ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643 / 1288 / 24 Суддя суду 1 інстанції: Олійник О.О.
Провадження № 33/818/ 692 /25 Суддя суду апеляційної інстанції: Курило О.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2025 року Харківський апеляційний суд у складі: судді судової палати з розгляду кримінальних справ Курила О.М., при секретареві Маленку В.В., з участю особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який взяв захист своїх інтересів на себе, за умови, що всі учасники належним чином повідомлені про розгляд даної справи і ні від кого з них не надійшло заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи з поважних причин, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові, в режимі відеоконференції, справу за апеляційною скаргою правопорушника на постанову Московського районного суду м.Харкова від «27» 08 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, військовослужбовця НГУ, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним за ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в дохід держави у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн (сімнадцять тисяч гривень) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, стягнуто судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.02.2024 року о 16 год. 53 хв. в м. Харкові по пр-ту Героїв Харкова, 94, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen passat, , д.н. НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини; порушення мови; порушення координації рухів. Водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6820, та у медичному закладі КНП ХОР ОКНЛ відмовився.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Дослідивши наявні докази по справі суд першої інстанції визнав ОСОБА_1 винним в порушенні ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції правопорушник подав апеляційну скаргу разом із запереченнями, яка містить прохання про скасування постанови Московського районного суду м.Харкова від «27» 08 2024 року та закрити провадження у справі.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги апелянт вказує, що рішення суду першої інстанції є необ`єктивним, необґрунтованим та несправедливим, не відповідає матеріалам справи та фактичним обставинам справи.

Додатково апелянт зазначає, що судом першої інстанції було порушено право на захист, працівники поліції безпідставно зупинили водія ОСОБА_1 , відеозапис, що долучений до матеріалів справи не містить факту руху водія ОСОБА_1 та факту відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, свідки при складанні протоколу не залучалися.

Враховуючи вищевикладене, апелянт вважає постанову незаконною та просить її скасувати.

Крім того, було заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.

Позиції учасників апеляційного провадження

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 підтримував клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції та вимоги апеляційної скарги, зазначив, що вину в своїх діях визнає, зазначив, щ пройшло багато часу та він усвідомив неправомірність своїх дій та просив суд не позбавляти його права керування транспортними засобами, так як є військовослужбовцем та є командиром взводу забезпечення навчального процесу роти забезпечення навчального процесу батальйону забезпечення навчального процесу.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

З метою необмеження доступу до правосуддя суд апеляційної інстанції вважає за можливе задовольнити клопотання правопорушника про поновлення йому строку на апеляційне оскарження та вважати пропущений строк пропущеним з поважних причин.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення першої інстанції зміні в частині накладення адміністративного стягнення, з наступних підстав.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, повинен належним чином з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті. Постанова судді, згідно ст.283 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Положення ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В пункті 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складений уповноваженою особою, з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП. Процедура проведення поліцейським огляду водія на стан алкогольного сп`яніння відповідає вимогам Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства Внутрішніх справ України та Міністерством охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року. Відповідно до положень п.2 розділу І зазначеної інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Судовим розглядом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №077817 04.02.2024 року о 16 год. 53 хв. в м. Харкові по пр-ту Героїв Харкова, 94, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen passat, , д.н. НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини; порушення мови; порушення координації рухів. Водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6820, та у медичному закладі КНП ХОР ОКНЛ відмовився.

Судом апеляційної інстанції досліджено відеозапис, що долучений до матеріалів справи, з якого вбачається, що працівники поліції зупинили водія за порушення п.п. 9.2Б ПДР. При спілкуванні із водієм ОСОБА_1 працівники поліції виявили в останнього ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини; порушення мови; порушення координації рухів, та запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою технічних приладів або у лікаря нарколога.

На фрагменті відеозапису на 17 год 25 хв. 10 сек водій ОСОБА_1 відмовляється від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Крім того, факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 підтверджується доказами, що містяться в справі про адміністративне правопорушення: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 077817 від 04.02.2024 року; відеозаписом з бодікамери, який був долучений до матеріалів справи та досліджений судом, на якому зафіксований факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння; Актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 04.02.2024 року; рапортом працівника поліції.

Всі зібрані у справі про адміністративне правопорушення докази апеляційний суд визнає належними, допустимими та такими, що відповідають вимогам ст. 251 КУпАП.

Інші підстави, які б свідчили про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП в діях ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не зазначено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені.

Додатково в поясненнях в судовому засіданні та до матеріалів справи водій ОСОБА_1 додав квитанцію про сплату штрафу у розмірі 17000 тисяч грн. від 18 12 2024 року, що додатково свідчить про визнання вини у своїх діях.

Враховуючи усе вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Водночас у розглядуваній справі, на переконання апеляційного суду, наявні підстави для зміни оскаржуваного рішення щодо призначеного стягнення в частині позбавлення права керування транспортними засобами.

Згідно зі статтею 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до статті 24 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Згідно зі ст.1512 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

В п.2.2 Рішення від 15.06.2022 р. № 4-р(II)/2022 Конституційний Суд України, розглядаючи питання притягнення осіб до адмінвідповідальності, зазначив, що: - « адмінвідповідальність в Україні та процедура притягнення до адмінвідповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні» (перше речення абз.1 п.п.4.1 п.4 мотивувальної частини Рішення від 22.12.2010 р. № 23-рп/2010);

- « суспільна користь адмінстягнень за адмінправопорушення полягає не в поповненні державного бюджету, а в забезпеченні конституційного правопорядку, безпеки суспільства та прав і свобод кожної особи» (перше речення абз.1 п.п.2.5 п.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 21.07.2021 р. № 3-р(II)/2021).

В п.3 цього Рішення, Конституційний Суд України вказав, що за ч.2 ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Конституційний Суд України в Рішенні від 2.11.2004 р. № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності в контексті вирішення питання конституційності ст.69 КК України у справі про призначення судом більш м`якого покарання, зазначив таке:

- « Призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим. Про це свідчить п.3 ч.1 ст.65 КК України відповідно до якого суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину » (абз.7 та 8 п.п.4.2 п.4 мотивувальної частини);

- « встановлення законодавцем недиференційованого покарання та неможливість його зниження не дозволяє застосовувати покарання до осіб, які вчинили злочини невеликої тяжкості, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, розміру заподіяних збитків, форми вини і мотивів злочину, майнового стану підсудного та інших істотних обставин, що є порушенням принципу справедливості покарання, його індивідуалізації та домірності» (абз.6 п.5 мотивувальної частини).

В ч.2 та 3 п.4.3 Рішення Конституційний Суд України вкотре наголосив, що в законодавчому внормуванні відносин із притягнення особи до адміністративної або кримінальної відповідальності обов`язково має бути дотриманий конституційний принцип індивідуалізації юридичної відповідальності.

Таким чином, установлення в актах публічного законодавства абсолютно визначених та (або) безальтернативних санкцій має збалансовано поєднуватись із наданням суб`єкту накладення адмінстягнення або кримінального покарання дискреції в питанні визначення виду та розміру стягнення або покарання з урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики особи, винної у вчиненні правопорушення, можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.

З огляду на наведені у рішенні Конституційного Суду України висновки, апеляційний суд вважає доречним розглянути доводи ОСОБА_1 про врахування принципу індивідуального характеру юридичної відповідальності особи.

Так, під час підготовки до апеляційного розгляду та в ході судового засідання, встановлено, що ОСОБА_1 дійсно є військовослужбовцем та є командиром взводу забезпечення навчального процесу роти забезпечення навчального процесу батальйону забезпечення навчального процесу. Водій ОСОБА_1 зазначив, що позбавлення його права керування транспортними засобами призведе до погіршення бойового становища підрозділу.

Саме з таким клопотанням щодо ОСОБА_1 звернулось і командування підрозділу де проходить службу ОСОБА_1 .

При цьому апеляційний суд констатує, що дії водія не спричинили істотної шкоди громадським або державним інтересам. Крім того, обставини, які б обтяжували відповідальність правопорушника, відсутні.

Чинними нормами ст. 130 КУпАП передбачено стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону, суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Згідно з рішенням ЄСПЛ від 21.01.2011 р. у справі «Корнєв та Карпенко проти України» адміністративні правопорушення, закріплені норми КУпАП, за які передбачена відповідальність у виді позбавлення певних прав, не є незначними, у зв`язку з чим вони відносяться до норм, які регулюються кримінальним законодавством і таким, що вимагає застосування всіх гарантій статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, відповідно до ст. 69 КК України винній особі може бути призначене покарання більш м`яке, ніж передбачене законом.

Враховуючи, що КУпАП прийнятий Верховною Радою УРСР 07.12.1984 року і він не включає поняття призначення стягнення нижче, передбаченого статтею КУпАП, то в даному випадку відповідно до ст. 7 КУпАП суд вважає за можливе застосувати норми статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і призначити стягнення більш м`яке, ніж передбачене санкцією статті 130 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 1, 7, 25, 33, 38, 294, 295 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, - задовольнити, поновивши вказаний строк як пропущений з поважних причин.

Постанову Московського районного суду м.Харкова від «27» 08 2025 року по справі щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, - в частині накладення адміністративного стягнення змінити.

Виключити з рішення суду першої інстанції посилання на позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Апеляційну скаргу правопорушника, - задовольнити частково.

Вважати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) грн. без позбавлення права керування транспортними засобами.

В іншій частині постанову районного суду залишити без змін.

Оскарження даної постанови в касаційному порядку у відповідності до ст. 294 КУпАП не передбачено.

Суддя Харківського апеляційного суду О.М.Курило