Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 935/1829/24
Провадження № 3/935/1044/24
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 квітня 2025 року м.Коростишів

Суддя Коростишівського районного суду Житомирської області Щербаченко І. В., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов від Відділу поліції №2 Житомирського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Житомирській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Кушніренка А. В.,

встановив:

До Коростишівського районного суду Житомирської області 13.06.2024 від Відділу поліції №2 Житомирського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Житомирській області надійшов матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 759101 від 11.06.2024, ОСОБА_1 11.06.2024 о 09:00 годині м. Коростишів Житомирської області по вулиці Семінарська, 114 керував транспортним засобом Volkswagen Transporter д.н.з. НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія, проводився на місці зупинки транспортного засобу із застосування приладу «Драгер» 6820, номер тесту 787 від 09:06 години 11.06.2024, результат огляду 0,71 проміле, від проходження огляду у медичному закладі відмовився під запис з бодікамери, чим порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненому правопорушенні, передбаченому частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення не визнав, пояснив, що 11.06.2024 його зупинили за порушення ПДР, а саме не був пристебнутий ременем безпеки, запропонували пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 погодився. Після проходження огляду поїхав в м. Житомир до медичного закладу, щоб здати кров на визначення стану алкогольного сп`яніння, за результатом дослідження крові на вміст алкоголь, у крові ОСОБА_1 алкоголь відсутній.

У судовому засіданні особа яка склала протокол ОСОБА_2 пояснив, що 11.06.2024 о 09:00 годині зупинили транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 за порушення ПДР, а саме не пристебнутий ременем безпеки. ОСОБА_2 підійшов до ОСОБА_1 після того, коли його напарник почав спілкування з останнім. Враховуючи те, що бодікамера на той момент була одна на екіпаж, крім того довелось певний час чекати прилад Драгер, відео фіксація припинялась. Перед проходження огляду ОСОБА_1 на визначення стану алкогольного сп`яніння йому було запропоновано пройти такий огляд на місці зупинки транспортного засобу або в медичному закладі, він погодився пройти огляд на місці зупинки. Після проходження ОСОБА_1 огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу він був згоден з результатом огляду, на відеозаписі це не зафіксовано, оскільки бодікамера на екіпаж одна, а ОСОБА_2 стояв збоку, крім того свою згоду з результатом огляду ОСОБА_1 засвідчив своїм підписом. На запитання захисника про відсутність відео фіксації обставин з 09:12 години по 09:47 годину, ОСОБА_2 пояснив, що складали адміністративні матеріали, не фіксували вказані обставини. Стосовно безперервності відеозапису ОСОБА_2 пояснив, що враховуючи наявність однієї бодікамери на екіпаж, а також те, що він лише починав проходити службу у відділі поліції, відеозапис здійснювався не безперервно.

