Номер провадження 3-зв/754/3/25
Справа №754/2609/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 квітня 2025 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Тарасенко Н.В., при секретарі судових засідань Папушой М.О., за участі заявника ОСОБА_1 ( в режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_1 про відвід судді Деснянського районного суду м. Києва Салайчука Т.І. від розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 2 ст. 187 КУпАП (справа №754/2609/25),

В С Т А Н О В И В:

В провадженні судді Деснянського районного суду м. Києва Салайчука Т.І. перебуває справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 187 КУпАП.

07 квітня 2025 року особою, відносно якої розглядається протокол про адміністративне правопорушення - ОСОБА_1 в судовому засіданні подано заяву про відвід головуючому у справі - судді Салайчуку Т.І.

Заяву про відвід ОСОБА_1 обґрунтовує недовірою до головуючого Салайчука Т.І. у справах про адміністративні правопорушення.

В судове засідання особа, якій заявлено відвід, суддя Салайчук Т.І. не з`явився, про час та місце розгляду заяви про відвід повідомлявся належним чином. Його неявка не перешкоджає розгляду заяви про відвід судді.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вимоги заяви про відвід підтримав та просив її задовольнити, зазначивши, що не довіряє судді.

Суд вислухавши доводи заявника, дослідивши заяву про відвід судді, оглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходить до такого висновку.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Кодекс України про адміністративні правопорушення фактично не передбачає процесуальних норм, які регламентують порядок розгляду суддею відводу по справі про адміністративні правопорушення, і не містить спеціальних норм, що передбачають для учасників судового розгляду можливість заявити відвід судді.

Так, ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності (п. 53 рішення від 06.11.2008 у справі Єлоєв проти України, заява № 17283/02); п. 19 рішення від 18.12.2008 у справі Новік проти України, заява № 48068/06), а КСУ у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11.10.2011 (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям правопорушення, а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому рішенні КСУ поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно положень ч. 1 ст. 2 КУпАП, ч. 2 ст. 7 КУпАП, ст. ст. 9, 129 Конституції України, при вирішенні питання про відвід судді під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, що не регламентовано нормами КУпАП, є підстави для застосування аналогії закону у вигляді норм КПК України, а питання про відвід вирішувати в порядку ст. ст. 75,76,80,81 КПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, зокрема, суддя не може брати участі у розгляді справи за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Згідно практики Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 р. у справі «Білуга проти України», від 28.10.1998 р. «Ветштайн проти Швейцарії») важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 09 листопада 2006 року по справі «Білуха проти України» зазначено, що відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п.1 ст.6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії», пункт 43).

У відповідності з практикою Європейського суду з прав людини наявність безсторонності відповідно до п.1 ст.6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод повинна визначатись суб`єктивними та об`єктивними критеріями.

Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі.

Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»).

Для відводу судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість. Обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними.

Відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Якщо він не вмотивований, це є підставою для відмови у його задоволенні.

При цьому суд зауважує, що сумнів у незаінтересованості та неупередженості судді повинен бути розумним та підтверджуватись належними та допустимими доказами.

Такі обставини при розгляді заяви про відвід судді Салайчука Т.І. не встановлені, заявником не доведена наявність обставин, які б викликали сумніви в неупередженості судді та унеможливлювали ухвалення суддею об`єктивного рішення у справі, чи свідчили про його певну особисту заінтересованість, прихильність, уподобання стосовно однієї з сторін у справі, доводи викладені в заяві про відвід не містять доказів, що вказують на необ`єктивність чи упередженість судді.

Доказів допущення суддею Салайчуком Т.І. будь - яких дій, що могли б викликати сумнів у його неупередженості чи необ`єктивності при розгляді справи про адміністративне правопорушення суду не надано, а відтак заявлений відвід задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.9 Конституції України, ч.1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», ст.ст. 2, 7 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ст.ст. 268, 271 КУпАП України, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Деснянського районного суду м. Києва Салайчука Т.І. від розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 187 КУпАП (справа № 754/2609/25) - відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: