Справа № 298/1018/24
Номер провадження 3/298/672/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року с-ще. Великий Березний

Суддя Великоберезнянського районного суду Закарпатської області Тарасевич П.П., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , працюючого ветеранський простір «Вдома», українця, громадянина України,

- за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 658465 від 28 травня 2024 року, вбачається, що ОСОБА_1 , 28 травня 2024 року о 14 год. 30 хв. в с. Малий Березний по вул. Центральній, керував т.з. марки «Kio Sorento» д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю із порожнини рота, нестійка хода, почервоніння очей) від медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився у порядку передбаченого законом п.2.5 ПДР за ч.1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 , в суді пояснив, що 28.05.2024 він їхав із колегою в сторону селища Великий Березний. Його було зупинено поліцейськими за ніби то порушення правил обгону, а в подальшому сказали що за порушення правил залізнодорожного переїзду. Після зупинки поліцейські оглянули багажне відділення автомобіля та салон такого. Потім поліцейський запитав чи він вживав алкогольні напої, на що він відповів що не вживав і запитав чому виникло таке запитання. У відповідь поліцейський сказав, що в салоні є банка слабоалкогольного напою і коли він сказав що це пасажира, поліцейський відповів, що для з`ясування хто саме її вживає потрібно пройти огляд на стан сп`яніння. ОСОБА_1 відмовився від проходження такого на місці та сказав, що пройде такий в медичному закладі протягом двох годин на що йому повідомили, що або він їде з ними в мед заклад, або вони складуть протокол. Після складання протоколу він поїхав в м. Ужгород в лікарню для проходження огляду на стан сп`яніння, однак йому там повідомили, що не можуть провести такого, оскільки в нього відсутнє направлення. Він подзвонив в службу «102» та попросив, щоб під`їхав будь який наряд поліції з метою видачі даного направлення, однак ніхто не приїхав. З даного приводу ОСОБА_1 долучив відповідь з поліції, з якої вбачається що такий дзвінок дійсно мав місце. Також ОСОБА_1 долучив медичну довідку, на спростування того, що в протоколі зазначено «нестійку ходу», з якої вбачається, що під час захисту Батьківщини, ним отримано травму що впливає на ходьбу.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративне правопорушення.

Згідно статті 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Як зазначено в ч.ч. 1, 2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з ст.8 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до ст.9 КУпАП правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно положень ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За правилами ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, серед іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами (ч.1 ст.251 КУпАП).

В протоколі про адміністративне правопорушення, складеного о 15 год. 00 хв. 28.05.2024 року зазначено, що ОСОБА_1 , о 14.30 год. керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився.

З долученого відеозапису вбачається, що такий розпочинається о 13.50 год. із зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .. Після зупинки поліцейські встановили особу водія і оглянули багажне відділення автомобіля та салон такого. Потім поліцейський запитав чи ОСОБА_1 вживав алкогольні напої, на що він відповів що не вживав і запитав чому виникло таке запитання. У відповідь поліцейський сказав, що в салоні є банка слабоалкогольного напою і коли він сказав що це пасажира, поліцейський відповів, що для з`ясування хто саме її вживає потрібно пройти огляд на стан сп`яніння. ОСОБА_1 відмовився від проходження такого на місці та сказав, що пройде такий в медичному закладі протягом двох годин на що йому повідомили, що або він їде з ними в мед заклад, або вони складуть протокол. При цьому на відеозаписі не міститься повідомлення ОСОБА_1 а ні про наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння, а ні в чому вони полягають, поліцейським не проведено жодних дій для виявлення таких ознак. Також ОСОБА_1 не видавалось направлення для проходження огляду. З відеозапису вбачається, що поліцейський виписує дане направлення після того як склав протокол та відпустив водія ОСОБА_1 .. Відеозапис завершується тим, що ОСОБА_1 стоїть біля свого автомобіля, при цьому від кермування транспортним засобом його не відсторонено.

Отже, поліцейські як суб`єкт правозастосування склали протокол стосовно ОСОБА_1 , проте самостійно не встановивши та не переконавшись, що останній дійсно кермував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння. Відповідно до п. 12 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 року № 1452/735 у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

При цьому пункті 4 розділу I Інструкції не передбачає такої ознаки сп`яніння як наявність в салоні автомобіля пляшки із слабоалкогольним напоєм, а з відеозапису вбачається, що жодної ознаки передбаченої інструкцією поліцейським не встановлено.

Інші докази по справі, зокрема направлення на огляд у медичний заклад (яке не надавалось ОСОБА_2 ), рапорт працівника поліції, є похідними.

На відеозаписі зафіксовано відмову ОСОБА_1 їхати в медичний заклад саме з поліцейськими, при цьому він неодноразово зазначав, що готовий пройти огляд, однак їхати в медичний заклад бажає самостійно.

Також суд враховує поведінку ОСОБА_1 , який після складання протоколу про адміністративне правопорушення поїхав в медичний заклад для проходження огляду, однак не зміг такий пройти у зв`язку із невидачею поліцейським йому направлення для проходження такого.

Таким чином, такі дії працівників поліції судом розцінюються, як бажання у будь-якому випадку притягнути ОСОБА_1 до відповідальності, за відсутності для цього законних підстав, а саме: відсутності ознак перебування такого в стані алкогольного сп`яніння. Вимога щодо проходження ним огляду на стан алкогольного сп`яніння, без встановлення ознак такого, могла бути лише приводом для отримання відмови та для складання відносно нього протоколу за ч.1 ст.130 КУпАП. Манера спілкування працівників поліції ОСОБА_1 , без чіткого роз`яснення прав та обов`язків, а також наслідків у разі вчинення особою тих чи інших дій, є неприпустимою, оскільки породжує в особи сумніви та двозначність щодо розуміння обставин, які склалися. Такі дії працівників поліції з ініціювання провадження призвели до несправедливості провадження в цілому. Крім того, працівники поліції не відсторонили ОСОБА_1 від кермування після складання протоколу, що свідчить про те, що вони не вбачали у нього ознак алкогольного сп`яніння.

Згідно зі ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (п. 161 рішення від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom); п.65 рішення від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» (Korobov v. Ukraine), заява № 39598/03). Така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.

Згідно з правовими позиціями Європейського суду з прав людини «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. «Поза розумним сумнівом» має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення «поза розумним сумнівом» недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

При цьому відповідно до ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення за відсутності будь-яких інших доказів не є беззаперечним доказом вини особи, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи і не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який передбачає співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій.

Суд самостійно збирати докази не має права, позаяк обов`язок щодо збирання доказів, в силу положень ч.2 ст.251 КУпАП, покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Наявні у матеріалах справи докази не можуть бути визнані належними доказами на підтвердження вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки свідчать лише про формальність зазначених у них обставин. Отже суддя вважає, що протокол складено на лише припущеннях та ставить під сумнів те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Суд вважає, недотримання процедури та порядку виявлення у водія, який керував транспортним засобом, ознак алкогольного сп`яніння, є істотним порушенням процедури проходження водієм транспортного засобу огляду на визначення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, виключає адміністративну відповідальність та порушує конституційні права і свободи ОСОБА_1 , а також встановлений законом порядок отримання фактичних даних у справі.

За таких обставин суддя дійшов висновку, що органом поліції не доведено наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, отже, констатує відсутність правових підстав для притягнення останнього до адміністративної відповідальності.

Оскільки, в діях ОСОБА_1 склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП не знайшов свого підтвердження, то провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 130, 247, 283, 284 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Великоберезнянський районний суд протягом десяти днів з дня винесення постанов.

Суддя Великоберезнянського

районного суду Тарасевич П.П.