Справа № 488/4735/24
Провадження № 3/488/27/25
ПОСТАНОВА

04.04.2025 року Суддя Корабельного районного суду м. Миколаєва Головіна Т.М., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, військовослужбовець ВЧ НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, -

за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 06.10.2024 року о 07 годині 45 хвилин водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом BMW 528І ДНЗ НОМЕР_2 в м. Миколаєві по пр.Богоявленському, з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова). Результат огляду за допомогою газоаналізатору Drager склав 0,59 % проміле алкоголю в крові, чим порушив п. 2.9 а ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, просив розглянути справу за його відсутністю. Відповідно до письмових заперечень, вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, який передбачений ч. 1 ст. 130 КупАП, просив закрити провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, пославшись на те, що поліцією при оформленні відносно нього матеріалів за ст.130 КУпАП було грубо порушено процедуру проведення огляду водіїв на стан сп`яніння, визначену КупАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та інструкцію із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису,засобів фото-і кінозйомки, відеозапису,затвердженої наказом МВС від18.12.2018№1026, зареєстровано в МЮУ 11.01.2019 №28/32999. Так, всі події з приводу його огляду поліцейські знімали на камеру свого мобільного телефону та суду надали лише ті фрагменти, які їм були «вигідні», про що він поліцейським робив зауваження. Після продуття Драгеру, з його результатами він був не згоден, він мав намір проїхати до медичного закладу, однак йому відмовили, пояснивши, що він вже продувся та процедура огляду завершена, а надалі - що вже всі матеріали оформлено, хоча це було неправдою, вони ще не склали документи і він їх не підписав.

Перевіривши наведені ОСОБА_1 доводи, та вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до наступних висновків.

Згідно із пунктом 2.9 (а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. № 1306 (далі Правила), водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (пункт 2.5 Правил).

Порядок проходження огляду водіїв на стан сп`яніння визначений ст. 266 КУпАП, регулюється також Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 року (надалі Інструкція № 1395); Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним Наказом МВС та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 (надалі Інструкція № 1452/735); постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17 грудня 2008 року «Про порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» - надалі Порядок.

Відповідно порядку, встановленого ст. 266 КУпАП, огляд осіб, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння проводиться поліцейськими з використанням спеціальних технічних засобів або, у разі незгоди водія на проведення такого огляду поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я, перелік яких затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій.

Відповідно до пункту 7 розділу І Інструкції № 1452/735, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КупАП.

Згідно із п.8,9 розділу 2 Інструкції № 1452/735, форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції. З метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Згідно ч. 1 ст.130 КУпАП адміністративним правопорушенням є керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Системний аналіз норм ст. 130 КУпАП України, відповідальність за якою поширюється на невизначене коло осіб та передбачає накладення стягнення у виді штрафу та обмеження у користуванні водійськими правами, дозволяє дійти до висновку, що за своєю суттю це є кримінальним порушенням /обвинуваченням/.

При цьому, кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального», дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст. 4 Протоколу 7 до Конвенції).

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до положень статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1-3 ст. 7 КУпАП).

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до частин 1, 2 статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до статті 251 КупАП, відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС від 18.12.2018 №1026, зареєстровано в МЮУ 11.01.2019 №28/32999, застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється у тому числі з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення. Портативний відеореєстратор - пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського. Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Таким чином, названою інструкції, фіксування правопорушення та його виявлення за допомогою відеокамери на мобільний телефон співробітника поліції, не допускається.

Виключення законодавцем під час внесення змін у ч.2 ст.266 КУпАП обов`язкової присутності свідків під час огляду водія на стан алкогольного сп`яніння із встановленням обов`язкової відеофіксації процесу виявлення адміністративного правопорушення та процесуальних дій, що вчиняються поліцейським, на думку суду, є забезпечення збирання об`єктивних доказів вчиненого правопорушення, усунення суперечностей, які можуть виникати у ході вчинення цих дій, перевірка правильності та законності дій як поліцейських, так і інших учасників у ході їх вчинення.

Як встановлено у судовому засіданні з показань ОСОБА_1 , що також підтверджено відеозаписом, наданим суду, фіксування процесу виявлення відносно ОСОБА_1 правопорушення відбувалось на відеокамеру мобільного телефону співробітника поліції, про що ОСОБА_1 зроблено зауваження інспектору. Також названий факт підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, графа якого «технічний засіб відеозапису», не заповнена.

Таким чином, суд не може взяти до уваги представлений суду відеозапис, на якому зафіксовано подія адміністративного правопорушення, оскільки процедура його отримання співробітниками поліції була порушена, а свідки під час огляду водія на стан алкогольного сп`яніння, були відсутні, хоча у такому випадку, при відсутності портативного відеореєстратору, співробітники поліції повинні були їх запросити.

Поміж іншого, якщо навіть припустити та взяти до уваги названий доказ, трактуючи всі сумніви на користь обвинуваченого, такі доводи ОСОБА_1 що після продуття Драгеру, з його результатами він був не згоден, він мав намір проїхати до медичного закладу, однак йому відмовили, пояснивши, що він вже продувся та процедура огляду завершена, суд бере до уваги та вважає достовірними з огляду на наступне.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, Драгер було застосовано відносно ОСОБА_1 о 07.45 годині. Натомість, представлений суду відеозапис складається з трьох окремих фрагментів, на яких міститься час та їх період: 1-й з 10.10.56 до 10.13.15, 2-й з 10.15.03-до 10.17.35, 3-й з 10.25.28- до 10.32.17, на одному з яких ОСОБА_1 повідомляє, що він не згоден з результатами Драгеру та наполягає проїхати до лікарні, однак інспектор повідомляє, що ми все направляємо до суду.

Враховуючи неспівпадіння часу у вказаному записі з фактичним часом продуття Драгері ОСОБА_1 , неможливості визначення фактичного часу проведення конкретних дій під час процедури огляду, оскільки відеозапис такого часу взагалі не містить, преривання відеозапису, що є недопустимим у відповідності до вимог вищезазначеної інструкції, суд вважає неспростованими доводи ОСОБА_1 , що він не погодився з результатом Драгеру та наполягав на їх оскарженні у лікарні, у чому співробітниками поліції йому було відмовлено, і що така його відмова відбулася під час оформлення відносно нього матеріалів.

Також, суд зважає і на те, що на відеозаписі не зафіксовано ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 , його поведінка, мова адекватна, відповідає обстановці.

Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 року по справі "Лавентес проти Латвії" та від 08.02.2011 року по справі "Берктай проти Туреччини" наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій".

Пунктом 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282) також визначено, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Окрім цього, згідно з рішенням Конституційного суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010, яке є обов`язковим до виконання на території України, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо, є неналежними доказами.

Встановлені судом фактичні обставини є істотним порушенням встановленої законом (ч.3 ст.266 КУпАП) процедури огляду водія на стан сп`яніння, що має наслідком її недійсність (ч.5 ст.266 КУпАП)

Суд не має права за своєю ініціативою збирати додаткові докази винуватості особи.

За такого, до даних, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, як до доказу в розумінні ст. 251 КУпАП, з урахуванням зазначених вище обставин, суд відноситься критично.

Складений за таких обставин протокол про адміністративне правопорушення та викладені в ньому обставини вчинення адміністративного правопорушення, не ґрунтуються на вимогах Закону.

Згідно ст. 9, 247 КпАП Укр аїни, адміністративним правопорушенням визнається винна (умисна або необережна) дія або бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути почато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З аналізу представлених суду доказів, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ст.130 ч.1 КУпАП, дане провадження підлягає закриттю.

Керуючись ст.9 , ст. 130 , п. 1 ст. 247 КпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративну справу відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст.130 КУпАП - закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду через Корабельний районний суд міста Миколаєва протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Т.М. Головіна