Справа № 161/251/25 Провадження №33/802/192/25 Головуючий у 1 інстанції:Мазур Д. Г.
Доповідач: Подолюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2025 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., розглянувши апеляційну скаргу особи, щодо якої складено протокол ОСОБА_1 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 лютого 2025 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1ст.130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою судді ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 21.12.2024 о 21 год. 27 хв. керуючи транспортним засобом марки «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 у м. Луцьк, по вул. Ковельська, 28, здійснив ДТП. Огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , проводився на місці ДТП, за допомогою газоаналізатора ALKOTEST DRAGER 7510 arlm-0455 тест номер 639 проба позитивна 2.21 проміле, з результатом проходження ОСОБА_1 , погодився, щодо проходження відповідного огляду в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаною постановою судді в частині призначення адміністративного стягнення, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій не оскаржуючи факт вчинення ним інкримінованого йому адміністративного правопорушення, з посиланням на порушення його права на захист, просить оскаржувану постанову змінити, а саме в частині позбавлення його права керування транспортним засобом строком на 1 рік, та призначити йому основне покарання у вигляді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, без позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Вказує про те, що свою вину в інкримінованому йому правопорушенні визнає повністю, щиро розкаюється у вчиненому, усвідомив що його дії є вкрай неприпустимими та зробив для себе висновки, що така поведінка є не прийнятною. Звертає увагу суду на те, що посвідчення водія для нього є в карай необхідне, оскільки він проходить службу в ЗСУ на посаді водія, а позбавлення посвідчення водія не дозволить йому виконувати безпосередні обов`язки військовослужбовця та належним чином здійснювати захист Батьківщини.

ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи телефонограмою (а.с.46) в судове засідання о 08 годині 10 хвилин 04 квітня 2025 року не з`явився, і при цьому жодних заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до початку апеляційного розгляду до апеляційного суду не подавав.

Враховуючи вищенаведене та беручи до уваги положення ст.268 КУпАП, апеляційний суд вважає, що справу можливо розглядати у відсутності ОСОБА_1 .

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, доходжу висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Постанова судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 лютого 2025 року в частині факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП апелянтом не оскаржується, а тому в силу ч.7 ст.294 КУпАП перегляду в апеляційному порядку в цій частині не підлягає.

Перш за все посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції було безпідставно відмовлено йому в клопотанні про відкладення розгляду справи, та за його відсутності притягнуто до адміністративної відповідальності. Хоча ним на електронну адресу місцевого суду, до початку судового засідання було подано клопотання про відкладення розгляду справи внаслідок проходження ним служби в ЗСУ, яке відбулося 10.02.2025 року, чим порушено його право на захист, то апеляційний суд знаходить такі твердження безпідставними, з огляду на таке.

Як вбачається із матеріалів справи, 06.01.2025 року справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 передано на розгляд судді Луцького міськрайонного суду Волинської області та судовий розгляд призначено на 10 год. 00 хв. 09.01.2025 року.

09.01.2025 року задоволено клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи у зв`язку із проходженням служби у Збройних силах України та бажанням особисто брати участь у розгляді справи.

20.01.2025 року знову задоволено клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи у зв`язку із проходженням служби у Збройних силах України та бажанням особисто брати учать у розгляді справи.

10.02.2025 року ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату та місце розгляду справи та будь - яких заяв чи клопотань про відкладення до початку розгляду справи до місцевого суду не подавав.

Разом з тим, ОСОБА_1 не був позбавлений права скористатися правовою допомогою адвоката, надати письмові пояснення до суду або ж взяти участь у судовому засідання в режимі відеоконференції, про те він такими своїми правами не скористався.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що в поданих ОСОБА_1 до місцевого суду клопотаннях останній зазначає, що проходить службу в Збройних силах України, проте останнім не надано будь яких належних та допустимих доказів про те, що він знаходиться за межами Волинської області та не міг з`явитися у судові засідання.

З доводами, які викладені в постанові суду, про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 повністю погоджується і апеляційний суд.

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку скаржник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Таким чином, жодних порушень права на захист, судом допущено не було.

Водночас, ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі вказує про те, що є усі правові підстави для змінити оскаржуваної постанови, а саме в частині позбавлення його права керування транспортним засобом строком на 1 рік, та призначення йому основного покарання у вигляді штрафу 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, без позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Проте, такі доводи на увагу суду не заслуговують з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Санкцією ч.1 ст.130 КУпАП для водіїв передбачено єдиний та безальтернативний вид стягнення, - такий як штраф в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

При цьому, апеляційний суд з врахуванням вищенаведеного вважає, що стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік накладене на правопорушника з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП та відповідає характеру вчиненого правопорушення, особі порушника, ступеню його вини та є необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети виховного впливу та запобігання вчиненню ОСОБА_1 нових правопорушень.

Таким чином, законних підстав для зміни оскаржуваного судового рішення у справі з мотивів яких просять апелянт, апеляційний суд не вбачає.

А тому, постанова судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 лютого 2025 року підлягає залишенню без змін відповідно до п.1 ч.8 ст.294 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, щодо якої складено протокол ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 лютого 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано виним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Копію постанови, у відповідності до ст. 295 КУпАП, протягом трьох днів надіслати особі, щодо якої її винесено.

Суддя

Волинського апеляційного суду В.А. Подолюк