ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/1149/25 Головуючий 1 інстанції: Єфіменко Н.В.
Провадження №33/818/641/25 Доповідач: Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2025 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,

при секретарі Вакула Н.С.,

за участю захисника Санжаревського І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові у режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Санжаревського І.А. на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2025 року відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2025 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає в АДРЕСА_1 , -

Визнано винним у вчиненні адміністративного правпорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605 гривень 60 копійок.

Постановою встановлено, що 22 січня 2025 року о 14:05 ОСОБА_1 керував транспортним засобом «BMW 3», р.н. НОМЕР_1 , по вул. Винниченка, буд.2 у м. Харкові з ознаками наркотичного сп`яніння: поведінка, що не відповідає дійсності, блідість шкіри обличчя, розширені зіниці очей, які не реагують на світло. Водій на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі КНП ХОР ОКНЛ в установленому законом порядку відмовився.

В апеляційній скарзі захисник Санжаревський І.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , просить постанову Київського районного суду м.Харкова від 19 лютого 2025 року скасувати, та закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Зазначає, що матеріали справи не містять керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Звертає увагу на те, що поліцією порушений порядок проведення огляду на стан сп`яніння, у зв`язку з відсутністю законних підстав для проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння. Більш того, працівниками поліції не повідомлені ОСОБА_2 ознаки наркотичного сп`яніння. На думку апелянта, у ОСОБА_1 був відсутній умисел відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, оскільки працівники поліції не роз`яснили йому прав, порядок та умови проходження огляду і наслідки щодо відмови від нього. Вказують на те, що водій діяв у стані крайньої необхідності, оскільки є військовослужбовцем, та повинен був негайно прибути до місця проходження служби, про що він безпосередньо повідомляв працівників поліції.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, судове повідомлення про день, час та місце розгляду апеляційної скарги захисника Санжаревського І.А. в суді апеляційної інстанції на 04 квітня 2025 року повернулось на адресу Харківського апеляційного суду за заявою відправника/адресата (арк.37-38).

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник Санжаревський І.А. повідомив, що ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем, він про день, час та місце апеляційного розгляду повідомлений, правова позиція між ними узгоджена та не заперечував щодо розгляду апеляційної скарги без участі ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене, а також вимоги ст. 268 КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги захисника Санжаревського І.А. без участі ОСОБА_1 за обов`язковою участю його захисника.

У судовому засіданні Харківського апеляційного суду від 04 квітня 2025 року захисник Снжаревський І.А. підтримав доводи апеляційної скарги та окремо зазначив про те, що ОСОБА_1 у день складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, самостійно пройшов огляд на стан наркотичного сп`яніння у відповідному медичному закладі, який показав відсутність ознак наркотичного сп`яніння.

Вислухавши пояснення захисника Санжаревського І.А., дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Згідно вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху, передбачених п. 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Так, п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюється Правилами дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, пункт 1.3 яких передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

У пункті 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідальність за порушення вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху передбачена ч.1 ст.130 КУпАП, диспозиція якої передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, з системного аналізу вищезазначених норм вбачається, що проходження в установленому порядку огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за наявності того підстав, є обов`язком водія, а не його правом.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується наявними у справі доказами, а саме: відомостями протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №227502 від 22 січня 2025 року, в якому зазначено про те, що 22 січня 2025 року о 14 годині 05 хвилин в м. Харкові по вул. Винниченка, 2, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає дійсності, блідість шкіри обличчя, розширені зіниці очей, які не реагують на світло. Водій на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі КНП ХОР ОКНЛ в установленому законом порядку відмовився, чим порушив п.2.5. ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП (арк.1).

