Справа № 297/3981/24
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.04.2025 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Оніщенка О.В. в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 20 вересня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 20 вересня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 cт. 204-1 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі шістсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 11050 (одинадцять тисяч п`ятдесят) гривень 00 копійок без конфіскації знарядь і засобів вчинення правопорушення.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Відповідно до постанови суду, - 13 вересня 2024 року близько 10 години 30 хвилин прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» на напрямку 187 прикордонного знаку на околиці населеного пункту Мужієво (територія Берегівської об`єднаної територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) на відстані близько 7000 м від лінії державного кордону було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який спільно з 5-ма громадянами України, при здійсненні спроби незаконного перетину державного кордону з України в Угорщину поза пунктами пропуску через державний кордон, в складі групи осіб.

Своїми діями громадянин України ОСОБА_1 порушив вимоги ст.ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України», тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою адвокат Оніщенко О.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що наявні в матеріалах справи докази, на які посилається суд в оскаржуваній постанові, являються недостатніми для обґрунтування вини ОСОБА_1 за критерієм «поза розумним сумнівом». Вказує, що посилання у протоколі на факт вчинення правопорушення спільно з 5-ма громадянами України, без підтвердження іншими доказами у справі, не може бути сприйняті в якості беззаперечного доказу для кваліфікації вчиненого правопорушення саме за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. Окрім того, сторона захисту зазначає, що ОСОБА_1 являється студентом денної форми навчання Сумського національного університету, не працює та інших джерел доходу не має, тому у нього об`єктивно відсутня фінансова можливість для оплати накладеного адміністративного стягнення у вигляді штрафу, розмір якого є значним та непосильним для нього.

Щодо пропуску строку на апеляційне оскарження зазначає, що у судовому засіданні присутнім не був, копія постанови не надсилалася. Про факт існування оскаржуваної постанови суду стало відомо із постанови Зарічного ВДВС у м.Суми Східного МУ Міністерства юстиції про відкриття виконавчого провадження № 76615543 від 22 листопада 2024 року. Просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду.

В судове засідання ОСОБА_1 та його захисник адвокат Оніщенко О.В. не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, про причини неявки суду не повідомили.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Оніщенка О.В., відповідно до ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, її розгляд проведено судом першої інстанції без участі ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Оніщенка О.В., а дані про належне виконання судом першої інстанції вимог ст. 285 КУпАП у матеріалах справи відсутні, тому причини пропуску строку на подання апеляційної скарги визнаються поважними, у зв`язку з чим такий строк підлягає поновленню.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість та незаконність судового рішення апеляційний суд відхиляє, враховуючи такі обставини.

Згідно положень ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти вмотивоване законне рішення.

Апеляційний суд вважає, що ці вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, за спробу незаконного перетину державного кордону України, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Даними які містяться в протоколі про адміністративні правопорушення ЗхРУ № 136981 від 13.09.2024 стверджується, що 13 вересня 2024 року близько 10 години 30 хвилин прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» на напрямку 187 прикордонного знаку на околиці населеного пункту Мужієво (територія Берегівської об`єднаної територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) на відстані близько 7000 м від лінії державного кордону було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який спільно з 5-ма громадянами України, при здійсненні спроби незаконного перетину державного кордону з України в Угорщину поза пунктами пропуску через державний кордон, в складі групи осіб. З протоколу вбачається, що ОСОБА_1 ознайомлений з його змістом, засвідчивши це особистим підписом.

Вказані у зазначеному протоколі обставини підтверджуються: письмовим поясненням ОСОБА_1 , відповідно до якого вину визнав та зазначив, що тікаючи від війни, хотів перетнути державний кордон; копією паспорта громадянина України ОСОБА_1 ; заявою ОСОБА_1 від 13.09.2024.

Зазначені вище докази є належними та допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення спроба незаконного перетину державного кордону України.

Жодних зауважень щодо підстав затримання, ОСОБА_1 у протоколі не вказував.

Твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що посилання у протоколі на факт вчинення правопорушення спільно з 5-ма громадянами України, без підтвердження іншими доказами у справі, не може бути сприйняті в якості беззаперечного доказу для кваліфікації вчиненого правопорушення саме за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, апеляційний суд не визнає доцільними з огляду на те, що наявні у матеріалах справи докази беззаперечно свідчать про порушення ОСОБА_1 вимог cт. ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991, та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, за вказаних у протоколі обставин.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено жодних даних, які би давали підстави вважати, що інспектор прикордонної служби вищої категорії начальник відділення відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) НОМЕР_1 прикордонного загону ОСОБА_2 був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, що у нього були підстави для обмови ОСОБА_1 та фальсифікації протоколу, і що він зацікавлений у результатах розгляду справи у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь докази, і таких до апеляційної скарги не додано. Тому, апеляційний суд доходить висновку про те, що зазначений офіцер НОМЕР_1 прикордонного загону ОСОБА_2 при виконанні своїх функціональних обов`язків не виходив за межі наданих йому повноважень.

Водночас, апеляційним судом не встановлено і будь-яких фактів про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, які би призвели до визнання ним вини та підписання протоколу про адміністративне правопорушення та інших документів, які містяться у матеріалах справи.

З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що в ході розгляду справи суд першої інстанції не з`ясував всі обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи, а тільки послався на протокол про адміністративне правопорушення, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, що в свою чергу дає обґрунтовані підстави вважати, що вказані доводи спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує те, що в апеляційній скарзі відсутні посилання на конкретні докази та обставини, які б підтверджували вказані доводи апеляційної скарги та спростовували б висновки суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутні переконливі відомості, які б давали підстави вважати, що ОСОБА_1 , який є мешканцем м. Суми, знаходився в межах прикордонної смуги на напрямку прикордонного знаку № 187, на околиці населеного пункту Мужієво (територія Берегівської об`єднаної територіальної громади Берегівського району Закарпатської області), у межах прикордонної смуги, на відстані близько 7000 метрів від лінії державного кордону, під час дії воєнного стану та тимчасової заборони чоловікам у віці від 18 до 60 років перетину державного кордону України, з іншою метою, а ніж спроба незаконного перетину державного кордону поза межами пунктів пропуску.

Крім того, достовірно знаючи про наявність адміністративного матеріалу щодо ОСОБА_1 , до суду першої інстанції та апеляційної, останній не з`явився, не цікавився провадженням у його справі, та не спростував обставини зазначені у протоколі та не довів свою невинуватість.

Тому твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не мав наміру незаконно перетинати кордон, винуватим себе не вважає, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не підтверджені будь-якими доказами й повністю спростовуються наведеним вище.

Таким чином, докази покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 , який притягується до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, та є такими, що не викликають сумніву.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставилось йому за провину.

Разом з тим, враховуючи вимоги ст.ст. 23, 33 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність та враховується мета адміністративного стягнення, яка застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, зокрема те, що ОСОБА_1 являється студентом денної форми навчання Сумського національного університету, не працює та інших джерел доходу не має, тому у нього об`єктивно відсутня фінансова можливість для оплати накладеного адміністративного стягнення у вигляді штрафу, розмір якого є значним та непосильним для нього, а також враховуючи, що в матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 раніше притягувався до адміністративної чи кримінальної відповідальності. Також відсутні відомості, які б характеризували його з негативної сторони. Обставин, що обтяжують відповідальність, передбачених ст. 35 КУпАП, не встановлено.

Тому, апеляційний суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн., яке відповідно санкції ч. 2 ст. 204-1 КУпАП є мінімальним, яке на думку апеляційного суду, сприятиме вихованню правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, тобто відповідає передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення, а також апеляційний суд бере до уваги і те, що ОСОБА_1 діяння вчинено в умовах воєнного стану в Україні.

На підставі наведеного, апеляційна скарга захисника-адвоката Оніщенка О.В. підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції щодо ОСОБА_1 зміні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Оніщенка О.В. в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 20 вересня 2024 року щодо ОСОБА_1 в частині накладення адміністративного стягнення змінити.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмір 500 (п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн.

В решті постанову Берегівського районного суду Закарпатської області від 20 вересня 2024 щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага