ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 678/377/24

Провадження № 33/820/13/25

Суддя Хмельницького апеляційного суду Кулеша Л.М., з участю секретарів судового засідання Плюти В.С., Жураківського В.А., захисника Костика О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Хмельницькому, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Демчишина М.В. з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Летичівського районного суду Хмельницької області від 11 червня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Цією постановою, на підставі ч. 1 ст. 36 КУпАП, об`єднано в одне провадження справи про адміністративні правопорушення стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, не працюючого ,

справу №678/377/24 (провадження №3-678-197/24) за ч. 1 ст. 130 КУпАП і справу №678/378/24 (провадження №3-678-198/24) за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП та присвоєно справі №678/377/24 (провадження №3-678-197/24).

ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП накладено на нього адміністративне стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, тобто за ч. 1 ст. 130 КУпАП, у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави - 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 грн.

За постановою суду, 11 березня 2024 року о 00 год. 07 хв. ОСОБА_1 , по вул. Героїв Крут, в селищі Летичів Хмельницького району Хмельницької області, керував автомобілем OPEL ASTRA, номерний знак НОМЕР_1 , та не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, яку поліцейський здійснив шляхом увімкнення проблискового маячка синього і червоного кольору та спеціального звукового сигналу, керування здійснював, перебуваючи з ознаками алкогольного сп`яніння - різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, порушення координації рухів, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу у встановленому законом порядку за допомогою приладу Драгер та у закладі охорони здоров`я відмовився, чим порушив вимоги п. 2.4, п. 2.5, п.п. «б» п. 8.9 Правил дорожнього руху і вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з оскаржуваною постановою суду захисник ОСОБА_1 адвокат Демчишин М.В. подав апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, в якому просить поновити строк на апеляційне оскарження, який ОСОБА_1 пропущено з поважних причин, так як він перебував у відпустці через хворобу матері. В апеляційній скарзі просить провадження стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.122-2 та ч.1 ст.130 КУпАП закрити, на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Вважає оскаржувану постанову суду незаконною та необґрунтованою, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

На думку апелянта працівниками поліції, відповідно до їх пояснень, було порушено вимоги ПДР, так як ним не виконано п.3.5, а саме не було подано регулювальником відповідного сигналу зупинитись, а лише увімкнено проблискові маячки синього та червоного кольору, тому звинувачення про порушення вимог ПДР України, а саме невиконання вимог про зупинку транспортного засобу, є безпідставними.

Окрім того, апелянт стверджує, що ОСОБА_1 не керував, у вказаний день, транспортним засобом, що підтверджується поясненнями ОСОБА_2 .

Звертає увагу захисник на те, що транспортний засіб, який не належить ОСОБА_1 , не перевірявся працівниками поліції і не було відібрано відпечатків пальців для з`ясування того, хто саме перебував за кермом транспортного засобу. А також не було відібрано відеозаписи з камер відео нагляду перелічених закладів, де у той день перебував даний транспортний засіб.

Відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, аргументує апелянт тим, що він не керував у встановлений день транспортним засобом.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення захисника Костика О.М., на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З клопотання захисника про поновлення строку на апеляційне оскарження слідує, що ОСОБА_1 пропустив строк на апеляційне оскарження так як він перебував у відпустці через хворобу матері.

Враховуючи вказані обставини, положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови та вважає за доцільне його поновити.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП наступає, у тому числі, і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Згідно з приписами до п.2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен, на вимогу працівника поліції пройти, в установленому порядку, медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Зі змісту вказаної норми закону слідує, що проходження такого огляду є обов`язком водія, а не його правом.

Частиною 1 ст. 122-2 КУпАП передбачена відповідальність за невиконання водіями вимог поліцейського про зупинку транспортного засобу.

Пунктом 2.4 ПДР України встановлено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил.

Відповідно до положень статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суд першої інстанції, при встановленні обставин правопорушення, вирішенні питання про наявність події і складу правопорушення в діях ОСОБА_1 , доведеності його вини, зазначених вимог закону дотримався.

В судовому засіданні місцевого суду ОСОБА_1 вину у вчиненні інкримінованих правопорушень не визнав та зазначив, що 10 березня 2024 року зустрівся із знайомим з яким на автостанції, у селищі Летичів, вживав алкогольні напої. Оскільки було пізно, настала комендантська година, він звернувся до знайомого ОСОБА_2 , який там був також, з проханням підвезти додому, останній, погодився і вони поїхали, оскільки служби таксі, у цей час, вже не працювали. Коли вони рухались, то не бачив службовий автомобіль поліцейських і не пам`ятає чи була вимога про зупинку, перебував на пасажирському сидінні і не керував автомобілем. На повороті, на вул. Автопарківську, в селищі Летичів, ОСОБА_2 не впорався з керуванням і вони з`їхали у кювет, після цього останній вибіг із автомобіля і втік, а він залишився всередині автомобіля. В подальшому, під`їхали працівники поліції, яким сказав, що водієм не був. Оскільки у нього не було при собі документів, то його забрали у відділ поліції, протокол затримання не складали. Йому не було необхідності пройти тест на стан алкогольного сп`яніння, так як не керував транспортним засобом, протоколи про адміністративні правопорушення були складені у його відсутність.

Разом з тим, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується дослідженими місцевим та апеляційним судом доказами.

Даними протоколів про адміністративне правопорушення серії ААД 254290 та серії ААД № 254289 від 11 березня 2024 року в якому зафіксовано вчинені порушення п.2.4 та п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Протоколи відповідають вимогам ст.ст. 254, 256 КУпАП, складені уповноваженою на те особою, визначеною ст. 255 КУпАП, а наведені у них обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими суддею по справі.

Змістом акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому зафіксовано наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, порушення координації рухів.

Показами свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які є працівниками поліції, згідно з якими вони 11 березня 2024 року перебували у групі реагування патрульної поліції і близько 00 год. 07 хв., під час комендантської години, по вул. Героїв Крут, в селищі Летичів, побачили автомобіль, який дуже швидко рухався їм навпроти із ввімкненим дальнім світлом фар. З метою реагування зупинки транспортного засобу, вони, завчасно, увімкнули проблискові маячки синього та червоного кольору, однак водій не зупинився і швидко проїхав, тому вони розвернулись і поїхали за ним, переслідуючи. Проте, водій автомобіля збільшив швидкість, не реагував ні на увімкнені проблискові маячки синього і червоного кольору, ні на звуковий сигнал про зупинку. Рух за вказаним автомобілем тривав близько 30-40 с. і на повороті водій не впорався з керуванням та з`їхав у кювет. Вони наздогнали автомобіль і почали переслідування водія, який намагався втекти в чагарники, однак він був виявлений. У вказаному автомобілі більше нікого не було. Водій автомобіля відмовився представитись, мав явні ознаки алкогольного сп`яніння, на місці зупинки та в медичному закладі відмовився проходити огляд на стан сп`яніння, тому його було запрошено до відділу поліції для встановлення особи, на що він погодився і вже у поліції встановлено, що водієм є ОСОБА_1 , там йому ще раз запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння, однак він відмовився, тому на нього складено протоколи про адміністративні правопорушення

У відповідності до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції

З даних відеозаписів , долучених до матеріалів справи, вбачається, що працівники поліції патрулювали селище Летичів і під час дії комендантської години 11 березня 2024 року назустріч їм наближався автомобіль із увімкненим дальнім світлом, тому вони завчасно призупинились і увімкнули проблискові маячки синього та червоного кольору, сигналізуючи водієві про необхідність зупинитись. Однак, водій проїхав повз них, тому службовий автомобіль розвернувся і з увімкненими проблисковими маячками розпочав переслідування вказаного транспортного засобу, водій якого ще більше набрав швидкість. Однак, на повороті водій не впорався з керуванням і автомобіль з`їхав у кювет. Працівники поліції, під`їхавши до вказаного автомобіля, розпочали переслідувати водія, який намагався сховатись у чагарниках, проте був виявлений. На місці зупинки транспортного засобу водієві неодноразово було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння та у медичному закладі, однак останній відмовлявся. В подальшому, лише у відділі поліції, куди він сам добровільно погодився проїхати у службовому автомобілі, після неодноразових суперечок з поліцейськими, було встановлено його особу ОСОБА_1 ;

Наявний в матеріалах справи відеозапис містить відеофайли, які є цілісними, безперервними і повністю відтворюють обставини вчиненого ОСОБА_1 правопорушення. Будь-яких фактичних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів достовірність відеозапису апелянтом не надано. Не встановлено таких і під час апеляційного розгляду справи.

Зафіксовані відеозаписом обставини надають можливість повно та об`єктивно дослідити їх, конкретизувати поведінку поліцейських (діяли в межах своєї компетенції та виконували свої професійні обов`язки у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію») та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Досліджений відеозапис фіксує реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі. Оглянутий відеозапис дає можливість встановити його узгодженість з іншими даними, що містяться в протоколі, а тому апеляційний суд приймає його як належний доказ у справі.