Від підпису у протоколі про адміністративне правопорушення та отримання його копії, водій ОСОБА_1 відмовився (арк. 1, 2)

Також належить взяти до уваги, що відповідно до відомостей рапорту інспектора взводу 1 роти 6 батальйону 2 УПП в Харківській області ДПП, ст. лейтенанта, ОСОБА_3 від 22 січня 2025 року вбачається, що під час несення служби в екіпажі 0315, близько 14 години 15 хвилин під час перевірки документів на стаціонарному посту «Липці» у водія автомобіля BMW-3, номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає дійсності, неприродна блідість шкіри обличчя, розширені зіниці очей, які не реагують на світло. У зв`язку з вищезазначеним, водієві ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі КНП ХОР ОКНЛ. Водій від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився в установленому законом порядку. На водія було складено адміністративний протокол за ч.1 ст.130 КУпАП за порушення п.2.5 ПДР, серія ЕПР1 №227502. Водія відсторонено від права керування транспортним засобом, згідно ст.266 КУпАП. Транспортний засіб залишено на місці зупинки без порушень ПДР (арк.6).

Крім того, в матеріалах справи міститься направлення на огляд водія транспортного засобу до закладу охорони здоров`я від 22 січня 2025 року, відповідно до якого, ОСОБА_1 під час події мав виражені ознаки сп`яніння: поведінка, що не відповідає дійсності, блідість шкіри обличчя, розширені зіниці очей, які не реагують на світло. Огляд на стан наркотичного сп`яніння не проводився (а.с.5).

У матеріалах справи також міститься відеозапис події від 22 січня 2025 року за участю ОСОБА_1 (акр. 4).

Зокрема, з відеозапису під назвою «227502» вбачається, що на блокпост під`їжджає автомобіль BMW.

З відеозапису під назвою «export-0b1a3» вбачається, що ОСОБА_1 відмовився на пропозицію працівника поліції пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у відповідному медичному закладі в м.Харкові. Крім того, ОСОБА_1 пояснював, що він військовослужбовець та обмежений у часі, оскільки у будь-який момент йому можуть зателефонувати, та потрібно буде одразу їхати на позицію. Працівник поліції роз`яснив наслідки відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. ОСОБА_1 категорично відмовився від проходження огляду, просив складати протокол без його участі, а також відмовився від будь-якого підпису у протоколі про адміністративне правопорушення. Працівник поліції роз`яснив ОСОБА_1 права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП. Крім того, протягом всього відеозапису ОСОБА_1 не заперечував керування транспортним засобом. Більш того, окрім ОСОБА_1 в автомобілі більш нікого не було.

Зазначений відеозапис відтворює обставини події та хід спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції, законну вимогу працівника поліції на проходження в установленому законом порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, а також відмову водія від проходження зазначеного огляду, відмову від ознайомлення та підписання протоколу про адміністративне правопорушення, та визнання керування транспортним засобом.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що саме відмова від вимоги поліцейського пройти в установленому порядку огляду на стан сп`яніння у медичному закладі є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, незалежно від того, чи був водій в стані наркотичного сп`яніння чи ні.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи, складені уповноваженими державними особами та дії цих посадових осіб, що їх складали, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 не оскаржувалися, тобто останній не звертався із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення цих осіб до дисциплінарної відповідальності.

Більш того, матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 подавав заяву в порядку, передбаченим чинним КПК України, до правоохоронних органів щодо фальсифікації цих матеріалів справи або про перевищення працівниками поліції своїх повноважень при виконанні ними своїх службових обов`язків при складанні адміністративного матеріалу відносно нього за ч.1 ст.130 КУпАП.

Також стороною захисту не надано відомостей про те, що вони зверталися до суду в порядку КАС України щодо оскарження дій або бездіяльності працівників патрульної поліції.

Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.

Отже, враховуючи відсутність будь-яких скарг з боку ОСОБА_1 щодо дій працівників поліції під час проведення ними огляду останнього на стан наркотичного сп`яніння, а також складення ними протоколу, апеляційний суд дійшов висновку, що підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення та інших письмових доказах, відсутні, вони відповідають дійсності та заслуговують на увагу.

Доводи сторони захисту щодо порушення порядку працівниками порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння є необґрунтованими з наступних підстав.

Підстави, умови та порядок проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння визначені ст.266 КУпАП, п.2.5 Правил дорожнього руху та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України 09 листопада 2015 року № 1452/735.

Таким чином, законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема, пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану наркотичного сп`яніння.

