші відомості, необхідні для вирішення справи, який підписаний уповноваженою особою та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Доводи апелянта про те, що постанова суду першої інстанції є необгрунтованною та такою, що прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд вважає безпідставними й до уваги не бере.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної постанови суду першої інстанції.

За таких обставин, суддя суду першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Висновки суду першої інстанції відповідають зібраним у справі доказам, яким суддею надана належна оцінка, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

При розгляді справи в суді першої інстанції порушень норм матеріального чи процесуального права допущено не було.

Суддя відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП повно й всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи. Докази, які лягли в основу судового рішення, були досліджені суддею в ході судового розгляду й отримали належну оцінку.

Викладені у постанові судді висновки відповідають фактичним обставинам справи.

Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування судового рішення.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги. Судове рішення є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

поновити захиснику адвокату Овсянніковій Ксенії Володимирівні строк на апеляційне оскарження постанови судді Сокальського районного суду Львівської області від 20 січня 2025 року.

Апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Овсяннікової Ксенії Володимирівни залишити без задоволення, а постанову судді Сокальського районного суду Львівської області від 20 січня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення - без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Л.Я. Гончарук