Ці обставини спростовують, наведенні в апеляційній скарзі, твердження захисника та дають підстави дійти висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні вимог п. 2.4 та п. 2.5 ПДР України, а саме у не виконанні вимог поліцейського про зупинку транспортного засобу, відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння, та вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації, апелянтом не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду, а тому законні підстави для їх відхилення у суду відсутні.

Захисник, натомість, не навів обґрунтованих доводів, які б спростовували висновки судді. Доводи апеляційної скарги і матеріали справи не містять вказівок на порушення вимог закону, які були би підставами для зміни або скасування судового рішення.

Об`єктивних даних, які вказували на відсутність складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП, в діях ОСОБА_1 в матеріалах справи не встановлено.

Суд обґрунтовано прийшов до висновку, керуючись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до ст.35 ЗУ «Про національну поліцію» працівники поліції мали законні підстави для подачі вимоги про зупинку транспортного засобу, дана вимога була подана у встановлений спосіб за допомогою світлових сигналів і в подальшому звукових.

З матеріалів справи та відеозаписів, зокрема, вбачається, що ОСОБА_1 , після подачі сигналу поліцейськими про зупинку транспортного засобу, не виконав вказані вимоги, а навпаки збільшив швидкість транспортного засобу, здійснював різкі маневри з метою втечі, внаслідок яких автомобіль злетів в кювет , що безпосередньо свідчить про умисне невиконання вимог.

Тому доводи сторони захисту про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122-2 КУпАП, є необґрунтованими. Таку позицію сторони захисту слід розцінювати, як намагання уникнути ОСОБА_1 установленої законом відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення.

Твердження, що автомобілем ОСОБА_1 не керував, апеляційний суд розцінює, як намагання уникнути відповідальності за скоєне та обраною тактикою захисту, оскільки повністю спростовуються даними відеозапису подій, наявних в матеріалах справи і показаннями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , з яких вбачається, що у вказаному транспортному засобі не було більше осіб та те, що саме ОСОБА_1 , поруч з передньою стійкою біля водійських дверей, був помічений, після чого намагався утекти з місця події від працівників поліції.

Отже, апеляційний суд вважає, що огляд на стан сп`яніння проведений з дотриманням вимог ст.266 КУпАП, тому підстав вважати його недійсним немає, а протокол про адміністративне правопорушення складено за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст.256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 №1395.

Посилання сторони захисту на інші порушення, зазначені в апеляційній скарзі та в суді апеляційної інстанції, не впливають на висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-2, ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки подія та склад, вчинених ним адміністративних правопорушень знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції.

У рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Всі інші доводи, наведені захисниками в апеляційній скарзі, та у судовому засіданні апеляційної інстанції, були предметом ретельного дослідження та змістовного аналізу судом першої інстанції, цілком спростовані висновками, наведеними судом у постанові, інших відомостей, які б могли вплинути на постановлення іншого рішення матеріали справи не містять.

Ставлячи питання про скасування постанови, особа притягнута до адміністративної відповідальності та захисник конкретних фактів порушення прав та законних інтересів ОСОБА_1 органами поліції та судом не навели, а виключно обмежилися перерахунком та декларуванням норм права. Такі твердження носять абстрактний характер, а тому вони не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню.

Отже, висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених

ч. 1ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП України, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи та знайшов підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Істотних порушень вимог закону, які б ставили під сумнів висновки судді першої інстанції та були безумовною підставою для скасування судового рішення не встановлено.

Місцевим судом були встановлені дійсні обставини справи, дана належна оцінка особі ОСОБА_1 , правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушення норм процесуального права та зроблено обґрунтований висновок про доведеність його вини у порушенні вимог п. 2.4 п. 2.5 ПДР України та вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Накладене на ОСОБА_1 стягнення за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення особи притягнутої до адміністративної відповідальності та запобігання вчиненню нових адміністративних правопорушень.

З урахуванням наведеного, підстав для скасування постанови у межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и л а:

Поновити захиснику ОСОБА_1 адвокату Демчишина М.В. строк на апеляційне оскарження постанови Летичівського районного суду Хмельницької області від 11 червня 2024 року.

Постанову Летичівського районного суду Хмельницької області від 11 червня 2024 року стосовно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Демчишина М.В.- без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького

апеляційного суду Л.М.Кулеша