Відповідно до п.2 Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно з п.4 Розділу І вищенаведеної Інструкції вбачається, що ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці; звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Працівником поліції в протоколі про адміністративне правопорушення було зазначено, що у ОСОБА_1 наявні ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає дійсності, блідість шкіри обличчя, розширені зіниці очей, які не реагують на світло (арк.1).

Отже, працівник поліції, виявивши ці ознаки, які відповідають переліку, зазначеному в Інструкції, законно та обґрунтовано запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у відповідному медичному закладі.

Крім того, у п. 12 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції зазначено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Тобто в цьому випадку працівникам поліції достатньо наявності підстав вважати особу такою, що можливо перебуває у стані сп`яніння, що, в свою чергу, обумовлює законність вимоги поліцейських пройти відповідний огляд в медичному закладі.

Більш того, вимога поліцейського про необхідність проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі в супроводі працівників поліції була чіткою і зрозумілою для сприйняття, у зв`язку з чим у ОСОБА_1 не було жодних об`єктивних підстав для не проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, що, у свою чергу, свідчить про умисне бажання уникнути встановленої Законом Уркаїни відповідальності за скоєне.

Таким чином, працівниками поліції було дотримано вимоги ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року, Закону України «Про національну поліцію».

Доводи сторони захисту про те, що працівники поліції не зазначили ОСОБА_1 ознаки наркотичного сп`яніння також є необґрунтованими, оскільки законодавцем не встановлено жодної вимоги до працівників поліції надавати докази на підтвердження виявлених ознак наркотичного сп`яніння. Більш того, працівники поліції фактично виявляють ознаки стану наркотичного сп`яніння у водія транспортного засобу у залежності від їх власного розуміння. Але наявність ознак наркотичного сп`яніння самі по собі не означають, що особа перебуває в стані такого сп`яніння. Отже, спростування або підтвердження перебування водія в стані наркотичного сп`яніння, відбувається за рахунок проведення відповідного огляду у встановленому законом порядку у медичному закладі, що і було запропоновано ОСОБА_1 .

Поряд із цим, суд апеляційної інстанції вважає належним зазначити, що протокол про адміністративне правопорушення складався внаслідок саме відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, що є порушенням вимог п.2.5 Правил дорожнього руху та є самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Щодо доводів апелянта про порушення працівниками патрульної поліції вимог закону, у зв`язку із не роз`ясненням особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, прав під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, апеляційний суд зазначає, що відповідно до долученого працівниками поліції відеозапису, ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП. Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, серії ЕПР1 №227502 від 22 січня 2025 року, ОСОБА_1 були також роз`яснені його права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, повідомлено про місце розгляду справи судом першої інстанції, однак останній відмовився від підпису у протоколі, жодних зауважень, клопотань, зокрема, щодо не роз`яснення йому процесуальних прав, не заявляв. Крім того, права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст.268 КУпАП були відновлені шляхом, зокрема, подання апеляційної скарги та надання можливості відстоювати свою позицію в апеляційному суді.

При цьому, апеляційний суд враховує, що у межах розгляду судом цієї справи ОСОБА_1 реалізував своє право на захист та користувався професійною правничою допомогою захисника Санжаревського І.А., тому, сама по собі, зазначена обставина, не завадила ОСОБА_1 реалізувати права, надані йому законом, у тому числі право на захист.

Таким чином, відсутність даних про роз`яснення особі її прав під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, не тягне за собою безумовне закриття провадження у справі за відсутності події та складу адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим доводи апелянта в цій частині не підлягають задоволенню.

Твердження захисника Санжаревського І.А. про те, що ОСОБА_1 під час зупинки керованого ним транспортного засобу діяв у стані крайньої необхідності, оскільки є діючим військовослужбовцем та за дзвінком йому одразу необхідно повернутися на позиції, є необґрунтованими, оскільки стороною захисту ані під час розгляду справи судом першої інстанції, ані під час апеляційного розгляду, не надано належних доказів виконання ОСОБА_1 22 січня 2025 року обов`язків військової служби, клопотань про допит свідків, які б підтвердили виконання цих обов`язків, у суді апеляційної інстанції стороною захисту заявлено не було.

