ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/722/25 Справа № 205/438/25 Суддя у 1-й інстанції - Грона Д. С. Суддя у 2-й інстанції - Рябчун О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Рябчун О.В., за участю представника потерпілої ОСОБА_1 - адвоката Тесля А.М., потерпілої ОСОБА_1 та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_1 адвоката Тесля Алли Михайлівни на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2025 року, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

закрито за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі-КУпАП), -

встановила:

Постановою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2025 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

У постанові суду зазначено, що за інформацією, викладеною в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД № 401926 від 02.01.2025, ОСОБА_2 29.12.2024 о 19 годині 20 хвилин знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , виражався нецензурною лайкою в бік громадянки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Свідки події відсутні. Дії ОСОБА_2 уповноваженою особою, яка складала протокол про адміністративне правопорушення, були кваліфіковані за ст. 173 КУпАП, як дрібне хуліганство.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_1 - адвокат Тесля А.М. порушує питання про скасування постанови суду першої інстанції як незаконної та необґрунтованої, постановленої з порушенням норм матеріального права.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що висновки суду першої інстанції

суперечать дійсним обставинам справи та є незаконними.

В даному випадку події відбувалися в громадському місці, на вулиці (а не у дворі домоволодіння). Відсутність у протоколі про адміністративне правопорушення вказівки на те, що події відбувались в громадському місці, а також відсутність в протоколі відомостей про свідків події - не є підставою для висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, оскільки потерпілою від хуліганських дій ОСОБА_2 є саме ОСОБА_1 .

Зазначає, що ОСОБА_2 голосно викрикував образи та нецензурну лайку на вилиці, де постійно ходять люди, гуляють діти, проїжджають та стоять автомобілі. Під час викрикування образ і нецензурної лайки ОСОБА_2 видів в автомобілі, але з повністю відкритим вікном. Таким чином його було чутно на всю вулицю, а не тільки ОСОБА_1 .

Така поведінка завдає непоправну шкоду здоров`ю ОСОБА_1 , посягає на її честь та гідність. При цьому ОСОБА_2 продовжує над нею насміхатись, а безкарність тільки надає йому привід так себе вести і в подальшому.

Адвокат вказує, що ОСОБА_1 ввічливо звернулась до ОСОБА_2 з проханням не пошкоджувати майно. Проте ОСОБА_2 використав цей незначний привід, з хуліганських мотивів, нехтуючи загальноприйнятими правилами поведінки, умисно, цинічно та абсолютно свідомо почав викрикувати нецензурні слова та ображати ОСОБА_1 голосно, на всю вулицю.

Судом першої інстанції не враховано, що дії правопорушника вважаються вчиненими з хуліганських мотивів у тому числі у випадках, коли протиправні діяння вчиняються з незначного приводу (абз.2 п.13 постанови Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019, справа № 288/1158/16-к).

ОСОБА_1 особисто ніколи не ображала ОСОБА_2 чи членів його родини, її звернення до ОСОБА_2 не може вважатися приводом для уникнення ОСОБА_2 відповідальності.

Враховуючи викладене, адвокат просить постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.01.2025 скасувати, прийняти нову, якою визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у відповідності до законодавства України.

Також апелянт просить поновити строк апеляційного оскарження постанови від 24.01.2025, оскільки її повний тест отримано представником потерпілої 03.02.2025.

Вислухавши пояснення представника потерпілої ОСОБА_1 - адвоката Тесля А.М., саму потерпілу ОСОБА_1 , а також ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено(ст. 294 КУпАП).

Право апеляційного оскарження можливе абсолютно по кожному адміністративному правопорушенню (ст.ст. 130, 124, 172-11, 184 КУпАП та інші

правопорушення).

Розглядаючи клопотання про поновлення апелянту строків апеляційного оскарження зазначеної судової постанови, апеляційний суд вважає доводи представника потерпілої ОСОБА_1 - адвоката Тесля А.М. слушними, оскільки строк апеляційного оскарження пропущено з підстав, які не залежали від неї. Судом апеляційної інстанції враховано, що копію повного тексту постанови суду першої інстанції апелянтом отримано 03.02.2025 і 06.02.2025 подано апеляційну скаргу, тому наявні підстави для поновлення строків апеляційного оскарження постанови як пропущені із поважних підстав.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями ст.ст.245,252,280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно диспозиції ст. 173 КУпАП адміністративній відповідальності підлягають особи, що здійснили дрібне хуліганство, тобто нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

У постанові пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про хуліганство» № 10 від 22 грудня 2006 року зазначено, що при розгляді справ адміністративних та кримінальних справ про хуліганство необхідно встановлювати всі фактичні обставини справи, в тому числі спрямованість умислу, мотиви, мету, характер дій кожного з учасників хуліганства, з`ясовувати, чи порушив підсудний своїми діями громадський порядок, чи були вони вчинені з мотивів явної неповаги до суспільства, чи супроводжувалися особливою зухвалістю або винятковим цинізмом, а також з`ясовувати причини й умови, що призвели до вчинення хуліганства.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу. Особа усвідомлює, що її дії протиправні, вона передбачає, що в результаті їх здійснення будуть порушені громадський порядок і прагне до цього.

Положеннями ст. 10 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Об`єктом правопорушення, відповідальність за яке визначена ст. 173 КУпАП, є суспільні відносини у сфері громадського порядку, тобто з об`єктивної сторони хуліганство, незалежно від виду відповідальності (адміністративної чи кримінальної), характеризується порушенням громадського порядку.

Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони вищевказаного правопорушення є місце його скоєння, а саме громадське місце, яке дістало законодавче визначення - частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, зокрема під`їзди, а також підземні переходи, стадіон (п. 1 ст. 1 Закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення» від 22 вересня 2005 року).

Отже, хуліганські спонукання - головна відмінна риса діянь, що кваліфікуються за ст. 173 КУпАП. Дрібне хуліганство вчиняється безпричинно, із-за неповаги до громадського порядку і спокою громадян. Натомість, вчинення подібних діянь з інших, не хуліганських мотивів, може утворювати інший вид правопорушень, тобто, діяння не може кваліфікуватися за ст. 173 КУпАП, як вчинене з хуліганських мотивів, якщо воно вчинене за інших спонукань (приводів), зокрема, як відповідна реакція на поведінку потерпілих або інших осіб.

З огляду на вищенаведене, для встановлення істини по справі та належної оцінки дій ОСОБА_2 , має значення мотив його поведінки та направленість його умислу.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 401926 від 02.01.2025, 29 грудня 2024 року приблизно о 19.20 годин, ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , виражався нецензурною лайкою в бік ОСОБА_1 , чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП (а.с.1).

Згідно пояснень потерпілої ОСОБА_1 від 30.12.2024, 29.12.2024 приблизно о 19.15 годин, знаходячись за адресою свого мешкання, вона пішла до свого сусіда з будинку АДРЕСА_1 , учергове зазначити зауваження з приводу його сина, який постійно гуляє зі своїми друзями біля її двору та смітять. Однак ОСОБА_2 на цей раз почав висловлюватись відносно неї нецензурною лайкою, розвернувся та закрив перед нею двері

Відповідно до пояснень особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , він проживає за вказаною адресою, 29.12.2024 приблизно о 19.20 годині у нього виник конфлікт з сусідкою ОСОБА_1 з приводу того, що його син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , гуляє біля їх з потерпілою домівок, та начебто пошкодив стовп біля будинку останньої. В ході конфлікту з ОСОБА_1 , яка підійшла до його автівки та стукала у скло, він міг сказати нецензурні слова, після чого розійшлися по домівках. Стосунки із ОСОБА_1 характеризує як далекі від добросусідських та приязних.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що між особою, яка притягується до адміністративно відповідальності та потерпілою ОСОБА_1 , відбулася розмова щодо поведінки сина ОСОБА_2 та його

друзів, без будь-яких дій, які б порушували громадський порядок, що підтверджується як протоколом про адміністративне правопорушення, так і поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та потерпілої ОСОБА_1 ..

При цьому ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у своїх поясненнях зазначали про тривалий конфлікт між ними.

Апеляційний суд зауважує, що під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

В протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено дії, які ОСОБА_2 вчиняв з метою порушення громадського порядку і спокою громадян, з якою метою він діяв, також відсутні дії, якими він принизив честь та гідність потерпілої ОСОБА_1 .

Будь-яких інших доказів вчинення ОСОБА_2 інкримінованого йому правопорушення до матеріалів справи не надано.

Відтак встановлене свідчить про те, що дії ОСОБА_2 не були спрямовані на порушення громадського порядку та спокою громадян та не вчинялися з хуліганських мотивів.

Отже, в діях ОСОБА_2 не убачається умислу на порушення громадського порядку, як це визначено ст. 173 КУпАП. Не доведено, що його дії обумовлені саме хуліганськими мотивами та прагненням порушити громадський порядок, самоствердитись шляхом ігнорування гідності інших осіб, що є обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП - дрібного хуліганства.

Апеляційні доводи представника потерпілої про те, що ОСОБА_2 голосно викрикував образи та нецензурну лайку на вулиці, де постійно ходять люди, гуляють діти, проїжджають та стоять автомобілі, а також про те, що така поведінка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності завдає непоправної шкоди потерпілої ОСОБА_1 , посягає на її честь та гідність не підтверджені жодними доказами та не спростовують висновків суду.

Разом з цим, є некоректними посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019, викладену справі №288/1158/16-к щодо кваліфікації дій особи за ч.4 ст. 296 КК України, оскільки ці висновки стосуються правовідносин, що регулюються Кримінальним кодексом України, а отже є відмінними від правовідносин, які існують у нашій справі та які регулюються нормами КУпАП.

Згідно ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановленому законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на підставі суворого додержання законності.

За даних обставин апеляційний суд уважає, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, а саме: відсутня суб`єктивна сторона, адже його дії не мали хуліганського мотиву.

Згідно ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Будь-яких інших доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_2

адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, за обставин викладених у протоколі, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.

Виходячи з вищевикладеного, оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст.245, 252, 280 КУпАП, встановив всі фактичні обставини справи та відсутність обов`язкових ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, а тому дійшов до правильного висновку про відсутність в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП.

У справі «Малофєєва проти росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга представника потерпілої ОСОБА_1 - адвоката Тесля А.М. задоволенню не підлягає, тому постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2025 року слід залишити без змін.

На підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, керуючись ст.294 КУпАП, суддя-

постановила:

Клопотання представника потерпілої ОСОБА_1 - адвоката Тесля А.М. задовольнити та поновити строк апеляційного оскарження постанови судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2025 року щодо ОСОБА_2 , як пропущений з поважних причин.

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_1 адвоката Тесля Алли Михайлівни - залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2025 року про закриття провадження в справі відносно ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя О.В.Рябчун