Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 935/2837/24
Провадження № 3/935/1426/24
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 квітня 2025 року м.Коростишів

Суддя Коростишівського районного суду Житомирської області Щербаченко І. В., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов від Відділу поліції № 2 Житомирського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Житомирської області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та захисника Кушніренка А. В.,

встановив:

До Коростишівського районного суду Житомирської області 10.10.2024 від Відділу поліції № 2 Житомирського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Житомирської області надійшов матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 759202 від 06.10.2024, ОСОБА_1 06.10.2024 о 13:07 годині в с. Новогородецьке по вулиці Польова, 60 керував транспортним засобом ВАЗ 21140 д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, почервоніння очей). Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер 6820 та проходження такого огляду у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вину у вчиненому правопорушенні, передбаченому частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не визнав, пояснив, що 06.10.2024 керував транспортним засобом, не увімкнув покажчик повороту, тому його зупинили працівники поліції, запропонували пройти огляд визначення стану алкогольного сп`яніння, він погодився пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер, проте у працівників поліції приладу Драгер з собою не було. ОСОБА_1 висловлював також бажання пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння у найближчому медичному закладі, проте працівники поліції повідомили, що ОСОБА_1 до місця зупинки транспортного засобу вони не привезуть.

У судовому засіданні особа, яка склала протокол ОСОБА_2 пояснив, що 06.10.2024 зупинили транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , яким був з явними ознаками алкогольного сп`яніння, запропонували пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, ОСОБА_1 погодився, однак оскільки приладу Драгер у працівників поліції з собою не було, вони зателефонували іншому екіпажу, які пообіцяли привезти прилад Драгер, тому ОСОБА_2 вимкнув бодікамеру, щоб вона не розряджалась, згодом працівники поліції, які повинні були привезти прилад Драгер, зателефонували та повідомили, що їдуть на терміновий виклик і прилад Драгер вони залишили у відділі поліції. ОСОБА_2 поза фіксацією на бодікамеру повідомив такі обставини ОСОБА_1 , на що він відповів, що їхати у відділ поліції відмовляється, у медичний заклад також їхати відмовляється, оскільки хоче пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. Після увімкнення бодікамери, працівники поліції ще раз запитали ОСОБА_1 чи згоден він пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, останній погодився, ОСОБА_2 запропонував йому проїхати у відділ поліції для проходження такого огляду, на що ОСОБА_1 відмовився.

У судовому засіданні захисник Кушніренко А. В. просив закрити провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду у встановленому порядку, навпаки працівник поліції не забезпечив проходження такого огляду у встановленому порядку. З відеозапису нагрудного відеореєстратора поліцейського «0000007__0079», що додане до протоколу вбачається, що о 13 год. 22 хв. 06 жовтня 2024 року ОСОБА_1 на пропозицію працівника поліції ОСОБА_2 погоджується пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. Після цього, працівник поліції повідомив про те, що необхідно чекати технічний прилад Драгер і відеозапис зупинився. Наступний відеозапис «0000007__0080» розпочинається з перервою у 2 хв. з моменту, коли о 13 год. 24 хв. працівник поліції повторно, без наявних на те причин, пропонує пройти огляд водію не уточнюючи який саме (на місці за допомогою технічного приладу чи у найближчому медичному закладі). Однак водій вказав на те, що погоджується пройти огляд на місці зупинки, на що працівник поліції відповів дослівно: «Ну то поїхали...», після чого ОСОБА_1 відмовився, протее вказана відмова не може бути розцінена, як дія особи, яка утворює об`єктивну сторону адміністративного правопорушення. Крім того, вказаний відеозапис є небезперервним, та в силу своєї неповноти не може бути прийнятий судом, як доказ вини особи у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, при тому, що відеозапис навпаки містить докази згоди водія пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, приходжу до висновку, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, вина (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до диспозиції частини 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративна відповідальність настає в разі як керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, та так само і за відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Процедура виявлення у водіїв ознак наркотичного сп`яніння та проведення огляду водіїв на стан наркотичного сп`яніння визначено ст. 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністра внутрішніх справ України 07.11.2015 №1395 (надалі Інструкція №1395), Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністра внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 №1452/735 (надалі Інструкція №1452/735).

