ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/600/25 Головуючий 1 інстанції: Кісь Д.П.
Провадження №33/818/604/25 Доповідач: Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2025 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,

при секретарі Вакула Н.С.,

за участю захисника Лисенко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Лисенко А.В. на постанову судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 лютого 2025 року відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 лютого 2025 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадянин, що дорівнює 17000 грн. 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605 грн 60 коп.

Постановою встановлено, 20.01.2025 о 12:55 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ 21154», номерний знак НОМЕР_1 , в м. Харкові, по вул. Полтавський Шлях, 115, з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, неприродна блідість, тремтіння пальців рук, та від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в установленому порядку у закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОКНЛ» відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник Лисенко А.В. просить постанову Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 лютого 2025 року по справі №639/600/25 скасувати, та закрити адміністративне провадження про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Зазначає, що співробітниками поліції та Жовтневим районним судом м. Харкова визнано факт керування транспортним засобом за допомоги інформації, наданої ОСОБА_1 , оскільки відеоматеріали, наявні в матеріалах справи, не містять доказів руху автомобіля або керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Крім того, матеріали справи не містять наявності підстав для зупинки автомобіля, в якому перебував ОСОБА_1 , а також відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, судове повідомлення про день, час та місце розгляду апеляційної скарги захисника Лисенко А.В. в суді апеляційної інстанції повернулось на адресу Харківського апеляційного суду у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою (арк.37-38).

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник Лисенко А.В. повідомив, що ОСОБА_1 про день, час та місце апеляційного розгляду повідомлений, правова позиція між ними узгоджена та не заперечував щодо розгляду апеляційної скарги без участі ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене, а також вимоги ст. 268 КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги захисника Лисенка А.В. без участі ОСОБА_1 за обов`язковою участю його захисника.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи захисника Лисенко А.В., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Згідно вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху, передбачених п. 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Так, п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюється Правилами дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, пункт 1.3 яких передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

У пункті 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідальність за порушення вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху передбачена ч.1 ст.130 КУпАП, диспозиція якої передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, з системного аналізу вищезазначених норм вбачається, що проходження в установленому порядку огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за наявності того підстав, є обов`язком водія, а не його правом.

Визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції послався на відомості протоколу про адміністративне правопорушення, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість від 20 січня 2025 року, рапорт працівника поліції, відеозапис події за участю ОСОБА_1 .

Зокрема, з відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№225783 від 20 січня 2025 року, вбачається, що 20 січня 2025 року о 12 годині 55 хвилин в м. Харкові, вул. Полтавський Шлях, 115, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ21154 днз НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, не природна блідість обличчя, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду в медичному закладі КНП ХОР ОКНЛ в лікаря нарколога відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП (арк.3).

Також належить взяти до уваги, що відповідно до відомостей рапорту поліцейського роти 3 батальйону 3 УПП в Харківській області, ДПП Павлюк Т.Р. від 20 січня 2025 року вбачається, що екіпажем 3102 було зупинено авто під керуванням водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якого під час спілкування було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння. Водій від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився у медичному закладі КНП ХОР ОКНЛ у лікаря нарколога. Тому відносно водія було складено протокол ЕПР1-225783 за ст.130 ч.1. Водія відсторонено від керування авто на місці зупинки без порушення ПДР (арк.7).

У матеріалах справи міститься направлення на огляд водія транспортного засобу до закладу охорони здоров`я КНП ХОР «ОКНЛ» від 20 січня 2025 року, відповідно до якого, ОСОБА_1 під час події мав виражені ознаки сп`яніння: звужені зіниці очей, бліде обличчя, тремтіння пальців рук. Огляд на стан наркотичного сп`яніння не проводився (а.с.6).

У матеріалах справи також міститься відеозапис події від 20 січня 2025 року за участю ОСОБА_1 (акр. 5, 45).

