ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/148/25 Справа № 705/6234/24 Категорія: ч. 1 ст. 173-2 КУпАП Головуючий у І інстанції Піньковський Р. В. Доповідач в апеляційній інстанції Белах А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2025 року м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Белах А.В., за участі захисниці Каленської С.С., в режимі відеоконференції, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу захисниці Каленської С.С. на постанову Уманського міськрайсуду Черкаської обл. від 14.01.2025 р., якою ОСОБА_1 , який народився

ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Гуляйполе Запорізької обл.,

громадянина України, який має вищу освіту,

одружений, працює керівником БО «Благо-

дійний фонд «Рука допомоги», проживає

АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 173? КУпАП та на нього накладено адмінстягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн., стягнуто судовий збір в сумі 605,6 коп.,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до постанови суду, 16.10.2024 р. о 19:00 год. ОСОБА_1 під час телефонної розмови зі своїм пасинком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебував у КЗ «Обласний міжрегіональний центр соціально-психологічної реабілітації дітей у м. Умані Черкаської обласної ради», вчинив домашнє насильство психологічного характеру, а саме пригрозив словесно, що його не заберуть додому, чим спричинив емоційну невпевненість у неповнолітнього, внаслідок чого в нього розболілась голова, він почав нервувати, такими діями може бути завдана шкода психічному здоров`ю неповнолітнього, а також пролунали звинувачення в сторону неповнолітнього, що він створює лише проблеми, чим скоїв адмінправопорушення, передбачене ч. 1 ст. 1732 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, захисниця Каленська С.С. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адмінправопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що до суду були направлені лише протокол складений працівником поліції, який фактично не перевіряв пояснення осіб, які додані до листа директора КЗ «ОМЦ соціально-психологічної реабілітації дітей у м. Умані ЧОР», з самим неповнолітнім ОСОБА_2 працівники поліції не спілкувалися, а протокол складено фактично на підставі листа директора закладу. На думку захисниці, працівником поліції не зібрано належних та допустимих доказів вчиненого адмінправопорушення.

Зауважує, що протокол про адмінправопорушення складено 4.11.2024 р. відносно можливого правопорушення, яке мало місце 16.10.2024 р., станом на дату складання протоколу уповноваженій особі, яка складала протокол, було відомо про особу, яка могла вчинити правопорушення, що підтверджується заявою про вчинене правопорушення від 18.10.2024 р., адже лист директора з проханням притягнути ОСОБА_1 до адмінвідповідальності від 17.10.2024 р., з вихідним № 394, отримано Уманським РУП ГУНП в Черкаській обл. 18.10.2024 р., а протокол складено 4.11.2024 р., що тягне за собою недопустимість, оскільки його складено з порушенням порядку і строків передбачених КУпАП.

В протоколі не зазначено свідків, інші відомості необхідні для вирішення справи, що суперечить вимогам п. п. 12, 15 Інструкції, але при цьому додані пояснення дітей.

В матеріалах взагалі не зазначено чи проводилось безпосереднє обстеження ОСОБА_2 лікарем-психіатром, яка саме шкода психічному здоров`ю могла бути спричинена, яка психічна хвороба могла розвинутись внаслідок неправомірних дій, не вказано ознак які утворюють склад адмінправопорушення.

Крім того, пояснення неповнолітнього ОСОБА_2 в суді проігноровані судом та не взяті до уваги.

Протокол оформлений неохайно, нерозбірливим почерком, з порушенням ст. 256 КУпАП.

З фабули протоколу не простежується того, що конфліктна ситуація викликала у постраждалого побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинила нездатність захистити себе або завдала шкоди психічному здоров`ю, викладено лише припущення що могла бути завдана шкода психічна шкода здоров`ю неповнолітнього.

В даному випадку є лише факт того, що атмосфера взаєморозуміння між ОСОБА_1 та його пасинком в той момент була відсутня.

Наявність сварок і непорозумінь між особами на майновому та/чи побутовому ґрунті свідчить про існування між ними неузгодженості життєвих позицій в певних аспектах ставлення до життя, однак не підтверджує факту вчинення саме домашнього насильства.

В матеріалах містяться пояснення неповнолітніх, які підтверджують що сварка виникла через неналежну поведінку та подальше покарання, ініціатива поговорити з батьками була саме у виховательки.

Відповідно до характеристик, наявних в матеріалах справи, батьки приділяють належну увагу вихованню сина, відвідують ліцей, завжди на телефонному зв`язку. ОСОБА_1 хороший та уважний батько, конфліктна ситуація і сварка, яка склалася 16.10.2024 р., є лише виявом емоцій і не була ніяким чином спрямована на будь які насильницькі дії стосовно пасинка.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, заслухавши захисницю Каленську С.С., яка підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або не-обґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

Так, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адмінправопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адмінправопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом закону, протокол про адмінправопорушення, пояснення особи, свідків, висновок експерта тощо, є документами, що офіційно засвідчує подію адмінправопорушення і, відповідно до ст. 251 КУпАП, є джерелами доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Протокол про адмінправопорушення складається відповідно до вимог ст. ст. 254-256 КУпАП.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адмінправопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адмінвідповідальність.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 173? КУпАП, вчинення домашнього насильства за ознакою статі, тобто умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого настає адмінвідповідальність.

