КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Оніщука М.І. розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Мозговим Олександром Олександровичем на постанову Святошинського районного суду міста Києва від 10 січня 2025 року про притягнення

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєсрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 10.01.2025 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн. (а.с. 45-46).

Не погодившись з постановою суду ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Мозговий О.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що постанова суду є незаконною і необґрунтованою. Вказує, що поліцейські неповно та формально з`ясували ознаки алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 . Зазначає, що на відеозаписі, який міститься в матеріалах справи поліцейські видумано та необ`єктивно вирішували, які ознаки алкогольного сп`яніння має ОСОБА_1 , при цьому точно їх не встановили. Посилається на те, що відповідальність за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння не може виникати без наявності у водія ознак сп`яніння належним чином з`ясованих поліцейським, оскільки у відповідності до п. 2, п. 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуванням під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 № 1452/735, передбачено виключну сукупність таких ознак. Проте, ОСОБА_1 таких ознак не мав, що вказує на відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення (а.с. 47-51).

ОСОБА_1 та його захисник Мозговий О.О. у судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається та вірно встановлено судом першої інстанції, що згідно з протоколом серії ЕПР 1 № 158948, ОСОБА_1 25.10.2024 о 22 год. 24 хв. в м. Києві по просп. Академіка Палладіна, 46/2, керував транспортним засобом «Tesla Model 3», д.н.з. НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку та місці зупинки ТЗ та у чергового лікаря нарколога у приміщенні КНП КМКЛ «Соціотерапія» водій відмовився, чим порушив п. 2.5. ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Від надання пояснень ОСОБА_1 відмовився, посилаючись на ст. 63 Конституції України. При цьому, власноручним підписом ОСОБА_1 підтвердив, що йому роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а також ознайомлено з місцем та часом розгляду справи, ознайомлено із змістом протоколу та вручено його копію. Жодних заяв, зауважень чи скарг при оформленні протоколу чи після його оформлення останній не заявляв, докази оскарження у встановленому законом порядку дій працівників поліції за фактом складання протоколу у справі відсутні.

При цьому, як убачається із протоколу серії ЕПР1 № 159018, ОСОБА_1 26.10.2024 о 00 год. 41 хв. в м. Києві по вул./пров. Робітничій (-ому), 46/2, керував транспортним засобом «Tesla Model 3», д.н.з. НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушена координація рухів, порушена мова. Від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законодавством порядку водій відмовився, чим порушив п. 2.5. ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В графі пояснень ОСОБА_1 зазначив, що з вказаним у протоколі не погоджується, вважає дії працівників поліції незаконними. При цьому, власноручним підписом ОСОБА_1 підтвердив, що йому роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а також ознайомлено з місцем та часом розгляду справи, ознайомлено із змістом протоколу та вручено його копію. докази оскарження у встановленому законом порядку дій працівників поліції за фактом складання протоколу у справі відсутні.

Також, відповідно до наявної у матеріалах справи постанови серії ЕНА № 3343248 від 25.10.2024, ОСОБА_1 25.10.2024 о 23 год. 03 хв. в м. Києві по просп. Академіка Палладіна, 46/2 водій не виконав вимогу дорожнього знаку 5.16 напрямку руху по смугах, зі смуги яка вказує рух ліворуч, а водій здійснив рух прямо, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, за що до нього було застосоване адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 10.01.2025 справи про адміністративні правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, згідно протоколів про адміністративне правопорушення ЕПР1 №158948 від 25.10.2024 (справа № 759/24052/24) та ЕПР1 №159018 від 26.10.2024 (справа №759/24044/24) об`єднано в одне провадження та присвоєно єдиний номер 759/24052/24.

Визнаючи винним ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з доведеності його вини, що підтверджується належними і допустимими доказами, наявними в матеріалах справи.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на наявних у справі доказах, в їх сукупності, натомість відхиляє доводи апеляційної скарги з огляду на їх безпідставність, враховуючи наступне.

Як свідчать матеріали справи, у тому числі відеозапис з камер працівників поліції, 25.10.2024 о 22 год. 24 хв. працівниками поліції був зупинений автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок порушення останнім Правил дорожнього руху, через невиконання вимоги дорожнього знаку 5.16 напрямку руху по смугах. Зупинивши автомобіль та підійшовши до автомобіля, працівники поліції попросили пред`явити водійське посвідчення та документи на автомобіль. Під час спілкування з ОСОБА_1 , поліцейські виявили у останнього ознаки алкогольного сп`яніння, які було оголошено останньому та запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки або в медичному закладі, на що ОСОБА_1 , категорично відмовився, що зафіксовано на відео. Відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 пояснив тим, що удень вживав келих вина, тому результати можуть бути позитивні. На запитання поліцейського про маршрут прямування, ОСОБА_1 зазначав про необхідність завезти дівчину додому.

У подальшому, ОСОБА_1 поліцейським були роз`яснені його права та повідомлено, що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, а також зазначено про необхідність залишення транспортного засобу та відсторонення від керування транспортним засобом.

Зважаючи на це, у подальшому спілкуванні з працівниками поліції ОСОБА_1 пропонував заплатити штраф на місці, а також неодноразово висловлювався щодо можливості «домовитися», пояснюючи тим, що раніше у такий спосіб вдавалося вирішити ситуацію.

Така поведінка та висловлювання ОСОБА_1 беззаперечно свідчать про керування ним транспортним засобом (фіксація порушення правил дорожнього руху щодо напрямку руху по смугах, визнання факту вживання алкогольного напою, повідомлення про намір довезти дівчину додому), а також усвідомлення та визнання факту неправомірності своїх дій (неодноразова пропозиція працівнику поліції домовитися та сплатити штраф на місці).

Отже, доводи апеляційної скарги про неповноту, видуманість та формальність ознак у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, а також про необ`єктивність працівників поліції щодо встановлення ознак алкогольного сп`яніння, беззаперечно спростовуються наявними в матеріалах справи відеозаписах.

Посилання апелянта на те, що відповідальність за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння не може виникати без наявності у водія ознак сп`яніння належним чином з`ясованих поліцейським, оскільки у відповідності до п. 2, п. 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуванням під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі - Інструкція), передбачено виключну сукупність таких ознак, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки п. 3 розділу І Інструкції передбачено перелік ознак алкогольного сп`яніння щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що особа перебуває у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Указане свідчить про те, що будь-яка із ознак, наведених у п. 3 розділу І Інструкції, дає підстави поліцейському вважати, що особа перебуває у стані сп`яніння та необхідності проведення огляду для виключення складу адміністративного правопорушення.

Також, апеляційний суд не приймає до уваги доводи апелянта, як підставу для скасування оскаржуваної постанови щодо неточностей в часі складання протоколу, оскільки неточності в часі складання протоколу не можуть бути підставою для висновку про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, зміст запису нагрудних відеокамер працівників поліції, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення, доводить факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його відмову від проходження огляду у встановленому законом порядку, а відтак долучений до матеріалів справи відеозапис з нагрудних камер працівників поліції є належним та допустимим доказом у даній справі, оскільки на даному відеозаписі об`єктивно зафіксовані обставини адміністративного правопорушення в обсязі, достатньому для вирішення питання про наявність події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та винуватості ОСОБА_1 у його вчиненні.

Указані фактичні обставини справи, в їх сукупності, спростовують доводи апеляційної скарги та не дають підстав для висновку про наявність істотних порушень фіксації і оформлення протоколу про адміністративні правопорушення, які б могли стати підставою для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Положеннями статті 1 КУпАП передбачено, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з вимогами статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Вимогами статті 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у статтях 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 284 КУпАП.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За змістом пункту 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно частини першої статті 130 КУпАП, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Наявні у матеріалах справи докази беззаперечно вказують на порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5. ПДР, а отже і на факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції вимог закону при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладенні на нього стягнення. При цьому, наведені у скарзі доводи не можуть бути підставою для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, підстав для її скасування та закриття провадження у справі суд апеляційної інстанції не вбачає, у зв`язку з чим доходить висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної постанови без змін.

Враховуючи викладене, керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Мозговим Олександром Олександровичем - залишити без задоволення.

Постанову Святошинського районного суду міста Києва від 10 січня 2025 року відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Максим Оніщук