Справа № 583/1161/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 квітня 2025 року суддя Охтирського міськрайонного суду Сумської області Плотникова Н.Б., розглянувши матеріали, що надійшли від Охтирського РВП ГУНП в Сумській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , працюючої ТОВ «Агрофірма «Маяк», проживаючого за адресою АДРЕСА_1

за ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу серії ЕПР1 № 273293 від 16.03.2025 р. ОСОБА_1 16.03.2025 року о 16.16 год. в м. Охтирка вул. Батюка, 47 керуючи автомобілем Фольксваген днз НОМЕР_2 залишила місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої вона була причетна, чим порушила п. 2.10 а ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину не визнала та пояснила, що вона не винна в ДТП, вони домовилися з водієм, який вчинив ДТП, про відшкодування шкоди в добровільному порядку шляхом перерахування коштів на її рахунок. Однак даний водій її надурив, коштів на надіслав, тому вона викликала працівників поліції.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали, суд дійшов наступного висновку.

Частиною першою ст. 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до приписів ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 252 КУпАП висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Також, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди, а також повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції,записати прізвища та адреси очевидців,чекати прибуття поліцейських (п. 2.10 а, д ПДР України).

Пунктом 1.10 Правил дорожнього руху термін - залишення місця дорожньо-транспортної пригоди - визначено, як дії учасника дорожньо-транспортної пригоди, спрямовані на приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння, які спричинили необхідність проведення поліцейськими заходів щодо встановлення (розшуку) цього учасника та (або) розшуку транспортного засобу.

Стаття 122-4 КУпАП передбачає відповідальність за адміністративне правопорушення, що полягає у залишенні водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні. При цьому дане правопорушення можливо вчинити лише за умисної форми вини.

Склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи інше діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Адміністративне правопорушення повинно містити наступні елементи: об`єкт, об`єктивну сторону, суб`єктивну сторону та суб`єкта адміністративного правопорушення.

Суб`єктивну сторону адміністративного правопорушення утворюють такі ознаки: вина, мотив та мета. При цьому обов`язкового значення для складу правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, має лише вина.

Вина являє собою психічне ставлення до вчинюваної дії чи бездіяльності та її наслідків. Тобто водій чи інший учасник дорожнього руху розуміє, що скоює дане адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Усвідомлення протиправного характеру діяння та передбачення шкідливих наслідків становлять інтелектуальні ознаки умислу, а бажання або свідоме допущення наслідків вольову ознаку.

Із долучених до матеріалів справи пояснень водія ОСОБА_2 вбачається, що 16.03.2025 р. о 16.16 год. він на своєму автомобілі ВАЗ-2104 днз НОМЕР_3 здійснив рух заднім ходом з парковки супермаркету «Маркет-ОТП» та здійснив зіткнення з автомобілем, який знаходився на проїздній частині та стояв не червоне світло світлофора. Вийшовши зі свого автомобіля, він оглянув пошкодження та виявив, що вискочив замок кріплення заднього бамперу та вставив його на місце. Після цього він домовився з іншим учасником ДТП - власником автомобіля, що сплатить їй кошти на картку. Після чого вони роз`їхалися по своїм справам.

Постановою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 03.04.2025 р. ОСОБА_2 притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 124, ст. 122-4 КУпАП за вчинення ДТП 16.03.2025 р. о 16.16 год. на вул. Батюка м. Охтирка та залишення місця ДТП, до якого він був причетний. В судовому засіданні ОСОБА_2 вину у вчиненні правопорушень визнав в повному обсязі.

З пояснень потерпілої ОСОБА_1 , долучений до протоколу, вбачається 16.03.2025 р. близько 16.30 16.40 год. в м. Охтирка по вул. Батюка сталася ДТП. Вона стояла на світлофорі, а автомобіль ВАЗ-2104 білого кольору, який був припаркований на стоянці біля супермаркету «Маркет-ОТП», почав рух заднім ходом і сталося зіткнення у її автомобіль, а саме в заднє крило. Працівників поліції вона відразу не викликала, так як з винуватцем ДТП вони домовилися про добровільне відшкодування ним завданої їй шкоди. Потім водій автомобіля ВАЗ-2104 залишив місце ДТП, однак кошти, про які вони домовилися, він так їй і не сплатив, тому вона повернулася на місце ДТП та викликала поліцію для знаходження винуватця ДТП.

Отже, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 умисно залишила місце пригоди, оскільки остання не приховувала факту ДТП та не заперечує того, що з участю її транспортного засобу відбулась дорожньо-транспортна пригода та вони з винуватцем домовилися в добровільному порядку про відшкодування ним заподіяної шкоди.

Зважаючи на те, що у ОСОБА_1 був відсутній умисел на залишення місця дорожньо-транспортної пригоди, в її діях відсутня суб`єктивна сторона правопорушення, яка має утворювати його склад у сукупності з іншими обставинами, у зв`язку з чим у діях водія ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП.

Оцінюючи зазначені вище докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд враховує наступне.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях складу та події адміністративного правопорушення. При цьому, стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Презумпція невинуватості є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948 року та ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997р. передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Так, згідно п.4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доводити свою невинуватість і її поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Маліге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З урахування встановлених у судовому засіданні обставин, суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, тому провадження в справі щодо неї підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 122-4, 247, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

П О С ТА Н О В И В:

Провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Охтирський міськрайонний суд Сумської області протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду: Н.Б. Плотникова