Справа №576/2019/24 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Усенко Л. М.
Номер провадження 33/816/292/25 Суддя-доповідач Філонова Ю. О.
Категорія 126 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2025 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,з участю особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 24 вересня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126 та ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 40 800 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605,60 грн, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 24 вересня 2024 року ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126 та ч.1 ст.130 КУпАП і на нього було накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 40 800 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років за те, що він 03.07.2024 року о 00 год. 18 хв. у м. Глухів по вул. Шевченка, керував автомобілем MERSEDES-BENZ GLS500, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння - запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Alkotest 6820, так і в Глухівській міській лікарні, відмовився. Зазначеними діями порушив п. 2.5 ПДР. За даним фактом відносно нього складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

03.07.2024 року о 00 год. 18 хв. ОСОБА_1 у м. Глухів по вул. Шевченка, керував автомобілем MERSEDES-BENZ GLS500, д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування даним транспортним засобом, чим порушив п. 2.1 (А) Правил дорожнього руху. За даним фактом відносно нього складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП як на особу, яка протягом року повторно вчинила порушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням особа, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження постанови Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 24 вересня 2024 року, скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

В обґрунтування вимог поновлення строку на апеляційне оскарження вказував, що він не міг подати апеляційну скаргу у строки, передбачені Законом, через поважну причину ведення військових дій на території м. Глухів, де він проживає. 24 вересня 2024 року відбулась масована атака з боку військ агресора на м. Глухів, що змусило його негайно після суду евакуюватись у м. Київ, де він перебував по 11 жовтня 2024 року. У м. Києві він перебував у тимчасовому прихистку та не міг скористатись своїм правом на подання апеляційної скарги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказував, що у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначені виявлені у нього ознаки алкогольного сп`яніння.

Зазначав, що направлення на огляд поліцейськими не оформлялось.

Стверджував, що відсутність направлення на огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, підтверджує той факт, що від такого огляду він не відмовлявся і така пропозиція йому від поліцейських не надходила.

Вказував, що відеозапис, долучений до протоколу про адміністративне правопорушення не конкретизований, не зазначений технічний запис на який він здійснювався, сам носій на який записувалося відео, також він не засвідчений електронним цифровим підписом, отже є недопустимим доказом.

Зазначав, що від керування транспортними засобами він не відсторонювався, що також спростовує твердження працівників поліції про його перебування в стані алкогольного сп`яніння.

Вважав, що постанова суду про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КупАП є неналежним доказом вчинення ним вказаного правопорушення, як преюдиційного правопорушення за ч.5 ст.126 КУпАП, оскільки така постанова повинна бути винесена відповідальною особою органу Національної поліції, а не судом.

Крім цього, зазначав, що він не був присутній в судовому засіданні 05 жовтня 2023 року та не був обізнаний про винесення постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП, у зв`язку з чим не знав і не міг знати, що повторно керує транспортним засобом без права керування та не мав умислу на вчинення такого правопорушення.

Крім того, 13 січня 2025 року на адресу Сумського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшли доповнення до апеляційної скарги та зміну апеляційних вимог, згідно яких він просив поновити строк на апеляційне оскарження постанови Глухівського міськрайонного суду Сумської області, змінити оскаржувану постанову та виключити з мотивувальної і резолютивної частини постанови вказівку судді про накладення додаткового адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом на строк 5 років, в іншій частині постанову Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 24 вересня 2024 року залишити без змін.

Апелянт зазначав, що не погоджується з постановою судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 24 вересня 2024 року в частині застосування до нього додаткового адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом на строк 5 років.

Вказував, що з матеріалів справи вбачається, що посвідчення водія йому не видавалось.

Вважав, що суд не врахував п.28 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також адміністративні правопорушення на транспорті», відповідно до якого суди не вправі застосовувати адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

Стверджував, що зробивши із даної ситуації висновки та усвідомивши всю суспільну небезпечність вчинених адміністративних проступків, він, з метою доведення свого щирого каяття, сплатив визначений судом першої інстанції штраф в розмірі 40800 грн.

Заслухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який підтримав вимоги зміненої апеляційної скарги, просив її задовольнити, та поновити строк на апеляційне оскарження, перевіривши матеріали даної справи, відеофайли та доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду та апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 був присутній в судовому засіданні 24 вересня 2024 року та отримав копію оскаржуваної постанови після засідання, що підтверджується розпискою (а.с.33). Разом з тим, 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 на території України введено воєнний стан, період якого в подальшому був продовжений згідно зі змістом відповідних нормативних актів й триває на даний час, а 24 вересня 2024 року відбулась масована атака з боку військ агресора на м. Глухів, що змусило ОСОБА_1 негайно після судового розгляду евакуюватись у м. Київ, де він перебував по 11 жовтня 2024 року та не міг скористатись своїм правом на подання апеляційної скарги.

Враховуючи вказані обставини, з метою забезпечення особі її права доступу до правосуддя для захисту своїх прав, апеляційний суд вважає за необхідне поновити особі, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 24 вересня 2024 року, як такий, що пропущений ним з поважних причин.

