Провадження № 33/4823/303/25
Категорія - ч. 3 ст. 172-20 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2025 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд під головуванням судді Оседача М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника адвоката Скрипко-Бічук І.С. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 лютого 2025 року,-

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, проживаючий в АДРЕСА_1 ,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) з накладенням стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн.

Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у сумі 605,60 грн.

Як встановив суд, 08 грудня 2024 року, близько 14 год. 00 хв., солдат ОСОБА_1 виконував обов`язки військової служби в населеному пункті АДРЕСА_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння (характерний запах алкоголю з ротової порожнини, порушення мови) та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, в умовах особливого періоду.

Не погодившись із рішенням суду, захисник адвокат Скрипко-Бічук І.С. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову місцевого суду скасувати через незаконність та закрити провадження по справі, за відсутністю в діях її довірителя складу адмінправопорушення, а також звільнити останнього від сплати судового збору на підставі п. 12 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». Вважає, що висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи, а постанова винесена із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що під час розгляду справи в місцевому суді були порушені права ОСОБА_1 , оскільки розгляд справи, всупереч вимог ст. 268 КУпАП, було здійснено без його участі, що позбавило останнього можливості надати свої пояснення з приводу даних обставин події. Зазначає, що в справі відсутні належні, достовірні та допустимі докази вчинення ОСОБА_1 адмінправопорушення та акцентує увагу на тому, що останній взагалі не перебував на території військової частини і не виконував обов`язки військової служби, а протокол був складений із-за неприязних стосунків її підзахисного із посадовими особами військової частини. Більш того, станом на 08.12.2024 року ОСОБА_1 ще не приступив до виконання обов`язків військовослужбовця, адже на той час не прийняв та не скріпив власноручним підписом присягу військовослужбовця і взагалі не отримав військову форму. Також, посилається на те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння і такий не було проведено з незалежних він нього причин. Окрім цього, зазначає, що останньому не було роз`яснено процесуальні права, протокол про адмінправопорушення було складено за його відсутності, копія якого не була вручена, а тому вважає, що ОСОБА_1 було безпідставно притягнуто до адмінвідповідальности, за обставин наведених у протоколі.

Окрім цього, просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, оскільки вважає пропущений його з поважних на те причин.

В судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не подавав. Захисник адвокат Скрипко-Бічук І.С. до початку розгляду справи, на адресу апеляційного суду, надіслала заяву, в якій просила розглянути справу без їх участі, вимоги викладені в апеляційній скарзі підтримує.

Відповідно до вимог ч.6 ст.294 КУпАП участь особи, яка подала скаргу, чи інших осіб, які беруть участь у провадженні справи про адміністративне правопорушення, в розгляді справи судом апеляційної інстанції, не є обов`язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, аналіз якої свідчить про те, що відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена, зокрема, особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її захисником, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Згідно ст.289 КУпАП в разі пропуску строку на апеляційне оскарження з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

З метою забезпечення принципу доступу громадян до правосуддя, з огляду на поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд вважає за можливе поновити апелянту строк на звернення до суду.

Відповідно ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Адміністративна відповідальність за ч.3 ст.172-20 КУпАП передбачена, зокрема, за розпивання алкогольних напоїв військовослужбовцями під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, в умовах особливого періоду.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно з ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи ( занять ) протягом робочого ( навчального ) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком ( розкладом занять ); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника ); 4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; 5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

За змістом ч.1 ст.1 ЗУ «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України від 24.02.2022 №264/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, на території України з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який діє і на даний час.

Як зазначено у протоколі серії А2995 № 52 про військове адміністративне правопорушення від 08.12.2024 року, військовослужбовець ОСОБА_1 08 грудня 2024 року, близько 14 год. 00 хв., виконував обов`язки військової служби в населеному пункті АДРЕСА_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння (характерний запах алкоголю з ротової порожнини, порушення мови) та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, в умовах особливого періоду, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.172-20 КУпАП (а.с.3-4).

