справа № 492/603/24
провадження 3/492/1/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 березня 2025 року м.Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі: головуючої судді Гусєвої Н.Д, за участю секретаря судового засідання Рябчук О.А., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Вилкове Кілійського району Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, маючого одну неповнолітню дитину, працюючого водієм ТОВ «Арцизька м`ясна компанія», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , протягом року не вчиняв однорідного правопорушення, РНОКПП: НОМЕР_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

встановив:

20 квітня 2024 року о 09 год. 45 хв. ОСОБА_1 в межах блокпосту № 42, міста Арциз Болградського району Одеської області, керував транспортним засобом марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 413 CDI», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ТОВ «Арцизька м`ясна компанія», у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого огляд проведено за допомогою газоаналізатора для контролю вмісту алкоголю у видихуваному повітрі «Alcotest 6820», тест від 20 квітня 2024 року, відповідно до якого в організмі ОСОБА_1 виявлено вміст алкоголю в кількості 0.78 ‰. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

До суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання, яке підтримане ним у судовому засіданні, про закриття провадження по справі, обґрунтовуючи клопотання тим, що він що не мав наміру порушувати Правила дорожнього руху, однак він діяв у стані крайньої необхідності, оскільки 20 квітня 2024 року приблизно о 09 год. 00 хв. його похресниці ОСОБА_2 , яка була вагітна, стало зле та відкрилась кровотеча та окрім нього нікого не було, щоб відвезти вагітну до лікарні та через поганий мобільний зв`язок неможливо було викликати карету швидкої допомоги, тому він змушений був сісти за кермо свого автомобіля, незважаючи на те, що 19 квітня 2024 року за вечерею випив незначну кількість вина. У вчиненому щиро розкаявся, критично оцінює свою поведінку, але інакше не міг поступити, оскільки діяв з метою врятувати вагітну і ще ненароджену дитину. Правопорушення вчинив вперше, його діями не спричинено шкоди, був у стані легкого сп`яніння. Просив суд взяти до уваги, що з моменту отримання посвідчення водія, тобто з 2000 року правопорушення вчинив вперше, іншого доходу, окрім роботи водієм не має.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 , дав суду показання про те, що у квітні місяці 2024 року у нього гостювала його дочка ОСОБА_2 , яка проживає за кордоном. Дочка була вагітна. ОСОБА_1 був у нього в гостях 19 квітня 2024 року і за вечерею випив 200 грам вина, тому залишився у нього ночувати. Вранці 20 квітня 2024 року дочці стало зле та вона повідомила, що відкрилася кровотеча. Він попросив ОСОБА_1 відвезти його доньку до лікарні, щоб не гаяти час, оскільки у нього не було автомобіля. Вранці 20 квітня 2024 року ОСОБА_1 не вживав алкогольні напої.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення, клопотання про закриття провадження по справі, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог закону формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним із зазначенням місця, часу, способу його вчинення, мотивів і форми вини, а висновки суду щодо оцінки доказів мають вказуватись у вигляді точних і категоричних суджень, які виключали б сумніви з приводу достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи.

Відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на власність чи права громадян.

При цьому, вирішуючи питання щодо винуватості та притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд має перевірити наявність обставин, що виключають притягнення особи до відповідальності.

Так, диспозиція частини 1 статті 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність зокрема за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, сп`яніння.

Згідно статті 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до положень пункту 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України N 1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі - Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння, згідно із пунктом 3 розділу І Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом або лікарем закладу охорони здоров`я (пункт 6 розділу І Інструкції). У розумінні вимог пункту 7 розділу І Інструкції, огляд у закладі охорони здоров`я проводиться лише у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейськими.

Судом встановлено, що будь-яких порушень вимог КУпАП та Інструкції при складанні адміністративного протоколу за частиною 1 статті 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 інспекторами поліції не вчинено, зокрема, адміністративний протокол відповідає вимогам, встановленим законом, що підтверджується дослідженим у судовому засіданні відеозаписом з нагрудної камери інспектора поліції.

Разом з тим, за змістом статей 10, 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Відповідно до статті 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності (стаття 17 КУпАП).

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності, така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Отже, положеннями КУпАП передбачено можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності, однак лише у випадках, коли вчинені нею дії, які мають ознаки правопорушення і за які КУпАП передбачена відповідальність, вчинені у стані крайньої необхідності.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті для усунення небезпеки, яка загрожує.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Отже положеннями КУпАП передбачено можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності у випадках, коли вчинені нею дії, які мають ознаки правопорушення і за які КУпАП передбачена відповідальність, вчинені у стані крайньої необхідності.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21 грудня 2018 року у справі № 686/5225/17.

Обов`язковими ознаками крайньої необхідності є вчинення дії: 1) з метою усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, 2) якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами, 3) якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Матеріалами справи встановлено, що 20 квітня 2024 року о 09 год. 45 хв. в межах блокпосту № 42, міста Арциз Болградського району Одеської області, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 413 CDI», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ТОВ «Арцизька м`ясна компанія», в якого поліцейські виявили ознаки алкогольного сп`яніння та запропонували пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер, на проведення якого він погодився, результат показав 0,78 проміле, з результатами ОСОБА_1 погодився, і в подальшому щодо нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 130 КУпАП, який він підписав без зауважень, зазначивши, що вчора випив 200 грам домашнього вина.

У судовому засіданні ОСОБА_1 визнав свою вину, критично оцінив свою поведінку, однак вимушений був сісти за кермо свого автомобіля через тяжкий стан ОСОБА_2 , яка була вагітна та у неї відкрилася кровотеча. Посилаючись на те, що діяв у стані крайньої необхідності, яка була викликана необхідністю якнайшвидшого доставлення вагітної до лікарні через тяжкий стан, вважаючи, що інтереси і здоров`я вагітної та ще ненародженої дитини, становили більшу цінність та невжиття ним відповідних заходів через неможливість додзвонитися до швидкої допомоги, могло б привести до незворотних наслідків для життя та здоров`я вагітної та ненародженої дитини.

Вказані обставини у судовому засіданні підтвердив свідок ОСОБА_3 , батько ОСОБА_2 , яка була вагітна та у неї відкрилася кровотеча.

Доводи ОСОБА_1 суд приймає до уваги, оскільки вони підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_3 ,який перед допитом у судовому засіданні, був попереджений про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України за дачу завідомо неправдивих показань та за відмову від дачі показань.

Наведені обставини вказують на те, що рішення ОСОБА_1 їхати за кермом транспортного засобу, знаючи, що напередодні вживав алкогольні напої, були викликані виключно необхідністю швидко доставити до лікарні вагітну жінку, яка потребувала медичної допомоги.

Суд бере до уваги, що ОСОБА_1 не притягувався до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КУпАП, що підтверджується довідкою від 25 квітня 2024 року.

За місцем роботи ОСОБА_1 характеризується позитивно, працюючи водієм раніше не притягався до дисциплінарної, адміністративної відповідальності, до своїх обов`язків відноситься відповідально, у зловживанні спиртними напоями на роботі не помічений.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що вказаними діями ОСОБА_1 була спричинена шкода суспільним інтересам держави та іншим громадянам, внаслідок вчинення ним адміністративного правопорушення, а саме керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Судовий розгляд справи по адміністративне правопорушення повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенства права, законності, рівності перед законом і судом, поваги до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення.

Суд повинен дати оцінку не тільки даним, що додані до протоколу про адміністративне правопорушення, але й доказам, які представлені особою в порядку захисту. Досліджуючи всі наявні докази суд дає їм об`єктивну оцінку з точки зору їх достовірності та степені підтвердження чи спростування обставин, що характеризують діяння особи як правопорушення.

Оцінка доказів, відповідно до статті 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Враховуючи зазначені обставини, суд вважає, до дії ОСОБА_1 , у даному випадку, містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, проте порушення пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху було зумовлено крайньою необхідністю відвернення небезпеки здоров`ю вагітної жінки.

Таким чином, на підставі вище встановлених обставин, суд вважає за необхідне дії ОСОБА_1 щодо керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння (0,78 проміле, що є незначним перевищенням) слід розцінити, які здійснені у стані крайньої необхідності.

Проаналізувавши та оцінивши відповідно до вимог статті 252 КУпАП, наведені вище обставини справи та докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що хоча дії ОСОБА_1 містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, проте на нього не може бути накладене адміністративне стягнення, оскільки правопорушення було вчинено в стані крайньої необхідності, тобто своїми діями він відвернув настання більшої можливої шкоди життю та здоров`ю людині, аніж суспільна небезпека від порушення Правил дорожнього руху України.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із вчиненням дії особою в стані крайньої необхідності.

Згідно положень статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 були вчинені дії, які хоч і містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, але такими визнаватися не можуть, оскільки були вчинені в стані крайньої необхідності, а тому відповідно до пункту 4 частини 1 статті 247 КУпАП справа підлягає закриттю через вчинення особою дій в стані крайньої необхідності.

Керуючись статтями 7, 17, 18, 247, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

постановив:

Клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення, у зв`язку з вчиненням дій в стані крайньої необхідності - задовольнити.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відносно ОСОБА_1 закрити на підставі пункту 4 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з вчиненням дій в стані крайньої необхідності.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Арцизький районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Повний текст постанови оголошено о 08 год. 45 хв. 20 березня 2025 року у залі судових засідань № 1 Арцизького районного суду Одеської області.

Суддя Арцизького районного суду

Одеської області Гусєва Н.Д.