Справа № 298/92/25
Номер провадження 3/298/83/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року смт. Великий Березний

Суддя Великоберезнянського районного суду Закарпатської області Зизич В.В., розглянувши матеріали, що надійшли від відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, уродженця с.Ставне Великоберезнянського району Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , тимчасово непрацюючого, за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185-10 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №145549 від 24 грудня 2024 року, складеного начальником групи тримання відділення тимчасового тримання НОМЕР_1 прикордонного загону ОСОБА_2 , 23 грудня 2024 року близько 12 год. 00 хв. на околиці населеного пункту Забрідь (територія Великоберезнянської територіальної громади Ужгородського району Закарпатської області) в межах прикордонної смуги на відстані близько 1500 метрів до державного кордону України на напрямку 89 прикордонного знаку був виявлений та затриманий гр. України ОСОБА_1 у складі групи осіб з гр.України ОСОБА_3 , які під час сприяння незаконному перетинанню державного кордону України гр.України ОСОБА_4 шляхом його безпосередньої доставки до державного кордону, здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця Держприкордонслужби під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону України, а саме законну неодноразово повторену вимогу старшого прикордонного наряду «Прикордонний патруль» припинити рух в сторону державного кордону проігнорував та вдався до втечі. Своїми діями порушив вимоги ч.2 ст.23, ст.34 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», п.10 «Положення про прикордонний режим», затвердженого постановою КМУ №1147 від 27 липня 1998 року.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.2 ст.185-10 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату розгляду справи повідомлений, шляхом надсилання SMS-повідомлення згідно поданої ним заяви на отримання електронних повісток. Про причину неявки ОСОБА_1 суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило.

Суд зауважує, що у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №145549 від 24 грудня 2024 року, складеному стосовно ОСОБА_1 , міститься підпис останнього про ознайомлення з тим, що розгляд адміністративної справи відбудеться у Великоберезнянському районному суді.

Крім цього, у матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 , в якій він зазначає, що повідомлений про те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.185-10 КУпАП відбудеться у Великоберезнянському районному суді за адресою: Закарпатська область Ужгородський район, с-ще Великий Березний, вул. Шевченка, 22.

На офіційному сайті Великоберезнянського районного суду Закарпатської області в розділі «Громадянам» у вкладці «Список судових справ, призначених до розгляду» з моменту призначення справи щодо ОСОБА_1 до розгляду були зазначені відомості про дату, час та місце розгляду такої.

Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.14) наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Верховним Судом в п. 34 постанови від 12 березня 2019 року по справі № 910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

За таких обставин, неявка особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, на судовий розгляд справи являється її волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав.

Від ОСОБА_1 клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Захисники ОСОБА_1 адвокат Брітова Е.А., Стасьо К.М. та Кузьма-Чепурнова К.І. в судове засідання не з`явилися.

Захисник Кузьма-Чепурнова К.І. 07.04.2025 подала заяву про розгляд справи за її відсутності з урахуванням клопотання, поданого 18.02.2025.

18.02.2025 на адресу суду від захисника ОСОБА_1 - адвоката Кузьма-Чепурнова К.І. надійшло клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу та події адміністративного правопорушення.

В обґрунтування клопотання зазначено, що з обставинами вказаними у протоколі ОСОБА_1 не погоджується, вину в інкримінованому йому правопорушенні не визнає, злісну непокору законній вимозі військовослужбовця Держприкордонслужби не вчиняв, на першу вимогу про зупинку - зупинився та не ігнорував вимог, оскільки підстав для такого в нього не було, втекти не намагався, тим більше у сторону кордону, він знаходився на околиці села Забрідь, проживає у вказаному районі у селі Ставне, має сім`ю, є багатодітним батьком, що дає йому законні підстави для виїзду за кордон, постійне місце проживання та постійне місце роботи. Мотиву рухатися в бік кордону в нього не було взагалі.

Зазначає, що матеріали справи не містять жодних вказівок про те, ким був виявлений та затриманий ОСОБА_1 , а також чи мала особа, як вказано у протоколі військовослужбовець, службові повноваження, на виконання у вказаному у протоколі про адміністративне правопорушення, місці і часі службових обов`язків, зокрема і пред`являти законну вимогу. Відсутність конкретного суб`єкта, який висунув вимогу, робить неможливою перевірку законності наказу.

Наголошує, що в матеріалах справи також відсутні інші докази, якими би підтверджувався факт злісної непокори законній вимозі військовослужбовця. Не надано жодних матеріалів фото чи відеофіксації, свідчень третіх осіб, письмових звітів із належним обґрунтуванням, записи радіообміну між військовослужбовцями, що містять повідомлення про спробу втечі, аудіозаписи наказів, які особа проігнорувала (якщо використовували гучномовець), тощо, які б підтверджували вчинення адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 185-10 КУпАП.

До клопотання долучила характеристику на ОСОБА_1 з місця роботи; характеристику на ОСОБА_1 за місцем проживання; довідку №186 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, власником якого є ОСОБА_1 ; копію свідоцтва про шлюб; посвідчення НОМЕР_2 видане ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , представник якого має право на пільги, передбачені законодавством для багатодітних сімей; службове посвідчення ОСОБА_1 ; довідку про надання відстрочки ОСОБА_1 від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

За змістом ст. 268 КУпАП присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185-10 КУпАП, не є обов`язковою.

За таких обставин, суд у відповідності до вимог ст.268 КУпАП вважає, що дану справу може бути розглянуто.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

У відповідності зі ст.280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ч.1 ст. 185-10 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи здійсненням прикордонного контролю в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України.

Санкцією ч. 2 ст. 185-10 КУпАП передбачено відповідальність за ті самі дії, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за правопорушення, передбачене частиною першою цієї статті.

Об`єктивна сторона складу зазначеного адміністративного правопорушення полягає у вчиненні такого діяння: відкритої відмови виконати законне розпорядження чи вимогу, військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні або члена громадського формування: а охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України, а так само іншого умисного невиконання зазначених розпоряджень та вимог. Відмова правопорушника проявляється у недвозначній формі словами, жестами, мовчанням тощо. Розпорядження та вимоги, які зазначені у диспозиції статті мають бути законними, тобто походити від правомочних осіб та знаходитися у межах їхньої компетенції. Права органів, підрозділів, військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України викладено у ст.20 Закону України «Про Державну прикордонну службу України».

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11.10.2011 №10-рп/2011 надав тлумачення визначенню непокори: «Слово «непокора» означає відмову від виконання або ігнорування виконання певної вимоги».

Постановою Пленуму Верховного Суду України №8 від 26 червня 1992 року визначено, що злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадських формувань з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

За змістом протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 інкриміновано вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП

Як встановлено судом, в даному протоколі про адміністративне правопорушення в порушення вимог, передбачених ст.256 КУпАП, не конкретизовано особу військовослужбовця ДПСУ, який виніс законне розпорядження чи вимогу.

Судом зауважується на тому, що в матеріалах справи відсутні фото чи відео фіксації факту вчинення правопорушення чи інші беззаперечні докази, які б вказували саме на злісну непокору ОСОБА_1 .

З метою доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, посадовою особою до протоколу про адміністративне правопорушення долучено протокол про адміністративне затримання від 23 грудня 2024 року; протокол особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 23 грудня 2024 року; копію посвідчення водія на ім`я ОСОБА_1 ; протоколи про адміністративне затримання гр. ОСОБА_3 від 23 грудня 2024 року; протокол про адміністративне затримання гр. ОСОБА_4 від 23 грудня 2024 року; довідку про проведення фільтраційно-перевірочних заходів з додатками; доручення для надання безоплатної вторинної правничої допомоги особі, до якої застосовано адміністративне затримання від 23 грудня 2024 року №001-070003520; посвідчення адвоката, видане на ім`я ОСОБА_6 , що «поза розумним сумнівом» не доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ч.2 ст.185-10 КУпАП.

Судом зауважується на тому, що до матеріалів справи не долучено витягу з книги відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » щодо результатів виконання плану ОДК та щодо списку особового складу, а у протоколі про адміністративне правопорушення не конкретизовано особу військовослужбовця ДПСУ, який виносив законну вимогу. Не додано до матеріалів і службового посвідчення такого військовослужбовця чи військового квитка.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

В матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували факт злісної непокори законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, вчинені групою осіб, як зазначено у протоколі.

Згідно ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Така ж позиція встановлена і в Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

При цьому, всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Доведення вини правопорушника покладається на орган, що складає протокол про адміністративне правопорушення. Під доказуванням у провадженні у справах про адміністративні правопорушення слід розуміти процесуальну діяльність суб`єктів щодо збору, перевірки та оцінки доказів з метою встановлення об`єктивної істини у справі й прийняття на цій основі законного рішення.

Суд не має права перебирати на себе визначений ст. 251 КУпАП обов`язок збирання доказів, який покладений у даному випадку на начальника групи тримання відділення тимчасового тримання НОМЕР_1 прикордонного загону ОСОБА_2 , який склав протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 .

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За змістом п.7 ст.247 КУпАП провадження може бути закрито в разі закінчення на момент розгляду справи строків накладення адміністративних стягнень, передбачених ст.38 КУпАП. Тобто законодавець визначив, що провадження може закриватись, якщо орган, який розглядає справу, дійде висновку щодо закінчення строків накладення стягнення, що можливо, на переконання суду, лише після встановлення судом факту наявності події правопорушення, вини особи у вчиненні цього правопорушення. Суд вважає, що системний аналіз положень ст.247 КУпАП, дає підстави для висновку, що перед ухваленням рішення про можливість закриття провадження в справі на підставі п.7 ст.247 КУпАП (що є нереабілітуючими підставами закриття провадження), суд повинен дійти висновку про відсутність реабілітуючих підстав, передбачених іншими пунктами ст.247 КУпАП, за наявності яких закриття провадження на підставі п.7 ст.247 КУпАП недопустиме.

Оцінюючи надані докази в їх сукупності в частині названого обвинувачення, суд приходить висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185-10 КУпАП, а тому, беручи до уваги загальний правовий принцип, закріплений в ст. 62 Конституції України, який передбачає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, вина особи не була доведена належними доказами, поза розумним сумнівом, суд у даній справі дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185-10 КУпАП, відтак провадження в даній справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ч. 2 ст.185-10, п. 1 ч. 1 ст.247, ст.ст.283, 284 КУпАП, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.185-10 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Великоберезнянський районний суд Закарпатської області протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя Зизич В.В.