У судовому засіданні захисник Кушніренко А. В. просив закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, оскільки у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки у матеріалах справи відсутні докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом, підстав і процедури зупинки транспортного засобу, підстав для пропозиції пройти огляд. Основним доказом правопорушення, а саме його об`єктивної сторони є відеозапис з нагрудного відеореєстратора працівника поліції, однак, вказаний відеозапис розпочинає фіксування подій з 08 год. 45 хв. з моменту, коли ОСОБА_1 перебуває разом з працівниками поліції на дорозі, поза транспортним засобом, тобто, факту керування транспортним засобом, факту зупинки транспортного засобу у встановленому порядку відеозаписом не зафіксовано. Стверджувати про те, що ОСОБА_1 на момент звернення працівників поліції був в статусі водія транспортного засобу є безпідставно, а те, що транспортний засіб був під його керуванням та зупинений працівниками поліції не підтверджено й іншими доказами. Щодо постанови серії ББА № 317244 від 11 червня 2024 року, яка міститься у матеріалах справи, цей доказ мав би бути розглянутий судом, як підтвердження порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху, що стало причиною його зупинки та, відповідно, підставою для пропозиції пройти огляд па стан сп`яніння. Суттю правопорушення є керування ОСОБА_1 транспортним засобом не скористувавшись ременем безпеки. Однак, жоден відеозапис, що доданий до справи не містить підтвердження цим обставинам. Більше того, у вказаній постанові зазначено, що правопорушення виявлено о 09 год. 00 хв. 11 червня 2024 року, проте, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 вже станом на 08 год. 45 хв. вже був поза межами будь- якого транспортного засобу, а о 09 год. 00 хв. жодні події не фіксувались. Це ж стосується й процедури розгляду адміністративної справи, яка завершена винесенням постанови о 09 год. 02 хв. З відеозаписів нагрудних реєстраторів поліцейських видно, що фіксація подій припиняється о 08 год. 54 хв., а продовжується з 09 год. 06 хв. Тобто, обставин порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху, процедури розгляду адміністративної справи та оформлення постанови не зафіксовано, що утворює об`єктивний сумнів у наявності підстав для зупинки транспортного засобу і законності дій поліцейських. Разом з тим, незрозумілим залишається формулювання у протоколі відмови від проходження огляду у медичному закладі. Це пояснюється тим, що поліцейським не було роз`яснено ОСОБА_1 у який спосіб та яким чином водій має проходити огляд: на місці зупинки чи у медичному закладі. Матеріали справи містять і направлення на проходження огляду у медичному закладі, що мало б підтверджувати ту обставину, що водій не погодився з результатами огляду на місці, тому, на виконання вимог Інструкції та ст. 266 КУпАП поліцейський у встановленому порядку направив водія до медичного закладу, однак, відеозапис не підтверджує ту обставину, що ОСОБА_1 погоджувався з результатами огляду. Більше того, працівники поліції не дізнавались про те чи згоден він з результатами огляду і належним чином не направляли його на огляд до медичного закладу. Якщо б водій погодився з результатами огляду на місці, то у поліцейських не виникало б необхідності виписувати направлення на огляд у медичному закладі і вказувати, що водій відмовився від його проходження. Направлення, що міститься у матеріалах справи сформовано працівником поліції о 09 год. 06 хв. 11 червня 2024 року, проте, наявні у справі відеозаписи фіксують події 09 год. 06 хв., коли водій проходив огляд за допомогою технічного запису. Формування направлення «постфактум» підтверджується й тим, що саме направлення має багато виправлень у даті і часі його формування. Таким чином, водій не був направлений належним чином на проходження огляду до медичного закладу, що не підтверджує дотримання поліцейським порядку направлення водіїв на проходження огляду, визначеного ст. 266 КУпАП та Інструкцією. Поряд з тим, що працівником поліції не зафіксовано факт керування транспортним засобом, його зупинки, то підстав для пропозиції пройти огляд, а також обов`язку пройти такий огляд не існувало.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, приходжу до висновку, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, вина (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до диспозиції частини 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративна відповідальність настає в разі як керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, та так само і за відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Процедура виявлення у водіїв ознак наркотичного сп`яніння та проведення огляду водіїв на стан наркотичного сп`яніння визначено ст. 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністра внутрішніх справ України 07.11.2015 №1395 (надалі Інструкція №1395), Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністра внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 №1452/735 (надалі Інструкція №1452/735).

Порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них регулюється Наказом Департаменту патрульної поліції від 24.11.2015 №14/1 та п.4.1, 4.2 Розділу ІV Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, яку затверджено наказом Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 №100. Згідно п.3.5. Інструкції №100 після активації нагрудної камери (відео реєстратора) все спілкування повинно бути записано безперервно. Наявність декількох відеозаписів, що не безперервно та послідовно змінюють один одного може свідчити про те, що відеозапис змінювався (редагувався) особою, яка копіювала відеозапис та DVD диск, що прямо заборонено Інструкцією №100.

Згідно з пунктами 4, 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1026 від 18 грудня 2018 року, під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення. Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Крім цього, Пунктом 3.5 розділу ІІІ Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НП України від 18 грудня 2018 року № 1026, встановлено, що після активації нагрудної відеокамери (відео реєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно.

Відповідно до дослідженого у судовому засіданні відеозапису, встановлено, що відеозапис не є безперервним, не містить відображення повного процесу фіксації правопорушення та оформлення матеріалів адміністративного правопорушення у встановленому законом порядку.

Відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про національну поліцію», поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про національну поліцію», під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Згідно ст. 18 вказаного Закону, поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Відповідно до дослідженого у судовому засіданні відеозапису з нагрудної бодікамери працівника поліції, який розпочинається 11.06.2024 о 08:45 годині з моменту, коли працівник поліції підходить до ОСОБА_1 , який спілкується з іншим працівником поліції, перебуваючи біля транспортного засобу.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 759101 від 11.06.2024, ОСОБА_1 11.06.2024 о 09:00 годині м. Коростишів Житомирської області по вулиці Семінарська, 114 керував транспортним засобом Volkswagen Transporter д.н.з. НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння.

Згідно постанови про накладення адміністративного стягнення серії ББА № 317244 від 11.06.2024, 11.06.2024 о 09:00 годині ОСОБА_1 м. Коростишів Житомирської області по вулиці Семінарська, 114 керував транспортним засобом Volkswagen Transporter д.н.з. НОМЕР_2 обладнаним засобами пасивної безпеки, був не пристебнутий ременем безпеки, чим порушив п. 2.3(в) ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 5 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення .

Згідно Правил дорожнього руху України водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Таким чином, необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за статтею 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення є керування особою транспортним засобом і встановлення вказаного факту є обов`язковим при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Судом враховується, що об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного). Тобто доказова база має бути спрямована саме на доведення одночасно двох обставин: керування транспортним засобом і перебування у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного).

Так, у своєму рішенні від 15.03.2019 ВС у справі №686/11314/17 вказав, що оскільки поліцейським не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення водієм правил дорожнього руху, то вимоги інспектора до водія про пред`явлення документів на право керування є неправомірними, а співробітники поліції можуть зупиняти автомобіль, лише коли є факт правопорушення.

Визначення терміну "керування транспортним засобом" було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Крім того, в рішенні №404/4467/16-а від 20.02.19 ВС/КАС зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Відповідно до наявних у матеріалах справи відеозаписів, фіксація подій 11.06.2024 з 08:54 години по 09:05 годину відсутня.

Згідно відеозапису, о 09:06 годині ОСОБА_1 проходить огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер.

Суд погоджується із твердженнями захисника в тій частині, що на вказаному відеозаписі працівниками поліції не уточнено у ОСОБА_1 чи згоден він з результатом огляду, проте видано направлення на проходження огляду у медичному закладу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, яке датовано 11.06.2024, сформоване о 09:06 годині. Проте, відповідно відеозапису, о 09:06 годині не зафіксовано формування вказаного направлення, більше того, навіть не розпочато огляд ОСОБА_1 за допомогою приладу «Драгер», не уточнено чи згоден він з результатом, чи буде проходити огляд в медичному закладі з метою визначення стану алкогольного сп`яніння.

Відповідно до п. 7 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 11 листопада 2015 за № 1413/27858 у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , відповідно до відеозапису, не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, не висловлював незгоду з результати огляду, проведеного поліцейським. За вказаних обставин не зрозуміло з яких підстав працівник поліції направив ОСОБА_1 на огляд на стан сп`яніння до медичного закладу, відповідно до відеозапису, о 09:06 годині, тобто ще до початку огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. Таким чином, водій не був направлений належним чином на проходження огляду до медичного закладу, що не підтверджує дотримання поліцейським порядку направлення водіїв на проходження огляду, визначеного ст. 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення та Інструкцією та викликає обґрунтовані сумніви.

Крім того, із матеріалів справи про адміністративне правопорушення не убачається, що ОСОБА_1 був водієм транспортного засобу, що його транспортний засіб був приведений в рух та допустив будь-які порушення правил дорожнього руху, за які його слід було зупинити, у зв`язку із чим, всі наступні вимоги працівників поліції водій не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеного у постанові від 15.03.2019 у справі № 686/11314/17.

Крім того, зважаючи на те, що відеозаписи, долучені до матеріалів справи, не є безперервними, не фіксують час вчинення адміністративних правопорушень ОСОБА_1 , не фіксують складання адміністративних матеріалів стосовно ОСОБА_1 , що підтвердив у судовому засіданні особа, яка склала протокол ОСОБА_2 , крім того містять розбіжності часі вчинення адміністративних правопорушень та складання процесуальних документів.

Стороною захисту у судовому засіданні долучено результат токсикологічного дослідження методом ГХ крові на вміст алкоголю від 12.06.2024 № 1685, відповідно до якого ОСОБА_1 11.06.2024 о 10:30 годині здав кров на дослідження вмісту алкоголю, в дослідженому зразку крові етилового алкоголю не виявлено.

Оцінюючи наведені докази в їх сукупності суддя керується закріпленим у ст. 62 і ст. 129 Конституції України принципом забезпечення доведеності вини, згідно якого усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин направлені до суду матеріали та їх аргументація є сумнівними, однак наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа Коробов проти України № 39598/03 від 21.07.2011 року (стаття 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини), тож, суд, враховуючи вищезазначене, позбавлений можливості самостійно надати оцінку відомостям в частині доведеності чи недоведеності обставин, відображених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності.

Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини зазначає, що рівень певності, якого має досягти суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Таким чином, буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності що є ключовими поняттями для демократичної концепції кримінального судового розгляду. Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення. Однак, достовірність доказів, які є сумнівними та відсутність доказів зібраних особою, що склала протокол про адміністративне правопорушення є неприпустимою оскільки суперечить позиції ЄСПЛ, а також Конституційного Суду України та порушує презумпцію невинуватості особи.

Інших доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення не надано.

Приймаючи до уваги встановлені під час розгляду обставини, керуючись у тому числі ст. 62 Конституції України провадження у справі стосовно ОСОБА_1 слід закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження.

Керуючись статтями 7, 9, 130, 245-247, 251-252, 280, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,

постановив:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення 11.06.2024 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Коростишівський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя І. В. Щербаченко