Справа № 703/1347/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2025 року суддя Смілянського міськрайонного суду Черкаської області Прилуцький В.О., за участі: секретаря судового засідання Гуртової Є.В., особи відносно якої складено адміністративні протоколи ОСОБА_1 , представника особи, відносно якої складено адміністративні протоколи, адвоката Геріх Н.А., представника потерпілої, адвоката Бормотова Д.О. розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від ВП №2 ЧРУП ГУНП в Черкаській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , за ч.1 ст.173-2 КУпАП та ч. 2 ст. 173 2 КУпАП,-

встановив:

До Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з ВП №2 ЧРУП ГУНП в Черкаській області надійшли два матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та ч. 2 ст. 173 2 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 027606 від 29 січня 2025 року ОСОБА_1 , 20 січня 2025 року близько 20 год. за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство, а саме дії психологічного та фізичного характеру, відносно колишньої дружини ОСОБА_2 , в наслідок чого могла бути завдана шкода психологічному та фізичному здоров`ю ОСОБА_2 , чим вчинив правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 027665 від 29 січня 2025 року ОСОБА_1 20 січня 2025 року близько 20 год за адресою: АДРЕСА_2 вчинив домашнє насильство, а саме дії психологічного та фізичного характеру, відносно колишньої дружини в присутності дітей ОСОБА_3 , 2019 року народження та ОСОБА_4 , 2015 року народження, чим була заподіяна шкода їх психологічному здоров`ю, чим вчинив правопорушення передбачене за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Згідно з ч. 2 ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Постановою судді від 28 березня 2025 року об`єднано в одне провадження справу №703/1348/25 провадження № 3/703/785/25 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП та справу №703/1347/25 провадження № 3/703/784/24 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

В судовому засіданні особа відносно якої складено адміністративні протоколи ОСОБА_1 , вину у правопорушеннях категорично заперечував, просив суд закрити справу відносно нього, оскільки вважає, що в матеріалах справи відсутні докази, які б моли підтвердити вчинення ним домашнього насильства. Пояснив, що він дійсно 29 січня 2025 року прийшов за вказаною у протоколі адресою, де проживає його колишня дружина та діти, оскільки мав намір побачити дітей та провести з ними час. Зайшовши до квартири колишня дружина ОСОБА_2 розпочала із ним сварку та відмовлялася давати йому дозвіл на проведення часу з дітьми та спілкування з ними. Вказав, що дійсно мав розмову із колишньою дружиною в присутності двох неповнолітніх дітей, однак жодних дій, які могли б спричинити фізичне чи пчихологічне насильство, як відносно колишньої дружини так і дітей він не вчиняв.

Представник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Геріх Н.А. в судовому засіданні просила суд закрити провадження по справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Заперечення мотивувала тим, що адміністративні протоколи відносно ОСОБА_1 складені з порушенням законодавства, а також відсутня подія і склад адміністративного правопорушення. Зазначила, що просить суд врахувати надане ОСОБА_1 до суду письмове клопотання.

З поданого ОСОБА_1 письмового клопотання про закриття провадження у справі, вбачається, що ОСОБА_1 зазначає, що 20 січня 2025 року близько 20 він прийшов провідати дітей, які проживають разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 . Відчинивши двері ОСОБА_2 відмовила йому у проханні побачити дітей, після чого він намагався їй пояснити, що дуже любить дітей, хоче з ними спілкуватися, приймати участь у їхньому житті, вихованні. Намагався також пояснити, що має право приходити до квартири, адже 1/2 частина належить йому на праві власності. Окрім того, він намагався пояснити, що як батьки мають однакові права щодо участі у вихованні дітей. Натомість, колишня дружина настоювала на своєму, вказувала на те що що це її дім і бачити дітей вона не дозволить. В свою чергу вела себе дуже агресивно, намагаючись йому завдати тілесних ушкоджень. В процесі розмови з колишньою дружиною, він побачив як плаче донька, і вирішив піти, не травмуючи дитячу психіку. ОСОБА_1 зазначає, що фізичну силу до ОСОБА_2 не застосовував, так і не застосовував образи чи ненормативну лексику. Все, що було з мого боку вчинено, це прохання зайти в власну квартиру та побачити дітей. Вважає, що ОСОБА_2 навмисно спровокувала дану ситуацію, яка в подальшому може вплинути на вирішення питання щодо його участі у вихованні дітей, оскільки зараз у службі у спрвах дітей вирішується питання щодо встановлення графіку побачень із дітьми.

Крім того, адвокат Геріх Н.А. в судовому засіданні пояснила, що виникла між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 домашня сварка, яка не є домашнім насильством. Вважає, що в матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_1 вчинено психологічне насильство та дії які б спричинили шкоду психологічному здоров`ю потерпілим. Не конкретизовано в яких діях ОСОБА_1 полягало домашнє насильство. В протоколах не відображено відомості про шкоду завдану потерпілим. Таким чином на думку адвоката Геріх Н.А., у даному випадку допущені такі недоліки, які не можуть бути усунені під час судового розгляду, а зібрані докази у справі не відповідають вимозі їх достатності, що перешкоджає об`єктивному розгляду справі. В зв`язку з викладеним просила суд закрити справу за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Представник потерпілої ОСОБА_2 , адвокат Бормотов Д.О., в судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференцзв`язку, просив суд визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 173 2 КУпАП та ч. 2 ст. 173 2 КУпАП та притягнути його до адміністративної відповідальності. Пояснив що 20 січня 2025 року о 20 год. ОСОБА_1 перебуваючи вдома у потерпілої чинив сварку, а також дії психологічного та фізичного характеру, які могли завдати шкоди психологічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_2 та дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Вважає, що обставни викладені у протоколах відповідають дійсності та є достатніми доказами для притягнення винної особи до відповідальності.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення особи відносно якої складено протоколи ОСОБА_1 , його представника, адвоката Геріх Н.А., представника потерпілої ОСОБА_2 , адвоката Бормотова Д.О., приходжу до наступних висновків.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості, передбаченого статтею 62 Конституції України, згідно з якою всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

В силу статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до статті 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

В статті 7 КУпАП зазначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст.9 КУпАП).

Тобто адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Згідно статті 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне в об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до положень статті 251 КУпАП - доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011року, заява № 16347/02, «Малофєєва проти Росії» (заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016року) Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Відповідно до вимог статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі. Суддя ж, розглянувши справу, повинен переконатись у наявності чи відсутності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за конкретні дії.

Згідно статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, після виявлення факту вчинення правопорушення працівник поліції зобов`язаний зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення.

Відповідно до чинного законодавства України протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом і основним джерелом доказів у справі, оскільки саме він має містити повні та точні відомості про вчинення правопорушення, його кваліфікацію, дані про потерпілих, свідків, якщо вони є. Саме протокол про адміністративне правопорушення є документом, в якому формулюється суть правопорушення.

Суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол.

Обставини правопорушення повинні бути викладені в протоколі конкретно, з належним формулюванням складу адміністративного правопорушення у відповідності до змісту диспозиції статті (частини статті) КУпАП, що передбачає відповідальність за його вчинення.

Із фабули протоколів про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 027606 від 29 січня 2025 року, серії ВАВ № 027665 вбачається, що ОСОБА_1 , 20 січня 2025 року близько 20 год. за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство, а саме дії психологічного та фізичного характеру, відносно колишньої дружини ОСОБА_2 , в наслідок чого могла бути завдана шкода психологічному та фізичному здоров`ю ОСОБА_2 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Диспозицією частини 1 статті 173-2 КУпАП передбачено, що вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, є умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення тягне за собою юридичну відповідальність. Диспозицією ч. 2 ст. 173 - 2 КУпАП передбачено діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи.

Норма статті 173-2 КУпАП є бланкетною, а тому для того, щоб повністю розкрити суть адміністративного правопорушення, у протоколі повинно бути зазначено, які конкретно дії вчинила особа, який спосіб насильства прослідковується у діях порушника, якщо дій кілька, то зазначена кожна дія і вид насильства, наслідки цих дій по відношенню до особи, щодо якої вони були спричинені.

У той же час, організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства визначаються Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» за № 2229-VIII.

Стаття 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство в сім`ї - насильство, пов`язане з дією одного члена сім`ї на психіку іншого члена сім`ї шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе та може завдаватися або завдається шкода психічному здоров`ю.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п.14 ч.1 ст.1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству").

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, підпадають такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Законодавець визнав адміністративним правопорушенням не будь-яке домашнє насильство, а лише те, яке потягло за собою завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого або ж могло спричинити таку шкоду.

Водночас, домашнє насильство характеризується такими ознаками: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вище вказаних ознак, у разі відсутності хоча б однієї із ознак дії особи не можна розцінювати як насильство.

Юридичний склад адміністративного правопорушення - це передбачений нормами права комплекс ознак (елементів), за наявності яких певне протиправне діяння можна кваліфікувати як адміністративний проступок.

Такий комплекс ознак передбачає чотири елементи: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт і суб`єктивна сторона.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Суб`єктами адміністративних правопорушень можуть бути зокрема деліктоздатні фізичні особи, які вчинили певні правопорушення.

Суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173-2 КпАП України, можуть бути як члени однієї сім`ї відповідно до визначеного поняття члена сім`ї у Законі України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», та інші родичі та особи, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Статтею 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.

Однак важливо розрізняти поняття «сварка», «конфлікт», «насильство».

Особливостями ознак домашнього насильства є: наявність патерну (повторювані в часі інциденти множинних видів насильства); системна основа; повна влада та контроль над постраждалою особою; насильницькі дії у відносинах між близькими людьми; якщо вже є одна з форм домашнього насильства, висока ймовірність того, що й інші форми насильства можуть розвиватися.

Конфлікт (лат. conflictus зіткнення, сутичка) зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Фактично об`єктивна сторона правопорушення в протоколі не розкрита.

Як убачається з письмових пояснень потерпілої ОСОБА_2 від 21 січня 2025 року, 20 січня 2025 року о 20 год. за місцем проживання її та дітей прийшов її колишній чоловік ОСОБА_1 , оскільки хотів побачитись із дітьми. Вона була проти того щоб ОСОБА_1 заходив до квартири та спілкувався із дітьми, оскільки одного разу ним було вчинено домашне насильство відносно неї та дітей. ОСОБА_1 поводив себе агресивно та почав кричати на дітей і на неї, а в подальшому наніс їй тілесні ушкодження, вона вигнала його з квартири до підїзду та саварка продовжилась між ними там. Вже в підїзді ОСОБА_1 відібрав в неї її мобільний телефон, вона пішла до квартири, через півтори години повернулась та забрала свій телефон. Зазначила, що після розлучення колишній чоловік неодноразово наносив їй тілесні ушкодження, однак до поліції вона не зверталась.

Насильство в сім`ї, у розумінні статті 173-2 КУпАП, є адміністративним правопорушенням, з матеріальним складом, оскільки він потребує наявності не тільки певного діяння, але й спричинення або загрози завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Разом з тим, дії психологічного та фізичного характеру відносно ОСОБА_2 , які могли завдати шкоди психологічному та фізичному здоров`ю потерпілим, про які йде мова у протоколах про адміністративне правопорушення, не охоплюється диспозицією статті 173-2 КУпАП, не є об`єктивною стороною вказаних правопорушеннь, за що особа може бути притягнутою до адміністративної відповідальності.

Тобто факт вчинення домашнього насильства ОСОБА_1 , не знайшов свого підтвердження.

При цьому, окрім викладених вище мотивів, виходжу ще й з того, що на особу, уповноважену складати протокол про адміністративне правопорушення, покладається обов`язок довести причинно - наслідковий зв`язок між діями, що учинені особою, та наслідками, що настали.

Інакше кажучи, саме по собі вживання нецензурної лайки на адресу осіб, із числа передбачених статтею 3 Закону України №2229-VIII, автоматично не утворює собою складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1,2 статті 173-2 КУпАП, позаяк, ці дії неминуче мають потягнути за собою наслідки, а саме: завдання чи можливість завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілих.

З фабули протоколів не простежується факт того, що конфліктна ситуації викликала у постраждалих осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 через побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинила емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю осіб, тощо.

У даному випадку дійсним є лише факт того, що атмосфера взаєморозуміння між ОСОБА_1 та колишньою дружиною ОСОБА_2 відсутня.

Наявність сварок і непорозумінь між особами на майновому та/чи побутовому ґрунті, а також через відсутність погодженого графіку спілкування з дітьми, свідчить про існування між ними неузгодженості життєвих позицій в певних аспектах ставлення до життя, однак не підтверджує факту вчинення саме домашнього насильства чи потенційного конфлікту.

Суд звертає увагу на те, що нецензурна лайка в межах конфлікту, за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди психічному чи фізичному здоров`ю потерпілих, не охоплюються складом адміністративних правопорушень, передбачених ч.1, ч. 2 ст.173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного проступку.

З огляду на наведене, сам лише факт наявності між учасниками справи конфліктної ситуації, не може свідчити про вчинення психологічного насильства в розумінні вимог ст. 173-2 КУпАП та ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Конституційний Суд України зауважує, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу (абз. 1-3 п. 4 рішення ВП КСУ у справі за конституційним поданням 59 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК від 26.02.2019 № 1-р/2019.

Зазначене узгоджується і з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

В пункті 58 рішення ЄСПЛ по справі "Серявін та інші проти України" зазначено, що у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються і хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення, дослідивши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Отже дослідженими в судовому засіданні доказами, не підтверджено вчинення ОСОБА_1 дій, відповідадьність за які передбачена ч. 1 та ч. 2 ст. 173 2 КУпАП.

Виходячи з наведеного, приходжу до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, ч. 2 ст. 173 2 КУпАП.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки відносно ОСОБА_1 адміністративне стягнення не застосовується, відповідно судовий збір не пілягає стягненню.

Керуючись ч. 1,2 ст. 173-2, ст. ст. 247, 283, 284, КУпАП України, суддя,-

постановив:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - закрити за відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушеннь, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та ч. 2 ст. 173 2 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області протягом 10 днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків на її оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо її не буде скасовано.

Суддя: В. О. Прилуцький