Зокрема, з відеозапису вбачається, що автомобіль перетнув перехрестя, за світлофором висадив пасажира, та припаркувався на стоянці. Працівники поліції підійшли до автомобіля, в салоні якого за водійським сидінням знаходився лише водій транспортного засобу. На вимогу поліцейського, водій надав документи. Ним виявився ОСОБА_1 , який не заперечував факту керування та пояснював, що щойно висадив пасажира. Під час спілкування з водієм, працівники поліції виявили у останнього ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідість, зіниці ока, які не реагують на світло, тремтіння пальців рук, а також, поведінка, що не відповідає обстановці. ОСОБА_1 було неодноразово запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у відповідному медичному закладі або відмовитись від проходження огляду, а також роз`яснені відповідні наслідки. Водій спочатку погоджувався пройти огляд у медичному закладі, однак, після спілкування з іншою особою телефонним зв`язком, на неодноразові пропозиції працівників поліції проїхати для проведення медичного огляду фактично відмовився від його проходження. Крім того, ОСОБА_1 пояснював, що він вже «не хоче нікуди їхати», адже на Новий рік до нього приходили гості та він «покурив», а аналізи можуть це виявити, тому намагався вмовити працівників поліції його відпустити, просив пробачення. Працівники поліції повідомили ОСОБА_1 його права та обов`язки, передбачені ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України. Після складання адміністративних матеріалів за відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, працівник поліції попросив ОСОБА_1 підійти до нього для ознайомлення із протоколом та отримання його копії. Однак, водій повідомив, що буде викликати поліцію. З відеозапису також вбачається, що до ОСОБА_1 та працівників поліції підходив невідомий чоловік. ОСОБА_1 пояснив працівникам поліції, що саме його він привіз сюди. Невідомий чоловік запитав у працівників поліції, що трапилось. Працівники поліції пояснили йому, що людина відмовляється від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння та повідомив їм про те, що курив канабіс 1 числа та всіляко затягує час.

Зазначений відеозапис відтворює обставини події та хід спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції, законну вимогу працівника поліції на проходження в установленому законом порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, а також визнання керування транспортним засобом.

Більш того, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що працівник поліції об`єктивно та законно розцінив дії ОСОБА_1 як відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у відповідному медичному закладі, оскільки працівник поліції неодноразово пропонував водію пройти огляд на стан сп`яніння та роз`яснював наслідки такої поведінки.

Слід зазначити, що саме відмова від вимоги поліцейського пройти в установленому порядку огляду на стан сп`яніння у медичному закладі є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, незалежно від того, чи був водій в стані наркотичного сп`яніння чи ні.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою.

Відповідно до ст.267 КУпАП, огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду.

ОСОБА_1 звертався із заявою до начальника УПП в Харківській області зі скаргою на дії працівників патрульної поліції. Відповідно до листа начальника УПП в Харківській області Левченко В., проведено службову перевірку та на даний час відсутні підстави для призначення службового розслідування (арк.41-43).

Разом з тим, належить врахувати, що ОСОБА_1 , отримавши висновок керівництва УПП в Харківській області, не звернувся до суду в порядку КАС України щодо оскарження дій або бездіяльності відповідних посадових осіб працівників поліції.

Крім того, матеріали справи не містять відомостей про те, що стороною захисту подавалася заява у порядку, передбаченим чинним КПК України, до правоохоронних органів щодо фальсифікації матеріалів справи або про перевищення працівниками поліції своїх повноважень при виконанні ними своїх службових обов`язків при складанні адміністративного матеріалу щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.

Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.

Отже, враховуючи, що сторона захисту не надала до суду будь-яких фактичних відомостей на підтвердження їх версії щодо незаконності дій працівників поліції під час проведення ними огляду ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння, а також складення ними протоколу та інших процесуальних документів за цією справою, а матеріали справи не містять відповідних відомостей, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення та інших письмових доказах, оскільки вони відповідають дійсності.

