Справа № 445/2144/24 Головуючий у 1 інстанції: Бакаїм М. В.
Провадження № 33/811/399/25 Доповідач: Гончарук Л. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Гончарук Л.Я., з участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника адвоката Стефановича Юрія Михайловича, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Золочівського районного суду Львівської області від 26 грудня 2024 року,

встановив:

цієї постановою, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення - штраф в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн. (сімнадцять тисяч гривень) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк - один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять гривень) 60 копійок.

Відповідно до постанови, ОСОБА_1 , 31.08.2024 о 23 год 50 хв в с. Білий Камінь, Золочівського району Львівської області, керував автомобілем Сітроен Джампі, р.н. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9.а ПДР. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням приладу «Drager 6820», результат 0.66 проміле.

На вказану постанову особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Золочівського районного суду Львівської області від 26 грудня 2024 року, оскаржувану постанову скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування вказує про те, що дане судове рішення є незаконним, оскільки таке постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом першої інстанції не застосовані норми матеріального права, які суд мав застосувати, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи та вимогам закону, відтак вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАЛ

Вказує, що поліцейський який зупинив його не представився та не вказав причину зупинки та не попередив його про початок відеофіксації.

Стверджує, що із відеозапису, вбачається, що він не є безперервним, зйомка відеофайла фіксує лише початок розмови з поліцейським, огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки т/з за допомогою газоаналізатора Алкотест № 6820 та складання протоколу.

Наголошує, що відсутність безперервного відеозапису ставить під сумнів законність проведення поліцейськими вказаних дій та позбавляє можливості об`єктивно перевірити обставини пов`язані із виявленням та фіксацією адміністративного правопорушення. Таким чином, працівники поліції, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення, порушили вимоги ст. 266 КУпАП, Закону України «Про національну поліцію» та Інструкції № 1026.

Зазначає, що як вбачається з відозапису поліцейським не роз`яснено йому порядок застосування спеціального технічного засобу, не було надано йому для огляду цілісність упаковки з 1 мундштуком та надано мундштук для продування без захисної упаковки та здійснено пробний тест з використанням мундштука до проведення тесту за його участі.

Стверджує, що також згідно відеозапису поліцейський не надав йому для огляду дисплей алкотестеру з результатами тесту, а тільки оголосив його в голос та не зафіксував результати тесту відеореєстратором.

Вважає, що в даному випадку було порушено порядок проходження його огляду на стан сп`яніння, тому наявний у справі результат із приладу «Драгер ALKOTEST 6820», є неналежним та недопустимим доказом.

Акцентує, що як вбачається з відеоматеріалів, направлення в Золочівську ЦРЛ для огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, після проходження тесту за допомогою приладу «Драгер Алкотест 6820» йому не оголошувалось та не надавалось для ознайомлення чи читання, таке направлення було оформлене поліцейським вже після складання протоколу ААД № 998163 та запропоновано йому лише підписатись під таким направленням разом з протоколом, результатом тесту та іншими документами, що в своїй сукупності свідчить про те, що поліцейським не було запропоновано йому пройти огляд в медичному закладі для встановлення з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказам у даній справі, у розумінні статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним та беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, і не викликали сумнівів у суду.

Вважає, що достатніх доказів, які достовірно свідчать про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, визначеного ч. 1 ст. 130 КУпАП під час розгляду адміністративних матеріалів в суді першої інстанції не здобуто, а ті, що надані в якості підтвердження є недопустимими доказами.

Щодо строку на апеляційне оскарження зазначає, що він не був присутній на розгляді справи, про існування оскаржуваної постанови йому стало відомо після того як усі його банківські картки були заблоковані виконавчою службою, надалі звернувся до Золочівського районного суду Львівської області з заявою про ознайомлення з матеріалами справи та отримання копії оскаржуваної постанови, яку отримав 06.03.2025, що підтверджується розпискою, про її отримання, у зв`язку з чим вважає, що строк на апеляційного оскарження пропущений ним з поважних причин та просить такий поновити.

Заслухавши виступ захисника адвоката Стефановича Ю.М., пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , які підтримали подану апеляційну скаргу, дослідивши матеріали адміністративної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Доводи апелянта щодо поважності пропуску строку апеляційного оскарження є обґрунтованими. Суд вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений апелянтом з поважних причин, а тому його слід поновити.

Відповідно до вимог ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться в межах, встановлених протоколом про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, при розгляді даної справи, дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, в тому числі й щодо накладення адміністративного стягнення.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, в тому числі порушень процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, при розгляді справи судом першої інстанції допущено не було.

Відповідальність за ст. 130 КУпАП настає за керування транспортними засобами в стані алкогольного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, та за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Висновок судді про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку і навів у постанові, зокрема даними наведеними у: протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 998163 від 01.09.2024 (а.с.3); роздруківці з приладу Alkotest Drager 6820, результат тесту 0,66 ‰, який підписаний ОСОБА_1 без зауважень (а.с.2); акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого результат тесту 0,66 ‰ (а.с.4); направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с.5); відеозаписі події, який підтверджує обставини викладені в протоколі серії ААД № 998163 від 01.09.2024 (а.с.7); рапорті інспектора ВРПП Золочівського РВП ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції Р.Вирозумського від 02.09.2024 (а.с.6), які узгоджуються між собою та достовірність таких в судді апеляційного суду не викликає сумнівів.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ААД № 998163 від 01.09.2024, ОСОБА_1 , 31.08.2024 о 23 год 50 хв в с. Білий Камінь, Золочівського району Львівської області, керував автомобілем Сітроен Джампі, р.н. НОМЕР_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням приладу «Drager 6820», результат 0.66 проміле, чим порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Як слідує з рапорта інспектора інспектора ВРПП Золочівського РВП ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції Р.Вирозумського від 02.09.2024, в такому зазначено, що про те, що 31.08.2024 о 23 годині 50 хвилин ним спільно з інспектором ВРРПП ст. лейтенантом поліції Желих Л.В, під час патрулювання с. Білий Камінь, Золочівського району було зупинено автомобіль Сітроен Джампі р.н.з. При перевірці документів було встановлено, що даним автомобілем керував гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 . При спілкуванні із водієм, в останнього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю із порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Після чого громадянину ОСОБА_1 було запропоновано пройти тест на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Alkotester Drager 6820 на, що останній погодився, результат 0.66 промілле. Від медичного огляду у медичному закладі відмовився. На гр. ОСОБА_1 було складено адміністративний протокол серії ААД № 998163 за ч. 1 ст. 130 КупАП за порушення п. 2.9 А ПДР України. Із адміністративними матеріалами вищевказаного водія було ознайомлено. Також гр. ОСОБА_1 було відсторонено від керування транспортним засобом.

З матеріалів справи вбачається, що огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння був проведений на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу, яким забезпечені працівники поліції, з дотриманням вимог Інструкції. Результат тесту, становив 0,66 ‰, що підтверджується також відповідною роздруківкою, яку ОСОБА_1 засвідчив підписом.

При апеляційному розгляді не встановлено, що ОСОБА_1 не погоджувався з результатом приладу Драгер, чи наполягав на проведенні освідування у медичному закладі, що спростовує доводи апеляційної скарги.

Щодо відеозапису події, про які зазначає апелянт у своїй апеляційній скарзі, слід зазначити наступне.

Інструкцією «Про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер» № 100 від 3 лютого 2016 року, за якими визначено, що нагрудна відеокамера активується поліцейськими, так як не має постійного джерела живлення, та не передбачає зберігання відеозйомки, проведеною такою камерою в одному файлі, та противагу відеореєстратору, що встановлюється на службовому транспортному засобі у відповідності до «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1026 від 18 грудня 2018 року, за якою визначено, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків, а відеозйомка цим реєстратором, є безперервною до її завершення.

З наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 проходить огляд на стан сп`яніння на приладі Драгер, результат тесту 0,66 ‰. При цьому жодних заперечень щодо справності приладу Драгер чи незгоди з таким результатом ОСОБА_1 не висловлював.

Той зміст, який міститься на диску є достатнім для того, щоб зробити висновок про те, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що наявні у матеріалах справи відеозаписи є небезперервним, а відтак такі є неналежними і недопустимими доказами у справі, то апеляційний суд зазначає, що для вирішення справи важливими є лише ті фактичні дані, зафіксовані за допомогою відеокамери поліцейського, які свідчать про вчинення адміністративного правопорушення, або про протилежне. Відповідно до наданого відеозапису, на ньому, зокрема, відображено проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 та його результати.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги апелянта безпідставними і такими, що не впливають на законність прийнятого по суті рішення, та не спростовують порушення ОСОБА_1 вимог п.2.9а Правил дорожнього руху за наявності у справі вищевказаних доказів, які повністю підтверджують обставини вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано визнав їх належними та допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, зібрані у порядку, встановленому КУпАП.

Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вказані докази, якими стверджується факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 є логічними, послідовними, та такими, що взаємоузгоджуються між собою, а тому в апеляційного суду відсутні підстави сумніватися в їх достовірності та допустимості.

Крім цього, протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 998163 від 01.09.2024 оформлений відповідно до положень ст. 256 КУпАП, оскільки його форма та зміст відповідає вимогам діючого законодавства, і він є складеним та підписаним уповноваженою на те особою та підтверджує подію і обставини правопорушення, дані якого узгоджуються з іншими доказами у справі, достовірність та допустимість яких не викликає сумнівів.

Дії працівників поліції відносно ОСОБА_1 під час складення протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП апеляційний суд вважає такими, що ґрунтуються на вимогах закону, зокрема на приписах «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» та враховує також і те, що правопорушник їх не оскаржував та жодних заперечень щодо правомірності проведеного на місці зупинки транспортного засобу огляду на стан сп`яніння із використанням газоаналізатора «Drager Alcotest 6820» не висловлював.

Твердження апелянта, що транспортний засіб ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції незаконно, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що підстава зупинки транспортного засобу не є предметом доказування у справі за ст. 130 КУпАП, оскільки ці обставини не мають значення для правильного вирішення справи та встановлення факту керування особою транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та вимога поліцейського про проходження водієм в установленому порядку медичного огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, пов`язується лише з наявністю ознак такого сп`яніння у водія, а не з встановленням підстав для зупинки транспортного засобу.

Також апеляційний суд зазначає, що на час скоєння адміністративного правопорушення, в країні діяв воєнний стан, у цей час можуть бути обмежені громадянські права, а працівники поліції наділені повноваженнями зупиняти транспортні засоби та перевіряти документи водіїв.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги апелянта безпідставними і такими, що не впливають на законність прийнятого по суті рішення, та не спростовують порушення ОСОБА_1 вимог п.2.9а Правил дорожнього руху за наявності у справі вищевказаних доказів, які повністю підтверджують обставини вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи викладені обставини, доводи апеляційної скарги апелянта про те, що дане судове рішення є незаконним, оскільки таке постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом першої інстанції не застосовані норми матеріального права, які суд мав застосувати, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи та вимогам закону, є безпідставними.

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви в об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації, стороною захисту не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.

Оскільки, ОСОБА_1 , 31.08.2024 о 23 год 50 хв в с. Білий Камінь, Золочівського району Львівської області, керував автомобілем Сітроен Джампі, р.н. НОМЕР_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням приладу «Drager 6820», результат 0.66 проміле, чим порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Дії ОСОБА_1 вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а висновок суду першої інстанції, про керування ним автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, чим порушено п.2.9 а Правил дорожнього руху, жодним чином не спростовано.

Тому, підстав для скасування постанови суду, про що порушується питання в апеляційній скарзі, не встановлено.

Інші посилання апеляційної скарги не спростовують висновків суду про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки підтверджуються матеріалами справи, які були досліджені в ході апеляційного розгляду.

Стягнення накладене судом на ОСОБА_1 відповідно до положень ч. 2 ст. 33 КУпАП, за змістом якої, при накладенні стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, не враховуються.

Апеляційний суд вважає, що стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, накладене у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП та є безальтернативним.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки судді в постанові, при розгляді апеляційної скарги не було здобуто, а обставини на які покликається апелянт, як невраховані судом першої інстанції, були в повній мірі враховані судом першої інстанції при винесенні постанови.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32).

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування постанови судді, при апеляційному перегляді не встановлено.

Всі інші обставини, на які посилається апелянт в своїй апеляційній скарзі не впливають на законність прийнятого судом першої інстанції рішення.

Обставини, які б виключали провадження в справі, відповідно до ст. 247 КУпАП, відсутні.

Апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування судового рішення.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги і вважає, що підстав для скасування постанови судді та закриття провадження у справі немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

поновити особі, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Золочівського районного суду Львівської області від 26 грудня 2024 року.

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Золочівського районного суду Львівської області від 26 грудня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Л.Я. Гончарук