Судом встановлено, що відповідно до дослідженого у судовому засіданні відеозапису, долученого до матеріалів справи, під назвою: «0000007__0079», о 13 години 22 хвилини 06 жовтня 2024 року ОСОБА_1 на пропозицію працівника поліції погодився пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. Після цього, працівник поліції повідомив про те, що необхідно чекати технічний прилад Драгер і відеозапис зупинився. Наступний відеозапис, долучений до матеріалів справи, під назвою: «0000007__0080» розпочинається з перервою у 2 хвилини, з моменту, коли о 13 годині 24 хвилини працівник поліції повторно пропонує водієві ОСОБА_1 пройти огляд, без уточнення, чи то на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного приладу чи у найближчому медичному закладі, на що ОСОБА_1 погоджується пройти огляд на місці зупинки, на що працівник поліції запропонував йому їхати, після чого ОСОБА_1 відмовився від проходження такого огляду.

Відповідно до пояснень особи, яка склала протокол ОСОБА_2 , наданих у судовому засіданні, приладу Драгер у працівників поліції з собою не було, вони зателефонували іншому екіпажу, які пообіцяли привезти прилад Драгер, тому ОСОБА_2 вимкнув бодікамеру, щоб вона не розряджалась, згодом працівники поліції, які повинні були привезти прилад Драгер, зателефонували та повідомили, що їдуть на терміновий виклик і прилад Драгер вони залишили у відділі поліції. ОСОБА_2 поза фіксацією на бодікамеру повідомив такі обставини ОСОБА_1 , на що він відповів, що їхати у відділ поліції відмовляється, у медичний заклад також їхати відмовляється, оскільки хоче пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. Після увімкнення бодікамери, працівники поліції ще раз запитали ОСОБА_1 чи згоден він пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, останній погодився, ОСОБА_2 запропонував йому проїхати у відділ поліції для проходження такого огляду, на що ОСОБА_1 відмовився.

Враховуючи те, що особа, яка склала протокол ОСОБА_2 , у судовому засіданні підтвердив факт того, що фіксація на боді камеру припинялась, а на відеозаписі, який долучений до матеріалів справи, відсутнє повноцінне роз`яснення працівників поліції водієві, у якого виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, порядок огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, відсутнє роз`яснення того, що інший екіпаж працівників поліції не має можливості доставити прилад Драгер до місця зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , тому прилад Драгер знаходиться у відділі поліції і задля проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння необхідно їхати до відділу поліції.

Крім того, працівник поліції на відеозаписі під назвою: «0000007__0080» о 13 годині 25 хвилин запитує у ОСОБА_1 дослівно: «у Коростишівську ЦРЛ відмовляєтесь їхати?», на що ОСОБА_1 відмовився.

Згідно п.6 розділу І Інструкції № 1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Відповідно до п. 7 розділу І Інструкції № 1452/735 у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суд звертає увагу на те, що працівники поліції, в порушення вимог законодавства, не забезпечили проходження водієм огляду на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою технічного приладу Драгер, такий огляд не був проведений, прилад Драгер був відсутній, що підтвердив у судовому засіданні працівник поліції, ОСОБА_1 не було роз`яснено можливості пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння у медичному закладі, враховуючи той факт, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, більше того декілька разів повторив, що згоден пройти огляд на місці зупинки, тому суд розцінює такі дії поліцейських, як спонукання водія відмовитись у підсумку від проходження огляду.

Недотримання процедури та порядку виявлення у водія, який керував транспортним засобом, ознак алкогольного сп`яніння, є істотним порушенням передбаченим в Інструкції проходження водієм транспортного засобу огляду, що виключає доведеність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Також, відповідно до дослідженого у судовому засіданні відеозапису, встановлено, що відеозапис не є безперервним, не містить відображення повного процесу фіксації правопорушення та оформлення матеріалів адміністративного правопорушення у встановленому законом порядку.

Порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них регулюється Наказом Департаменту патрульної поліції від 24.11.2015 №14/1 та п.4.1, 4.2 Розділу ІV Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, яку затверджено наказом Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 №100. Згідно п.3.5. Інструкції №100 після активації нагрудної камери (відео реєстратора) все спілкування повинно бути записано безперервно. Наявність декількох відеозаписів, що не безперервно та послідовно змінюють один одного може свідчити про те, що відеозапис змінювався (редагувався) особою, яка копіювала відеозапис та DVD диск, що прямо заборонено Інструкцією №100.

Згідно з пунктами 4, 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1026 від 18 грудня 2018 року, під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення. Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Крім цього, Пунктом 3.5 розділу ІІІ Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НП України від 18 грудня 2018 року № 1026, встановлено, що після активації нагрудної відеокамери (відео реєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно.

Частиною 5 статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Згідно з п. 22 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Наведені факти свідчать про неналежність означених доказів, які не підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню в рамках цього провадження, зокрема стосовно обставин вчинення правопорушником протиправного діяння, що ставиться йому у провину складеним відносно нього протоколом. Таким чином викликають певних сумнівів дії працівників поліції під час складання відповідного протоколу, які могли нести формальний характер.

Суд наголошує, що відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Принцип презумпції невинуватості відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з урахуванням практики її застосування Європейським судом з прав людини поширюється також на справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності з огляду на суворість застосованої до неї санкції (рішення у справах «Lutz v. Germany», § 182; «Schmautzer v. Austria»; «Malige v. France» «Езтюрк проти Німеччини» (Ozturk v. Germany), від 21 лютого 1984 року, пп. 52-54, Series A № 73; «Лауко проти Словаччини» (Lauko v. Slovakia), 2 вересня 1998 року, пп. 56-59, Reports of Judgments and Decisions 1998-VI; ухвала щодо прийнятності у справі «Рибка проти України» (Rybka v. Ukraine), заява № 10544/03, від 17 листопада 2009 року).

Частиною 3 ст. 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи зазначені принципи слід констатувати, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд не може перебирати на себе функції захисту чи обвинувачення у справі, зокрема самостійно відшуковувати докази, змінювати фабулу інкримінованого правопорушення, викладену в протоколі (висувати обвинувачення чи змінювати його) тощо. Натомість суд, в межах протоколу про адміністративне правопорушення, на підставі поданих доказів встановлює фактичні обставини, які підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення та встановлює наявність складу адміністративного правопорушення відповідно до формулювання інкримінованого правопорушення (обвинувачення) викладеного в протоколі про адміністративне правопорушення, яке повинно відповідати диспозиції відповідної статті Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Відповідно до судової практики ЄСПЛ «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), «Бочаров проти України», «Коробов проти України»).

За висновками ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

З урахуванням принципу презумпції невинуватості та зазначених вище норм, усі сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_1 належить тлумачити на його користь. Відповідно до практики ЄСПЛ збір судом доказів на підтвердження винуватості особи за відсутності сторони обвинувачення у справах про адміністративне правопорушення, може свідчити про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд.

Згідно із ст. 129 Конституції України, розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, а тому суд не може виконувати одночасно функцію дізнання, обвинувачення і правосуддя.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення. Однак, достовірність доказів, які є сумнівними та відсутність доказів зібраних особою, що склала протокол про адміністративне правопорушення є неприпустимою оскільки суперечить позиції ЄСПЛ, а також Конституційного Суду України та порушує презумпцію невинуватості особи.

Приймаючи до уваги встановлені під час розгляду обставини, керуючись у тому числі ст. 62 Конституції України провадження у справі стосовно ОСОБА_1 слід закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження.

Керуючись статтями 7, 9, 130, 245-247, 251-252, 280, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,

постановив:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення 06.10.2024 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Коростишівський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя І. В. Щербаченко