Щодо постанови судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 24 вересня 2024 року, яку апелянт просив скасувати, то тут апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст.ст.245,280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом; орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ст.251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до вимог п.2.5 Правил дорожнього руху водій зобов`язаний на вимогу працівників поліції пройти в установленому порядку медичне обстеження для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно з ч.1 ст.130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, є адміністративним правопорушенням і тягне за собою адміністративну відповідальність.

Диспозицією ч.5 ст.126 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за повторне, протягом року, вчинення порушень, таких як, керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

На думку апеляційного суду, розглядаючи дану справу про адміністративне правопорушення, суддя суду першої інстанції правильно встановив, що в діях ОСОБА_1 наявний склад правопорушень, передбачених ч.5 ст.126, ч. 1 ст.130 КУпАП.

Так, факт скоєння вказаних правопорушень за обставин, викладених у постанові судді, підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №779739 від 03.07.2024, який за змістом відповідає вимогам статті 256 КУпАП і сумнівів не викликає, містить всі обставини, які складають об`єктивну сторону складу правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КУпАП (а.с. 1);

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №779738 від 03.07.2024, який за змістом відповідає вимогам статті 256 КУпАП і сумнівів не викликає, містить всі обставини, які складають об`єктивну сторону складу правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП (а.с. 9);

- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с.11);

- постановою Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 05.10.2023 року, згідно якої ОСОБА_1 05.10.2023 року притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП і до нього було застосовано захід впливу у виді попередження (а.с.5);

- відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції, з якого вбачається, що працівники поліції зупиняють т/з під керуванням ОСОБА_1 через те, що він порушив комендантську годину. Під час спілкування з водієм, у нього виявляють ознаки алкогольного сп`яніння та пропонують пройти огляд на стан сп`яніння на місці або в медичному закладі. ОСОБА_1 повідомляє, що проходити огляд на місці зупинки він не буде та бажає проїхати для проходження огляду до лікарні, після цього його доставляють до медичного закладу. Проте, після того, як лікар пропонує пройти огляд на стан сп`яніння, ОСОБА_1 повідомляє, що він не буде проходити огляд і у медичному закладі. При цьому, працівниками поліції неодноразово роз`яснюється йому, що у разі відмови від проходження огляду на нього буде складено протокол. Незважаючи на це, останній все одно відмовляється від проходження огляду.

Крім цього, судом було досліджено постанову Сумського апеляційного суду від 27 березня 2025 року, якою відмовлено ОСОБА_1 у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 05 жовтня 2023 року.

Дослідивши вказані матеріали, в тому числі дослідивши зміст протоколів про вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, а в своїй сукупності також і достатності для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведення винуватості ОСОБА_1 у порушенні вимог п.2.1а, 2.5.ПДР України, тобто у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.126, ч.1 ст.130 КУпАП, у поза розумний сумнів.

Щодо доводів апелянта про те, що у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначені виявлені у нього ознаки алкогольного сп`яніння, то їх апеляційний суд вважає надуманими, оскільки з дослідженого протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 779738 від 03 липня 2024 року, в ньому вказані такі ознаки алкогольного сп`яніння, виявлені у ОСОБА_1 як запах алкоголю з порожнини рота.

Водночас відсутність у матеріалах справи направлення водія на визначення стану алкогольного сп`яніння у заклад охорони здоров`я, не утворює достатню підставу для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження щодо ОСОБА_1 , оскільки не спростовує факт керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, тобто наявність у діях останнього події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів судочинства, які законодавець визначив як пріоритетні.

Тому при вирішенні питання, чи може наявність певних недоліків/порушень стати підставою для констатації істотного порушення вимог процесуального закону та визнання доказів недопустимими, необхідно взяти до уваги не лише сам факт такого недоліку/порушення, але й встановити його вплив на процес і характер отримання доказів, на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема, з`ясувати, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.

Твердження апелянта про те, що відеозапис, долучений до протоколу про адміністративне правопорушення не конкретизований, не зазначений технічний запис на який він здійснювався, сам носій на який записувалося відео, також він не засвідчений електронним цифровим підписом, отже є недопустимим доказом, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки наявність електронного примірника документа допускається відповідно до ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа. Наданими матеріалами не спростовано, що відеозапис було здійснено під час зупинки ОСОБА_1 на нагрудний відеореєстратор, крім того, при копіюванні будь-якого файлу на інший носій, в разі відсутності інших маніпуляцій, отримується похідний файл з тими самими даними, що і вихідний, вихідний та похідний файли відрізняються лише атрибутами, а саме датою та часом створення файлів.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29 березня 2021 року (справа № 554/5090/16-к, провадження № 51-1878кмо20), ототожнення електронного доказу як засобу доказування та матеріального носія такого документа є безпідставним, оскільки характерною рисою електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. У випадку зберігання електронного документа на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа. До того ж, КУпАП не містить норм, які передбачають обов`язок подання відповідних доказів з використанням електронного цифрового підпису.

Доводи апелянта про те, що від керування транспортними засобами він не відсторонювався, що також спростовує твердження працівників поліції про його перебування в стані алкогольного сп`яніння, не впливають на обсяг вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і не є підставою для скасування оскаржуваного рішення судді.

Твердження апелянта про те, що постанова суду про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КупАП є неналежним доказом вчинення ним вказаного правопорушення, як преюдиційного правопорушення за ч.5 ст.126 КУпАП, оскільки така постанова повинна бути винесена відповідальною особою органу Національної поліції, а не судом, апеляційний суд визнати обґрунтованими не може, оскільки згідно з статтею 6 Закону України Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей передбачено, що суди розглядають справи щодо неповнолітніх, які вчинили адміністративні правопорушення у віці від 16 до 18 років, а як вбачається з постанови Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 05 жовтня 2023 року, правопорушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було скоєно 03 серпня 2023 року, тобто у віці 17 років.

Щодо доводів апелянта про те, що він не був обізнаний про винесення постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП, у зв`язку з чим не знав і не міг знати, що повторно керує транспортним засобом без права керування та не мав умислу на вчинення такого правопорушення, то їх апеляційний суд визнає надуманими, оскільки як вбачається з дослідженого відеозапису, ОСОБА_1 особисто повідомив поліцейських про те, що відносно нього складався протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.126 КУпАП.

Щодо вимог апелянта про зміну постанови судді в частині накладення додаткового стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 5 років, апеляційний суд повідомляє наступне.

Не є обґрунтованими доводи апеляційної скарги про неможливість накладення на особу, яка не отримувала раніше посвідчення водія, адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом, з огляду на таке.

Так, апелянт посилається на п.28 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідно до якого позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосовувати тільки як основне адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених ч.3 ст.121, ч.4 ст.122, ст.122-2, ч.3 ст.123, ст.ст.124 і 130 КУпАП. Можливості накладати на винну особу таке стягнення як додаткове цей Кодекс не надає. Суди не вправі застосовувати його й тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

Посилання на вказаний пункт є безпідставним, оскільки, ст.126 КУпАП серед наведеного в ньому переліку статей відсутня.

Пункт 28 Постанови, викладений в редакції від 19 грудня 2008 року, а ч.5 ст.126 КУпАП введена в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху» № 1231-IX від 16 лютого 2021року.

Санкція ч.5ст.126 КУпАП однозначно та без будь-яких сумнівів передбачає стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортним засобом особи, яка раніше була позбавлена права керування.

Чинне адміністративне законодавство розрізняє таких суб`єктів, як осіб, які здійснюють керування транспортним засобом та водія транспортного засобу. Відмінність вказаних суб`єктів полягає в тому, що водій транспортного засобу - це особа, яка здійснює керування таким транспортним засобом на законних підставах, оскільки набула у встановленому законом порядку право керування транспортним засобом. На відміну від водія, суб`єкт, передбачений ч.2ст.126 КУпАП, - це особа, яка не має (не набувала) права керування транспортним засобом у встановленому законом порядку. В даному випадку ч.2ст.126 КУпАП є спеціальною нормою, яка врегульовує відповідальність особи, яка здійснює керування транспортним засобом, не отримавши на це відповідного права.

Частина 5 ст.126 КУпАП є спеціальною нормою, яка передбачає відповідальність особи, яка не має права керування транспортним засобом, однак, здійснює таке керування повторно, протягом року. При цьому санкція ч.5ст.126 КУпАП встановлює обов`язкове стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк від 5 до 7 років.

Зважаючи на вищевикладене, особа, яка не має права на керування транспортними засобами, однак повторно протягом року вчинила правопорушення у вигляді такого керування, є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, і до такої особи в обов`язковому порядку застосовується накладення стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

З урахуванням зазначеного і судової практики, що склалась упродовж останнього часу, рівними перед законом, в частині накладення стягнення та реалізації своїх прав, будуть як особи, які на час вчинення зазначеного адміністративного правопорушення офіційно не отримали посвідчення водія на право керування транспортними засобами, так і особи, які отримали таке посвідчення.

При цьому об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного суду в постанові від 04 вересня 2023 року (справа №702/301/20) звертала увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випаду є значно вищою, а тому попереджувальна мета додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у такому випадку набуває особливого значення. Обґрунтовуючи доводи,наведені у вказаній постанові Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного суду дійшла висновку, що суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.

При цьому санкції ч. 5 ст. 126 КУпАП є безальтернативними стосовно видів стягнень, які мають бути накладені на особу, що порушила відповідні вимоги ПДР; дискреційні повноваження суду згідно з цією нормою поширюються виключно на визначення строку позбавлення права керування та вилучення транспортного засобу.

За таких обставин, викладені в апеляційній скарзі доводи про неможливість накладення адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами є безпідставними.

З огляду на наведене, накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 5 років, є правомірним.

Таким чином, враховуючи вказані обставини, всупереч доводам апеляційної скарги, апеляційний суд вважає оскаржуване рішення законним, обґрунтованим та вмотивованим, підстав для його скасування під час апеляційного перегляду не встановлено, а тому, постанову судді суду першої інстанції слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити особі, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 24 вересня 2024 року.

Постанову судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 24 вересня 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності зач.5 ст.126, ч. 1 ст. 130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 40 800 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років, залишити без зміни, а апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на цю постанову без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуФілонова Ю. О.