490/1226/25 від10.04.2025
н/п 3/490/1295/2025
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року суддя Центрального районного суду м. Миколаєва Лященко В.Л., при секретарі Спінчевській Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від Управління патрульної поліції в Миколаївській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу серії ЕПР1 №249695 від 17.02.2025 року, 17 лютого 2025 року о 00 годині 00 хвилин в м. Миколаєві, вулиця Верхня, 56, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Ford Fusion», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , не була уважною, не стежила за дорожньою обстановкою, своєчасно не відреагувала на її зміну, не дотрималася бокового інтервалу та скоїла зіткнення з транспортним засобом «Renault Sandero», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушила вимоги п. 2.3 б, 13.1 Правил дорожнього руху, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП України.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, повідомлялася належним чином.

Потерпілий ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином.

Оцінивши всі зібрані по справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з врахуванням всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов наступних висновків.

Відповідно до змісту вимог ст.245 КУпАП, завданням судді при розгляді справи про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності та іншими засобами.

Згідно з вимогами ст.256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по-батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Ford Fusion», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , не була уважною, не стежила за дорожньою обстановкою, своєчасно не відреагувала на її зміну, не дотрималася бокового інтервалу та скоїла зіткнення з транспортним засобом «Renault Sandero», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Проте наявними матеріалами справи не доведено вину ОСОБА_1 у вчиненні вказаної ДТП за викладених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин.

Зі схеми ДТП неможливо встановити факт порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху та не дотримання нею бокового інтервалу, що спричинило зіткнення, оскільки на вказаній схемі працівником поліції відображено два місця зіткнення, одне зі слів водія «Ford Fusion», а інше зі слів водія «Renault Sandero» відповідно.

Пунктом 11.1 Правил дорожнього руху передбачено, що кількість смуг на проїзній частині для руху нерейкових транспортних засобів визначається дорожньою розміткою або дорожніми знаками 5.16, 5.17.1, 5.17.2, а за їх відсутності - самими водіями з урахуванням ширини проїзної частини відповідного напрямку руху, габаритів транспортних засобів і безпечних інтервалів між ними.

З вказаної схеми ДТП не вбачається наявності розділювальної смуги, а загальна ширина проїзної частини становить 4,7 метри, за такого ширина смуги для руху в кожному напрямку в даному випадку становить 2,35 м.

Відстань від краю проїзної частини по ходу руху транспортного засобу «Renault Sandero» до місця зіткнення зі слів цього ж водія складає 2,24 метри, а зі слів водія «Ford Fusion» 2,65 метри.

Тобто з наведеної схеми ДТП, з урахуванням загальної ширини проїзної частини, вбачається, що працівником поліції зазначено два місця зіткнення, тобто, що ДТП відбулась як на смузі для руху транспортного засобу «Renault Sandero» так і «Ford Fusion».

Вказана в схемі ДТП невизначеність не може бути беззаперечним доказом винуватості ОСОБА_1 у вчинені даної ДТП., а інших доказів на підтвердження не надано.

Відомостей про свідків, які б могли підтвердити обставини викладені в протоколі про адміністративне правопорушення в матеріалах провадження немає.

Будь-які інші докази на підтвердження вини ОСОБА_1 в матеріалах справи відсутні.

З письмових пояснень ОСОБА_1 та ОСОБА_2 також неможливо встановити обставини за яких відбулась ДТП, або іншу інформацію, яка б дала змогу встановити місце зіткнення транспортних засобів.

Крім того час вчинення адміністративного правопорушення, який вказаний в протоколі адміністративного правопорушення, а саме 00 годин 00 хвилин не відповідає фактичним обставинам справи та суперечить іншим матеріалам справи, оскільки згідно письмових пояснень учасників ДТП та схеми місця ДТП, вказана подія відбулась близько 18 години.

Суд звертає увагу, на той факт, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути єдиним доказом по справі та обвинувачення не може ґрунтуватись лише адміністративним протоколом, без інших належних та допустимих доказів вчинення адміністративного правопорушення.

Такі недоліки є недопустимими при складанні матеріалів справи та не дають можливості повно, всебічно оцінити обставини справи, що в свою чергу унеможливлює прийняття рішення судом про притягнення особи до відповідальності.

Особа, яка складала протокол про адміністративне правопорушення формально підійшла до складання протоколу та матеріалів справи, а тому наведені вище обставини позбавляють суд можливості всебічно і повно з`ясувати обставини справи, а відтак вирішити справу у точній відповідності із законом.

У відповідності до рішень ЄСПЛ (рішення від 30.05.2013 року, заява № 36673/04 та рішення від 20.09.2016 року, заява № 926/08), у випадку, коли викладена у протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає усіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа належним чином не може підготуватись до захисту) та принципу рівності сторін (оскільки фактично суд перебирає на себе не властиву йому функцію обвинувачення), що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, і у такому разі справа має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення

Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналогічного роду положення закріплено і в ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Згідно ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Вказане вище в сукупності дає підстави для висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Проаналізувавши викладені обставини та матеріали справи про адміністративне правопорушення, враховуючи відсутність належних доказів вчинення особою правопорушення, поставленого йому в провину, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі з причини відсутності в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 247, 284 КУпАП, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя В.Л. Лященко