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні докази правомірності зупинки автомобіля, яким керував ОСОБА_1 , апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки під час складення протоколу за ч.1 ст. 130 КУпАП, процесуально не передбачено зазначення причини зупинки транспортного засобу і це об`єктивно не спростовує факту відмови водія від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння, а тому такі доводи апелянта є необґрунтованими.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що, відповідно статей 23, 35 Закону України «Про Національну поліцію», статей 130, 255, 266 КУпАП, вимог «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», поліцейський є спеціально уповноваженою особою на зупинку транспортного засобу та виявлення ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а, відтак, доводи апелянта про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення є необґрунтованими.

Більш того, згідно приписів ст. 31 Закону «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, зупинення транспортних засобів та перевірку документів особи.

Посилання ОСОБА_1 на те, що він не керував транспортним засобом, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними та розцінює як спосіб уникнення останнім відповідальності, оскільки з відеозапису, наявним в матеріалах справи, чітко вбачається факт керування ОСОБА_1 , так і те, що після того, як транспортний засіб зупинився та до нього підійшли працівники поліції за кермом перебував саме ОСОБА_1 та в салоні автомобіля, крім нього, не було нікого.

Посилання захисника Лисенка А.В. про порушення права на захист та недотримання судом першої інстанції права на справедливий суд, оскільки справа розглянута без їх участі, апеляційної суд зазначає наступне.

З матеріалів справи встановлено, що справа про адміністративне правопорушення надійшла в суд першої інстанції 29 січня 2025 року.

Матеріалами справи підтверджується, що суд вживав заходів для повідомлення ОСОБА_1 про час та місце судового розгляду.

Зокрема, судом першої інстанції на адресу місця проживання ОСОБА_1 , яка зазначена в протоколі про адміністративне правопорушення, засобами поштового зв`язку направлялась судова повістка з рекомендованим повідомленням, яка повернулась на адресу суду, у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою (арк.9-10).

У постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 зазначено про те, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення особи «належним». Обов`язок «повідомити» полягає у тому, щоб інформувати учасника про засідання, а не забезпечити його участь у цьому засіданні.

Таким чином, неявка особи, що притягається до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відповідно до ст.268 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи.

Більш того, 05 лютого 2025 року на адресу Жовтневого районного суду м.Харкова надійшла заява від адвоката Лисенко А.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , про ознайомлення із матеріалами справи, з яким він ознайомився 06 лютого 2025 року (арк.12).

Статтею 277 КУпАП визначені строки розгляду справ про адміністративні правопорушення, відповідно до яких справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях.

Зокрема, у рішенні Пономарьов проти України від 03 квітня 2008 року, визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Недотримання строків розгляду справ про адміністративні правопорушення порушує конституційне право на судовий захист і негативно впливає на ефективність та авторитет судової влади, що також дискредитує державу та руйнує моральні цінності суспільства.

Таким чином, суддя, розглянувши справу за відсутністю ОСОБА_1 , обґрунтував та навів мотиви такого розгляду, з якими погоджується й апеляційний суд.

Разом з тим, слід зауважити, що апеляційним судом прийнято апеляційну скаргу сторони захисту до розгляду та надання можливості відстоювати позицію в апеляційному суді, чим фактично забезпечено право на справедливий судовий розгляд компетентним та незалежним судом. Будь-яких доказів відсутності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, стороною захисту суду апеляційної інстанції не надано.

Поряд із цим, у матеріалах справи міститься довідка інспектора ВАП УПП в Харківській області, згідно з якою ОСОБА_1 отримав посвідчення водія НОМЕР_2 (арк.4), що свідчить про позитивне складення ним іспиту на знання вимог Правил дорожнього руху, а тому, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що останній знає правила дорожнього руху, в тому числі п. 2.5.

Отже, суд апеляційної інстанції вбачає, що ОСОБА_1 свідомо ігнорував ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст.10 КУпАП.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Таким чином, обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні судом всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху та вірно притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання сторони захисту на незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції є безпідставною.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

У зв`язку з викладеним, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі, не підлягає.

Керуючись статтею 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника Лисенко А.В. залишити без задоволення.

Постанову судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 лютого 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков