Справа № 152/269/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 квітня 2025 року м. Шаргород

Суддя Шаргородського районного суду Вінницької області Войнаровський І.В.,

за участі: адвоката Країла С.В.,

розглянувши матеріали, які надійшли від Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, жительки АДРЕСА_1 , непрацюючої,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),

у с т а н о в и в:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №247317 від 15 лютого 2025 року, 15 лютого 2025 року о 00 годині 30 хвилин по вул. Центральна, в с. Рахни Лісові, ОСОБА_1 , керувала автомобілем Сітроєн С3 державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини, порушення мови, почервоніння очей). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі водій відмовилась, чим порушила п. 2.5. Правил дорожнього руху.

08 квітня 2025 року від адвоката Країла С.В. до суду надійшло клопотання про закриття провадження у справі, в якому він вказує, що з протоколу про нібито вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, який міститься в матеріалах справи, вбачається, що остання нібито керувала транспортним засобом нібито з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а від огляду на стан сп`яніння нібито відмовилась. Однак, вважає, що наведене не відповідає дійсності з огляду на наступне: матеріали справи містять кілька відеозаписів, які не свідчить про вчинення ОСОБА_1 інкримінованого їй правопорушення; матеріали справи не містять доказів, за допомогою яких можна було б встановити, на який технічний пристрій було здійснено вказані відеозаписи. Якщо ж ці відеозаписи були вчинені з нагрудної камери поліцейського, вони все одно не можуть бути належними доказами у відповідності до статті 19 Конституції України та вимог Закону України «Про Національну поліцію». Вказує, що пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів. Згідно статті 31 цього Закону поліція може застосовувати технічні прилади і технічні засоби, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, засобів фото і кінозйомки, відеозапису. Статтею 40 цього ж Закону закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Пункт 3.5. розділу ІІІ Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НП України від 03.02.2016 року за № 100 встановлює, що після активації нагрудної відеокамери (відео реєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно. Отже, якщо із відеозапису з нагрудної камери (відеореєстратора) працівників патрульної поліції, що здійснюють оформлення адміністративного правопорушення, вбачається, що він є не безперервним та постійно переривається, то його не можна вважати належним та допустимим доказом по справі. Відеозаписи не містять повної (з моменту зупинки транспортного засобу і до закінчення оформлення адміністративного правопорушення) інформації, як і не містить відомостей про те, на який технічний пристрій здійснювалась фіксація правопорушення. Звертає увагу на те, що, як видно з першого відеозапису ОСОБА_1 не відмовлялась від проходження огляду, жоден з відеозаписів не містить інформації про те, що остання взагалі керувала транспортним засобом, і на жодному із відеозаписів не зафіксовано момент складання адміністративного протоколу. Зазначає, що не повідомлення працівниками поліції про проведення зйомки являється порушенням вимог діючого законодавства з боку працівників поліції (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 липня 2019 року у справі № 524/832/17, адміністративне провадження № К/9901/23762/18 (ЄДРСРУ № 83104486)). З наявних в матеріалах справи відеозаписів із портативних відеореєстраторів працівників патрульної поліції щодо складання адміністративного матеріалу за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 вбачається, що під час спілкування з поліцейськими водій поводила себе адекватно, чітко відповідала на їх запитання, висловлювала свої заперечення, її поведінка цілком відповідала обстановці. З цих таки записів вбачається, що поліцейським автоматично було названо водію декілька ознак алкогольного сп`яніння, при цьому не було зафіксовано порядок перевірки нібито виявлених у ОСОБА_1 ознак такого сп`яніння, зокрема перевірки реакції її зіниць очей на світло, огляд її рук. З відеозапису не вбачається, що у останньої мали місце тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя чи зіниць очей, її поведінка була адекватною, мова зрозуміла, чітка, рухи тіла теж були адекватними. Також, вказує, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті (ч. 3 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». З матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_1 взагалі керувала транспортним засобом, що виключає наявність в її діях об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а відтак і складу самого правопорушення. Всупереч вказаним вимогам матеріали справи не містять доказів того, що працівниками поліції було задокументовано факт порушення ОСОБА_1 будь-яких вимог Правил дорожнього руху України, які б давали підстави поліцейському здійснити законну зупинку транспортного засобу під керуванням мого підзахисного. Вважає, що обставини, які викладені в протоколі, не є дійсними та не відображають всіх істотних ознак складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, належних та допустимих доказів вини ОСОБА_1 немає, а суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення. На підставі вищевикладеного, просить справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, провадженням закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Адвокат Країло С.В. в судовому засіданні просив закрити провадження у справі, з підстав викладених у клопотанні.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення вважаю, що провадження у справі підлягає закриттю з наступних підстав.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За приписами ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена адміністративним законом сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

КУпАП визнає відсутність у діянні складу (сукупності об`єктивних і суб`єктивних ознак) адміністративного правопорушення як обставини, що виключають провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, справа №175/1982/16-а (2а/175/10/16), адміністративне провадження №К/9901/9231/18, висловив позицію, що притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до частини третьої статті 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Об`єктом правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП є, в тому числі і суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП в даному випадку полягає у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі "Тейксейра де Кастор проти Португалії" від 09 червня 1998 року, п. 54 рішення у справі "Шабельник проти України" від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

При складанні протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, поліцейський має керуватися Інструкцією про порядок виявлення водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (затв. Наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735).

Відповідно до пунктів 3 розділу 1 Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

З долученого відеозапису на DVD-диску вбачається, що працівниками поліції, не було здійснено огляду на наявність у водія ознак алкогольного сп`яніння, не було взагалі роз`яснено, які саме в неї наявні ознаки алкогольного сп`яніння, та у зв`язку з якими у працівників поліції виникли підозри, що остання перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Крім цього, з відеозапису не вбачається, що працівники поліції взагалі зупиняли автомобіль та пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, та що остання відмовилася від проведення такого огляду. Працівник поліції склавши протокол про адміністративне правопорушення запропонував ОСОБА_1 його підписати, на що отримав відмову.

Отже, протокол про адміністративне правопорушення позбавлений доказової сили, а тому підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП немає.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення здійснюється судом лише в межах фактичних обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та на підставі наданих доказів, вихід за вказані межі є недопустимим.

Виходячи з наведеного, вважаю, що не доведено винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, а тому не вбачаю підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КпАП України.

Так, пунктом 1 частини 1 ст. 247 КУпАП встановлено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Крім того, суд враховує вимоги ч. 1 ст. 284 КУпАП, відповідно до якої за наслідками розгляду по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Отже, на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України, провадження у даній справі підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 130, ст. 247, п. 1 ч. 1 ст. 247, статтями 283, 284 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Провадження в справі за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 КУпАП, а також постанов, прийнятих за результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 185-3 КУпАП.

Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 цього Кодексу, особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим.

Скарга подається до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя І.В. Войнаровський