При цьому, слід врахувати, що завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого є необов`язковим для кваліфікації.

Відповідно ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство форма домашнього насильства, що враховує словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Психологічне насильство може проявлятися в словесних образах, погрозах вбивством, завдання каліцтва, травм, побиття, в переслідуванні, залякуванні та приниженні тощо. Особливістю домашнього насильства є повторювані в часі інциденти множинних видів насильства, їх системна основа, повна влада та контроль над постраждалою особою тощо.

Під домашнє насильство, зокрема і психологічного характеру, яке утворює склад адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173? КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Самі по собі нецензурні висловлювання, образи не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адмінправопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи і викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених у диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому. Разом з тим, вчинення будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру, повинно бути підтверджено поясненнями свідків, потерпілих або іншими доказами (наприклад аудіо/відео фіксацією), що є необхідним елементом складу даного правопорушення.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно п. 14 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Згідно ст. 10 КУпАП, адмінправопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

З аналізу наведених вище норм Закону вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 1732 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, сексуального, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адмінправопорушення, наявність сварок і непорозумінь між особами на майновому та/чи побутовому ґрунті свідчить про існування між ними неузгодженості життєвих позицій в певних аспектах ставлення до життя, однак не підтверджує факту вчинення саме домашнього насильства є необґрунтованими і не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні протиправних дій підтверджується протоколом про адмінправопорушення серії ВАД №141743 від 4.11.2024 р.; листом директора КЗ «Обласний міжрегіональний центр соціально-психологічної реабілітації дітей у м. Умані ЧОР» від 17.10.2024 р. № 394; письмовими поясненнями неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 17.10.2024; пояснювальними записками вихователів Центру ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які пояснювали, що ОСОБА_1 неодноразово вчиняє відносно свого пасинка ОСОБА_2 психологічне насильство у вигляді словесних образ та звинувачень у проблемній поведінці, що негативно впливає не психіку неповнолітнього, спричиняє йому певні страждання.

Суд встановив, що 16.10.2024 р. о 19:00 год. ОСОБА_1 під час телефонної розмови зі своїм пасинком ОСОБА_2 , який перебував у КЗ «Обласний міжрегіональний центр соціально-психологічної реабілітації дітей у м. Умані Черкаської обласної ради», вчинив домашнє насильство психологічного характеру, а саме пригрозив словесно, що його не заберуть додому, чим спричинив емоційну невпевненість в неповнолітнього, внаслідок чого в нього розболілась голова, він почав нервувати, такими діями могла бути завдана шкода психічному здоров`ю неповнолітнього, а також ОСОБА_1 звинуватив неповнолітнього ОСОБА_2 , що він створює лише проблеми, чим скоїв адмінправопорушення, передбачене ч. 1 ст. 1732 КУпАП.

Суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги доводи апеляційної скарги про відсутність доказів вчинення ОСОБА_1 адмінправопорушення, оскільки згідно приписів ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адмінправопорушення є будь-які фактичні дані, тому судом і прийняті до уваги письмові пояснення неповнолітніх осіб, працівників Центру соціально-психологічної реабілітації дітей, які є фахівцями, мають відповідний досвід роботи з підлітками та засвідчують дійсний психологічний та емоційний стан неповнолітнього ОСОБА_2 , зазначені докази не суперечать один одному, свідчать про здійснення ОСОБА_1 дій, що мають ознаки саме домашнього насильства психологічного характеру.

З висновком суду першої інстанції, що суд не встановив порушень процесуальних вимог та порядку складання протоколу про адмінправопорушення, він не суперечить вимогам, визначеним ст. 256 КУпАП, його складення працівником поліції через певний час після отримання матеріалів від Центру само по собі не може бути підставою для визнання такого доказу недопустимим погоджується і апеляційний суд.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції виніс незаконну постанову у зв`язку з невідповідністю висновків судді фактичним обставинам справи, а також через порушення норм матеріального і процесуального права є необґрунтованими та спростовуються дослідженими та наведеними в постанові суду доказами.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом першої інстанції у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

Аналізом матеріалів справи встановлено, що викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1732 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним, обґрунтованим, повністю узгодженим із наявними в матеріалах справи доказами, в їх сукупності.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що місцевим судом повно та всебічно досліджені матеріали справи та правильно встановлені фактичні обставини справи.

Таким чином, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження по адміністративній справі.

Доводи апеляційної скарги про допущені порушення в процесі провадження у цій справі не ґрунтуються на матеріалах справи із яких вбачається, що порушень закону, які б тягли скасування чи зміну постанови допущено не було.

Матеріали справи містять докази доведеності події адмінправопорушення та вини ОСОБА_1 у його вчиненні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Уманського міськрайсуду Черкаської обл. від 14.01.2025 р., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 1732 КУпАП - залишити без змін, апеляційну скаргу захисниці Каленської С.С. - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Белах А.В.