ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/210/25 Справа № 691/878/24 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Головуючий у І інстанції Синиця Л. П. Доповідач в апеляційній інстанції Люклянчук В. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року м. Черкаси

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах Черкаського апеляційного суду Люклянчук В.Ф., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Городищенського районного суду Черкаської області від 06 лютого 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком 1 рік.

Стягнено судовий збір на користь держави у розмірі 605 грн. 60 коп.

ВСТАНОВИВ

З постанови судді вбачається, що 27 липня 2024 року о 17 год 36 хв в м. Городище по вул. Лесі Українки ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 21150 д. н. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9.А Правил дорожнього руху України (далі - ПДР).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вищевказану постанову та закрити провадження у справі на підставі ч. 1 п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Стверджує, що в матеріалах справи відсутнє відео зупинки транспортного засобу під його керуванням працівниками поліції, а тому відсутні докази того, що саме він керував автомобілем. Зазначає, що на відеозапису, який долучений до протоколу про адміністративне правопорушення, зафіксовано факт перебування апелянта за межами салону автомобіля.

З цього приводу посилається на постанову Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №204/8036/16-а.

Вказує, що під час складення матеріалів про адміністративне правопорушення апелянту не були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційні вимоги та надав пояснення аналогічні їх змісту, перевіривши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Апеляційний суд, переглядає постанову суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, не перевіряє законність цієї постанови в частині наявності підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_1 з ч. 4 на ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Даних вимог закону суддею було дотримано.

Суд апеляційної інстанції вважає, що рішення судді першої інстанції є обґрунтованим, а його висновки підтверджуються матеріалами справи про адміністративне правопорушення, з огляду на таке.

У відповідності до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Відповідно до п. 2.9.А ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суддя суду першої інстанції послався на протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №496656 від 27 липня 2024 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 в цей день о 17 год 36 хв в м. Городище по вул. Лесі Українки керував автомобілем ВАЗ 21150 д. н. НОМЕР_1 та після ДТП за його участю, до проведення огляду з метою встановлення стану сп`яніння вживав алкоголь, чим порушив вимоги п. 2.10.Є ПДР.

Суд першої інстанції прийняв рішення про перекваліфікацію дій ОСОБА_1 та наклав адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування цього рішення суд першої інстанції вказав, що під час судового розгляду встановлено, що дії ОСОБА_1 кваліфіковано неправильно за ч. 4 ст. 130 КУпАП, позаяк останній вживав алкоголь до вчинення ДТП, тобто до того, як він сів за кермо автомобіля та керував ним, а не після вчинення ДТП.

Враховуючи наведене суд першої інстанції прийшов до висновку, що досліджені докази повністю узгоджуються між собою. Їх аналіз дає суду підстави прийти до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, цебто керування транспортними засобами особами, які перебувають у стані алкогольного сп`яніння, є доведеною поза розумним сумнівом.

У відповідності до національного законодавства, протокол про адміністративне правопорушення, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді судом справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

З урахуванням правової позиції, викладеній в рішенні ЄСПЛ по справі «Карелін проти російської федерації» протокол про адміністративне правопорушення не може визнаватись автоматично недопустимим доказом, а підлягає оцінці із сукупністю з іншими доказами.

Щодо цього суддя суду першої інстанції послався на такі докази: схему місця пригоди ДТП від 27 липня 2024 року; акт огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 27 липня 2024 року; тест на алкоголь "Drager" № 0810 від 27 липня 2024 року, результат 2,95 проміле.

Також суддя у постанові, що оскаржується, надав детальний аналіз відеозаписам та обґрунтовано поклав в основу при накладенні адміністративного стягнення.

На відеозаписах зафіксований факт ДТП в м. Городище по вул. Лесі Українки, Черкаської області водіїв транспортних засобів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а також запис, як водій ОСОБА_2 (інший учасник ДТП) під час розмови з поліцейським повідомив, що ОСОБА_1 перебував за кермом в стані алкогольного сп`яніння, хоча і говорить, що вживав алкоголь саме після ДТП оскільки думає, що за це не передбачена відповідальність. В подальшому о 19 год. 32 хв. 39 сек. ОСОБА_1 не заперечуючи факт керування транспортним засобом (07 хв. 41 сек. відео) повідомляє працівникам поліції, що вживав алкоголь, після того як був учасником ДТП до їх приїзду. О 19 год. 35 хв. 08 сек. (10 хв. 11 сек. відео) повідомив, що тільки-но пив пиво. На пропозицію працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного спяніння на місці ОСОБА_1 погодився. Не заперечив результат проведеного тесту. Як і не повідомив, що він не керував автомобілем. Та, який дає суду можливість конкретизувати поведінку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та інших осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Допитаний в судовому засіданні 06 лютого 2025 року свідок ОСОБА_3 повідомив, що в червні-липні 2024 року, точної дати не пам`ятає, зателефонував до ОСОБА_1 , щоб взяти в нього автомобіль. ОСОБА_1 в той час відпочивав на кар`єрі, дозволив взяти його автомобіль і попросив приїхати по нього, бо він перебував в стані алкогольного сп`яніння, саме він під час ДТП керував транспортним засобом ОСОБА_1 , коли повернув на вул. Лесі Українки відбулось ДТП, через те поспішав на роботу, пішов на маршрутку, не дочекавшись працівників поліції, а ОСОБА_1 залишався на місці ДТП.

Надаючи оцінку цим показанням суд першої інстанції мотивовано вказав, що заперечення сторони захисту обставин керування ОСОБА_1 транспортним засобом сприймаються критично, вважає їх маніпулятивними та спрямованими на бажання уникнути відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення. Водночас показання свідка ОСОБА_3 є суперечливими і не спростовують події правопорушення, з урахуванням досліджених доказів, що долучені до матеріалів справи.

Апеляційним переглядом встановлено, що суддею відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частина ч. 4 статті 256 КУпАП передбачає обов`язок особи, що складає такий протокол, роз`яснити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Разом з тим, апеляційний суд відзначає, що права, що перелічені в ст. 268 КУпАП, передбачають їх використання під час розгляд справи, зокрема користуватися юридичною допомогою адвоката, оскаржити постанову по справі.

За таких обставин, відсутність зафіксованих даних про роз`яснення особі її прав під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, котрий за своєю природою та змістом не є рішенням суб`єкта владних повноважень та не спричиняє зміни прав чи обов`язків особи, не тягне за собою безумовне закриття провадження у справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

У цій справі апеляційний суд виходить з того, що наведене апелянтом порушення права на захист не призвело до отримання доказів, в апеляційній скарзі не порушується питання про додержання гарантій справедливого розгляду обвинувачення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що норми закону, наведені апелянтом, не передбачають, що будь-яке формальне недотримання вимог законодавства про адміністративні правопорушення під час складання протоколу про адміністративне правопорушення тягне необхідність визнання доказів недопустимим. Натомість національне законодавство та практика ЄСПЛ зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи допущене порушення КУпАП є істотним та яким чином воно перешкоджало й забезпеченню та реалізації прав і свобод особи. Суд зазначає, що коли сторона вимагає скасування судового рішення, посилаючись на порушення, допущене під час провадження у справі, вона має обґрунтувати не лише наявність такого порушення, але й переконати, що воно істотно позначилося на можливостях сторони відстоювати свою позицію у справі і не було виправлено в ході провадження.

У цій справі апеляційним судом не встановлено, порушення фундаментальних прав і свобод ОСОБА_1 чи загальних засад при застосуванні заходів впливу за адміністративне правопорушення.

Разом з тим, при розгляді справи в суді першої та апеляційної інстанції приймав участь ОСОБА_1 , надавав відповідні доводи щодо заперечення своєї винуватості та підстав для закриття справи, котрі були належним чином розглянуті судами.

За таких обставин апеляційній суд не вбачає порушення права на захист ОСОБА_1 , яке могло бути підставою для скасування судового рішення.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для скасування постанови судді та закриття провадження по справі відповідно до вимог п. 1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, постанову судді Городищенського районного суду Черкаської області від 06 лютого 2025 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ч. 4 ст. 130 КУпАП - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.Ф. Люклянчук