Номер провадження: 33/813/54/25
Номер справи місцевого суду: 522/1150/24
Головуючий у першій інстанції Донцов Д.Ю.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 02.02.2024 у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 733991, 01.01.2024 о 23:18 год. в м.Одесі вул. Рішельєвська, 6, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mazda 6 д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 02.02.2024, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і піддано його адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 гривень 60 копійок.

Не погодившись з наведеною постановою суду, 19.09.2024 ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на її незаконність, просить суд скасувати постанову Приморського районного суду м. Одеси від 02.02.2024 щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та визнати, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Також в апеляційній скарзі просить поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що в судове засідання не викликався, про наявність оскаржуваної постанови стало відомо лише 12.09.2024. З оскаржуваною постановою та матеріалами справи захисник ОСОБА_1 адвокат Бакулін Д.О. ознайомився 17.09.2024.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що розгляд справи в суді першої інстанції був здійснений за відсутності ОСОБА_1 , який не був належним чином сповіщений про дату, час та місце розгляду справи. Відеозапис, який наявний в матеріалах справи не містить фіксації зупинки та керування транспортним засобом ОСОБА_1 . Письмові пояснення свідка ОСОБА_2 є неналежним доказом, оскільки вказаного свідка не було попереджено про кримінальну відповідальність за ведення суду в оману та не приведено до присяги. Для вчинення зазначених дій, свідок до суду першої інстанції не викликався.

Також звертає увагу, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що працівники поліції не роз`яснили належним чином процедуру проходження огляду на стан сп`яніння, не встановили та не повідомили ознаки стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , які стали підставою для пропозиції проходження огляду, не роз`яснили та не запропонували проїхати до медичного закладу задля проходження огляду, не роз`яснювали права та обов`язки. В матеріалах справи відсутні дані про відсторонення ОСОБА_1 від керування автомобілем.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 адвокат Євсюков Є.П. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Щодо клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Статтею 294 КУпАП передбачено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Пропущений особою строк на апеляційне оскарження поновляється судом лише за наявності належним чином мотивованого клопотання, у якому повинні бути викладені обставини, що слугували поважними причинами пропуску такого строку, а також обґрунтування того, в чому саме полягає поважність причин пропуску цього строку та яким саме чином такі обставини могли завадити особі оскаржити постанову суду в передбачений законом строк.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова Приморського районного суду м. Одеси була ухвалена 02.02.2024 без присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 .

Відомостей щодо належного повідомлення ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи матеріали справи не містять.

Із заявою про ознайомлення з матеріали справи захисник ОСОБА_1 адвокат Бакулін Д.О. звернувся 13.09.2024. Ознайомився 17.09.2024, що підтверджується розпискою (а.с.18).

З апеляційною скаргою ОСОБА_1 звернувся 19.09.2024 (а.с.19).

За таких обставин, строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин, а тому клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а постанова суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За змістом п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Виконання даного пункту Правил дорожнього руху є обов`язком водія, за відмову від виконання якого передбачена адміністративна відповідальність.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 733991 від 01.01.2024 (а.с.1);

- поясненнями свідка ОСОБА_2 (а.с.5);

- рапортом від 01.01.2024 (а.с.6);

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, з відміткою про відмову від проходження огляду (а.с. 7);

- відеозаписом з місця події на які зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду у встановленому законом порядку (а.с.5);

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

За змістом ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 встановленої постановою Приморського районного суду м. Одеси від 02.02.2024 та порушенні ним вимог п. 2.5 ПДР України, тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилається на те, що відеозапис, який наявний в матеріалах справи не містить фіксації зупинки та керування ним транспортним засобом.

Надаючи оцінку зазначеним доводам, апеляційний суд звертає увагу на наступне.

Відео-фіксація правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є об`єктивним доказом у справі, оскільки виключає суб`єктивне висвітлення поліцейським обставин справи й здійснюється ним відповідно ст. 251, 266 КУпАП, ст. 30, 40 Закону України «Про національну поліцію», Інструкції № 1026, та надає можливість суду об`єктивно встановити всі обставини у справі.

Із долученого до матеріалів справи відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 не заперечував факт керування транспортним засобом за обставин викладених у протоколі, а навпаки, під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 неодноразово зазначав, що саме він був за кермом та керував автомобілем (урив. 0:56:48, 0:56:55, 1:00:42).

Крім того, на підтвердження зазначеної обставини в матеріалах справи наявні письмові пояснення свідка ОСОБА_2 , який підтвердив, що ОСОБА_1 сів за кермо транспортного засобу Mazda 6 д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння та почав рух по вул. Рішельєвській в сторону вул. Грецької (а.с.5). Відеозапис містить фіксацію відібрання зазначених пояснень, які повністю узгоджуються із тими, які наявні в матеріалах справи. Доказів того, що до ОСОБА_1 зі сторони свідка ОСОБА_2 було необ`єктивне ставлення матеріали справи також не містять. За таких обставин, апеляційний суд вважає їх належним та допустимим доказам.

При цьому, посилання апелянта на те, що свідок до суду першої інстанції не можуть бути підставою скасування постанови суду, оскільки такого клопотання не заявлялось.

Крім того, апеляційним судом неодноразово за клопотанням захисника Тараненка Д.С. було викликано свідка ОСОБА_2 , однак останній до апеляційного суду не з`явився.

Разом з тим відомості, які викладені у письмових поясненнях свідка, узгоджуються із обставинами справи, які зазначені в протоколі, будь - яких розбіжностей щодо обставин, які мали місце 01.01.2024 викладених в поясненнях та протоколі не вбачається, та порушень в цій частині апеляційний суд також не вбачає.

Таким чином, факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 в розумінні ст. 251 КУпАП підтверджується належними та допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги, що працівники поліції не повідомили ознаки стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , які стали підставою для пропозиції проходження огляду є неспроможними.

Відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Відповідно до протоколу серії ААД №733991 від 01.01.2024 року зафіксовано ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів.

Таким чином з аналізу положень п. 2 4 розділу І Інструкції № 1452/735 слідує, що саме працівнику поліції надано право піддавати сумніву стан особи, а сама по собі незгода з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння не звільняє водія від обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд також відхиляє доводи ОСОБА_1 , що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що працівники поліції не роз`яснили належним чином процедуру проходження огляду на стан сп`яніння, не встановили та не запропонували проїхати до медичного закладу задля проходження огляду, з огляду на те, що з наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, що працівник поліції запропонував ОСОБА_1 , у відповідності до ст. 266 КУпАП пройти огляд на місці зупинки та намагався роз`яснити процедуру проходження огляду, однак ОСОБА_1 категорично заперечував щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та вказував, що не буде проходити огляд, так як він перебуває у стані сп`яніння, та проведення вказаного огляду не має сенсу (урив. 1:03:15-1:04:10).

Таким чином, вказані обставини додатково підтверджують про свідоме розуміння ОСОБА_1 значення своїх дій та керування останнім транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджено самими поясненнями ОСОБА_1 .

Зазначені обставини свідчать про свідому відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, саме з підстав того, що останній вживав алкогольні напої, а тому за встановлених обставин, не запропонування працівниками поліції проїхати ОСОБА_1 до медичного закладу, не є безумовною підставою для скасування оскаржуваної постанови суду.

Доводи ОСОБА_1 про те, що в матеріалах справи відсутні дані про відсторонення його від керування автомобілем не впливають на зміст та наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме - за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Крім того, з наявного відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 було викликано драйвера для подальшого пересування транспортним засобом.

Твердження апелянта про не роз`яснення йому прав та обов`язків не спростовують правильних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також посилається на те, що розгляд справи в суді першої інстанції був здійснений за його відсутності, який не був належним чином сповіщений про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Частиною 2 статті 268 КУпАП визначено, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 44, статтями 51, 146, 160, 172-4 - 172-9, 173, частиною третьою статті 178, статтями 185, 185-1, статтями 185-7, 187 цього Кодексу, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою.

Отже, у разі належного повідомлення про дату, час та місце слухання справи, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП не є обов`язковою.

Доводи апеляційної скарги про розгляд судом першої інстанції справи за відсутності ОСОБА_1 підставою звільнення від відповідальності бути не можуть, та нормами КУпАП неповідомлення особи про час та місце розгляду справи не є підставою для скасування постанови суду першої інстанції. Крім того ОСОБА_1 була надана можливість щодо реалізації своїх процесуальних прав в апеляційному суді.

Інших переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції і були підставами ОСОБА_1 для скасування постанови та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2007 року у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується, доказами, які досліджувались в суді першої інстанції та перевірені апеляційним судом.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке підтверджується належними, допустимими, достатніми доказами, які доповнюють один одного та були дослідженими під час розгляду матеріалів адміністративної справи та узгоджуються із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Порушень норм процесуального або матеріального права не встановлено під час апеляційного перегляду, постанова суду є законною та обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи справу, дійшов правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України. Підстави для скасування або зміни постанови суду першої інстанції відсутні.

Виходячи з вищезазначеного, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою. Підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно п.1 ч.8 ст.294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ст.ст. 7, 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м. Одеси від 02.02.2024.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 02.02.2024 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Є.С. Сєвєрова