Отже, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факт учинення неправомірних дій, і є одним із джерел доказів, у силу положень ст.251 КУпАП.

Факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння підтверджується письмовими поясненнями військовослужбовців ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відповідно до яких 08.12.2024 року, близько 14. год. 00 хв., на території військової частини ОСОБА_1 був виявлений з явними ознаками алкогольного сп`яніння, і що останній відмовляється пройти освідування на стан алкогольного сп`яніння (а.с.7,8).

Обставини, викладені в протоколі про військове адмінправопорушення, також підтверджуються актом про факт відмови ОСОБА_1 від забору крові з метою виявлення стану його алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів (а.с.6).

Також, відсутні обставини, які б доводили упередженість свідків або будь-яку зацікавленість командира військової частини у результатах розгляду справи або притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

До того, ж будь-яких зауважень чи заперечень щодо порядку проведення такого огляду та оформлення протоколу щодо нього, ОСОБА_1 та його захисник не зазначали, із заявами про неправильність дій чи порушення його процесуальних прав та складання протоколу до компетентних органів не звертались і матеріали справи таких не містять, і це дає підстави для відхилення доводів апелянта про те, що дану справу було сфабриковано.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 346 від 05.12.2024 року (а.с.10)., ОСОБА_1 з 04.12.2024 року зараховано до списків особового складу вказаної військової частини та на всі види забезпечення, з 05.12.2024 року останній вважається таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою, а тому доводи апелянта про протилежне, позбавлені підстав.

Твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 не було роз`яснено процесуальні права, є непереконливими, з огляду на таке.

Як слідує із протоколу про військове адміністративне правопорушення, у ньому міститься відмітка про те, що ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП. Також, останній під час складення протоколу стосовно нього скористався своїм конституційним правом, яке передбачене ст. 63 Конституції України та відмовився надавати будь-які пояснення по суті порушення.

Окрім того, ОСОБА_1 не був позбавлений можливості вказати у протоколі про свою незгоду з викладеним відомостями у ньому та отримати його копію, проте, наданими йому правами не скористався.

Посилання апелянта на порушення прав ОСОБА_1 через розгляд справи у відсутності останнього, не знайшло свого об`єктивного підтвердження, так як статтею 268 КУпАП визначений вичерпний перелік категорій справ про адміністративні правопорушення, розгляд яких передбачає обов`язкову участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, проте, стаття 172-20 КУпАП до цього переліку не входить.

Більш того, право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , бути присутнім під час розгляду справи в суді було поновлене апеляційним судом, останнього було повідомлено належним чином про час та місце розгляду справи.

Відтак, доводи апелянта про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення є необґрунтованими і безпідставними. Таку позицію захисника слід розцінювати, як намагання її довірителем уникнути установленої законом відповідальності за скоєне.

Отже, викладені обставини вказують на те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи, дав правильну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, оскільки він, як військовослужбовець, був виявлений на території військової частини з явними ознаками алкогольного сп`яніння, в умовах особливого періоду, та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Стягнення ОСОБА_1 призначено у відповідності з вимогами ст.33 КУпАП, у розмірі, передбаченому санкцією ч.3 ст.172-20 КУпАП, за якою його притягнуто до адміністративної відповідальності.

Разом з тим заслуговують на увагу доводи апелянта щодо незаконного стягнення з ОСОБА_1 судового збору, оскільки останній є військовослужбовцем та вчинив правопорушення під час виконання обов`язків військової служби.

Згідно з п.12 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Проте, місцевий суд не пересвідчився в існуванні підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, а тому постанова місцевого суду підлягає зміні в частині стягнення з останнього судового збору .

На підставі викладеного, керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Поновити захиснику адвокату Скрипко-Бічук І.С. строк на апеляційне оскарження постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 лютого 2025 року.

Апеляційну скаргу захисника адвоката Скрипко-Бічук І.С. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 лютого 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП змінити.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 (шістдесят) коп.

В решті цю ж постанову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддяМ. М. Оседач