Що стосується доводів захисника про наявність у діях ОСОБА_1 крайньої необхідності, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.18 КУпАП крайня необхідність це стан, в якому була вчинена дія, передбачена цим Кодексом або іншими законами України, що встановлюють відповідальність за адміністративне правопорушення, і який виключає можливість кваліфікації цієї дії як адміністративного правопорушення. Обов`язковими ознаками крайньої необхідності є вчинення дії: 1) з метою усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління; 2) якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами; 3) якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Отже, лише за наявності усіх трьох наведених вище умов, особа звільняється від адміністративної відповідальності на підставі ст.17 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення, вчинене у стані крайньої необхідності, підлягає закриттю.

Таким чином, посилання захисника Санжаревського І.А. про те, що ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності, оскільки є діючим військовослужбовцем та йому необхідно бути одразу за наказом на позиціях, не грунтується на вимогах закону та не спростовують наявності в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Що стосується наданого ОСОБА_1 висновку КНП ХОР «ОКНЛ» від 22 січня 2025 року щодо результатів медичного огляду, за результатами якого у останнього наркотичних ознак сп`яніння не виявлено, то суд апеляційної інстанції не може взяти його до уваги, оскільки, даний результат було отримано ОСОБА_1 самостійно, та, не відноситься до подій, які зафіксовані у протоколі про адміністративного правопорушення, і є предметом апеляційного розгляду.

Крім того, положення ст.266 КУпАП передбачають, що медичний огляд проводиться протягом 2 годин з моменту виявлення підстав для проведення огляду на стан сп`яніння. З матеріалів справи вбачається, що на ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення о 15 годині 16 хвилин 22 січня 2025 року, в той же час медичний огляд проведений о 21 годині 55 хвилин 22 січня 2025 року, тобто зі спливом понад 2 годин з моменту виникнення підстав для проведення огляду, а тому його результати не є допустимими.

Відтак, доводи апелянта про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення є необґрунтованими. Таку позицію слід розцінювати, як намагання ОСОБА_1 уникнути відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Поряд із цим, у матеріалах справи міститься довідка інспектора ВАП УПП в Харківській області Бурикіної Вікторії, згідно якої ОСОБА_1 отримав посвідчення водія серії НОМЕР_2 , категорії В, С1, С (арк.3), що свідчить про позитивне складення ним іспиту на знання вимог Правил дорожнього руху, а тому, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що останній знає Правила дорожнього руху, в тому числі п. 2.5.

Отже, апеляційний суд вбачає, що ОСОБА_1 свідомо ігнорував Правила дорожнього руху, що також свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Отже, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Таким чином, обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні судом всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

Разом з тим, відповідно до п.12 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», військовослужбовці звільняються від сплати судового збору, при розгляді справи, пов`язаної з виконанням службових обов`язків.

Однак, суд першої інстанції цих вимог закону не дотримався та стягнув оскаржуваною постановою з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Таким чином, належить змінити оскаржувану постанову, звільнивши ОСОБА_1 від сплати судового збору, як військовослужбовця при розгляді справи, пов`язаної з виконанням службових обов`язків, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника Санжаревського А.О. задовольняється частково.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Враховуючи вищезазначене, всупереч доводам апеляційної скарги сторони захисту, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення в частині визнання ОСОБА_1 винними у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому не вбачає підстав для його скасування, у зв`язку з чим подану апеляційну скаргу в частині закриття провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП, слід залишити без задоволення.

З урахуванням викладеного, постанова суду першої інстанції підлягає зміні, а саме шляхом виключення з її мотивувальної та резолютивної частини висновків і рішення суду про стягнення судового збору з ОСОБА_1 на підставі п.12 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

В решті постанову судді Київського районного суду м.Харкова від 19 лютого 2025 року щодо ОСОБА_1 належить залишити без змін.

Керуючись статтею 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника Санжаревського І.А. задовольнити частково.

Постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - змінити, виключивши з її мотивувальної та резолютивної частини висновки і рішення суду щодо стягнення з ОСОБА_1 судового збору.

В решті постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2025 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков