Справа № 297/575/24
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.04.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., за участю захисника-адвоката Воронюка М. О., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді в режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/423/24 за апеляційною скаргою захисника-адвоката Воронюка М. О. на постанову судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 01.03.2024.

Цією постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , непрацюючий, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 13600 (тринадцять тисяч шістсот) грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 605 грн 60 коп. судового збору.

З постанови суду від 01.03.2024 вбачається, що 23.01.2023 близько 12 год 55 хв ОСОБА_2 був виявлений та затриманий прикордонним нарядом на напрямку 204 прикордонного знаку на околиці с. Дийда на відстані 500 метрів при спробі незаконного перетину державного кордону поза пунктом пропуску в складі групи осіб, чим порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про Державний кордон України» від 04.11.1991, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Воронюк М. О. вважає оскаржувану постанову незаконною, оскільки така прийнята з грубим порушенням вимог КУпАП. Посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно визнав ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, а саме за спробу незаконного перетину державного кордону поза пунктами пропуску в складі групи осіб, оскільки матеріали справи, у тому числі й складений щодо ОСОБА_2 протокол, не містять жодного посилання на те, що ОСОБА_2 намагався перетнути кордон поза межами пункту пропуску в складі групи осіб, про що також свідчить і той факт, що протокол складено щодо ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП. Оскільки суд першої інстанції вийшов за межі обвинувачення, та за невідомих причин, в одноособовому порядку, здійснив перекваліфікацію правопорушення з ч. 1 ст. 204-1 КУпАП на ч. 2 цієї статті, то вказана постанова підлягає обов`язковому скасуванню. Крім того, посилається на те, що наявні в матеріалах справи докази не доводять вини ОСОБА_2 у спробі незаконного перетину державного кордону поза пунктами пропуску. ОСОБА_2 визнав вину та підписав всі документи під тиском та погрозами працівників прикордонної служби, однак суд першої інстанції не викликав ОСОБА_2 у судове засідання для з`ясування дійсних обставин справи, чим також порушив право ОСОБА_2 на захист та доступ до правосуддя. Крім того, метою прибуття Митрика М. В. у м. Мукачево було

-2-

подальше його переміщення до батька в Хустський район, а його затримання відбулось на парковці таксі біля залізничного вокзалу працівниками ТЦК та СП, а не працівниками прикордонної служби, після чого ОСОБА_2 було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Жодних доказів, зокрема пояснень свідків, фото-, відео матеріалів, схеми правопорушення, на якій зафіксовані умовні позначки місця вчинення правопорушення, матеріали справи не містять. Одночасно, захисник порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки такий пропущено з поважних причин. ОСОБА_2 не був повідомлений про час та місце розгляду справи, а про її наявність дізнався 15.05.2024 після ознайомлення адвоката з матеріалами справи в системі Електронний суд.

Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, про що під час апеляційного розгляду повідомив захисник-адвокат Воронюк М. О., Митрик М. В. на розгляд справи щодо нього не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, відомостей про поважність причин неявки не надав. Між тим, з матеріалів справи вбачається, що апеляційним судом вжито всіх можливих заходів щодо повідомлення ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи, що свідчить про те, що він вважається належним чином повідомленим про час та місце судового засідання. За змістом ст. 294 КУпАП неявка ОСОБА_2 у судове засідання не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду справи. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_2 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП. При цьому, враховується думка захисника-адвоката Воронюка М. О., який не заперечував щодо розгляду справи без участі ОСОБА_2 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника-адвоката Воронюка М. О., який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, а апеляційна скарга частковому задоволенню, з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова судді винесена без участі ОСОБА_2 . При цьому, матеріали справи не містять відомостей щодо належного повідомлення ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи, а також направлення йому та, відповідно, отримання ним копії оскаржуваної постанови, у зв`язку з чим доводи клопотання про те, що зі змістом оскаржуваної постанови сторона захисту ознайомилася лише 15.05.2024 заслуговують на увагу.

Зазначені обставини, на переконання апеляційного суду, перешкодили захиснику-адвокату Воронюку М. О. своєчасно подати в інтересах ОСОБА_2 апеляційну скаргу на постанову суду від 01.03.2024, а тому, з метою недопущення порушення права ОСОБА_2 на доступ до правосуддя та захист, причини пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення, визнаються поважними, у зв`язку з чим, клопотання захисника про поновлення строку визнається обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, а строк поновленню.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених

-3-

законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Із протоколу про адміністративне правопорушення, вбачається, що 23.01.2024 приблизно о 12 год 55 хв, прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» на напрямку 204 прикордонного знаку на околиці населеного пункту Дийда (територія Великобийганської об`єднаної територіальної громади Берегівського району Закарпатської області), на відстані близько 500 метрів від лінії державного кордону, був виявлений та затриманий громадянин України ОСОБА_2 при спробі незаконного перетину державного кордону з України до Угорщини поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України. Своїми діями ОСОБА_2 порушив ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України», тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини здійснення спроби перетину державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України підтверджуються протоколом про адміністративне затримання від 23.01.2024, протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 23.01.2024, письмовими поясненнями ОСОБА_2 , заявою ОСОБА_2 про визнання вини та відсутність претензій від 23.01.2024.

Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_2 вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України від 04.11.1991.

Поряд з тим, жодного доказу, який би ставив під сумніви правомірність складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 стороною захисту не надано.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які б давали підстави вважати, що інспектор прикордонної служби 3 категорії відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) НОМЕР_1 прикордонного загону ОСОБА_3 був упередженим при складанні щодо ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення, і що у нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги і на такі не посилався захисник-адвокат Воронюк М. О. під час її розгляду.

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що військовослужбовець прикордонної служби ОСОБА_3 діяв у межах наданих йому повноважень.

Разом з тим, під час розгляду апеляційної скарги, не встановлено й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_2 незаконних методів, примусу, тиску чи інших дій, які призвели до визнання ним своєї вини і підписання протоколу та інших наявних у матеріалах справи документів не з власної волі.

-4-

Між тим, апеляційний суд бере до уваги відсутність будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 чи його захисник оскаржували незаконні дії працівників прикордонної служби, які склали відносно ОСОБА_2 адміністративні матеріали.

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 визнав вину та підписав всі документи під тиском та погрозами працівників прикордонної служби, апеляційний суд не бере до уваги та визнає надуманими, оскільки у їх підтвердження не надано жодних доказів і вони повністю спростовуються матеріалами справи.

Не знаходять свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи і доводи апеляційної скарги про те, що метою прибуття Митрика М. В. у м. Мукачево було подальше його переміщення до батька в Хустський район, а його затримання відбулось на парковці таксі біля залізничного вокзалу працівниками ТЦК та СП, а не працівниками прикордонної служби, після чого ОСОБА_2 було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Із цих підстав, голослівними апеляційний суд визнає і доводи апеляційної скарги про те, що наявні у матеріалах справи докази не доводять вини ОСОБА_2 у спробі незаконного перетину державного кордону поза пунктами пропуску.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Відповідно до диспозиції частини першої статті 204-1 КУпАП, передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_2 , суть вчиненого ним правопорушення полягає у спробі незаконного перетину державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України.

Згідно ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Пункт пропуску через державний кордон України це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Отже, ознакою об`єктивної сторони правопорушення, за яке передбачена відповідальність статтею 204-1 КупАП є, зокрема, перетинання або спроба перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України.

Таким чином, незважаючи на наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд оцінює їх як обрану лінію захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності, оскільки вони спростовуються сукупністю належних та допустимих доказів, які наявні у матеріалах справи, і якими беззаперечно той факт, що 23.01.2024 приблизно о 12 год 55 хв, прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» на напрямку 204 прикордонного знаку

-5-

на околиці населеного пункту Дийда (територія Великобийганської об`єднаної територіальної громади Берегівського району Закарпатської області), на відстані близько 500 метрів від лінії державного кордону, був виявлений та затриманий громадянин України ОСОБА_2 при спробі незаконного перетину державного кордону з України до Угорщини поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України.

Таким чином, наявні в матеріалах справи докази визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, та є такими, що не викликають сумніву, і у свою чергу повністю підтверджують наміри ОСОБА_2 на незаконний перетин державного кордону поза встановленими пунктами пропуску.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутні переконливі відомості, які б давали підстави вважати, що ОСОБА_2 , який є мешканцем Одеської області, знаходився в межах прикордонної смуги на напрямку прикордонного знаку № 204, на околиці н. п. Дийда (територія Великобийганської ОТГ Берегівського району Закарпатської області), у межах прикордонної смуги, на відстані близько 500 метрів від лінії державного кордону, під час дії воєнного стану та тимчасової заборони чоловікам у віці від 18 до 60 років перетину державного кордону України, з іншою метою, а ніж спроба незаконного перетину державного кордону поза межами пунктів пропуску.

Тому, не спростовують факту наявності у ОСОБА_2 намірів на здійснення спроби незаконного перетину державного кордону поза пунктами пропуску і посилання в апеляційній скарзі на те, що жодних доказів, зокрема пояснень свідків, фото-, відео матеріалів, схеми правопорушення, на якій зафіксовані умовні позначки місця вчинення правопорушення, матеріали справи не містять. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що наявні в матеріалах справи і вищенаведені докази, у тому числі факт визнання ним своєї вини під час затримання, є достатніми для висновку про наявність у ОСОБА_2 намірів на незаконний перетин державного кордону поза встановленими пунктами пропуску.

Апеляційний суд бере до уваги те, що зміст складеного щодо ОСОБА_2 протоколу свідчить про те, що такий відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, у ньому відображені всі необхідні й передбачені цими нормами відомості та обставини, у тому числі чітко викладена суть адміністративного правопорушення.

Разом з тим, як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, суд першої інстанції визнав доведеною вину ОСОБА_2 у здійсненні спроби незаконного перетину державного кордону з України в Угорщину поза пунктами пропуску через державний кордон, у складі групи осіб, внаслідок чого кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

При цьому, суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що ОСОБА_2 не ставилася у провину спроба незаконного перетину державного кордону з України в Угорщину поза пунктами пропуску через державний кордон, з кваліфікуючою ознакою «у складі групи осіб», і протокол відносно ОСОБА_2 складено за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, що в свою чергу свідчить про обґрунтованість доводів апеляційної скарги в цій частині.

Таким чином, апеляційний суд не може визнати притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП законним та з огляду на те, що факт його спроби на незаконний перетин державного кордону поза встановленими пунктами пропуску доведений поза розумними

-6-

сумнівом, і вважає за необхідне перекваліфікувати дії ОСОБА_2 на ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, оскільки матеріалами справи беззаперечно доведено, що своїми діями ОСОБА_2 здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Угорщину поза пунктом пропуску через державний кордон України. Відомостей про те, що ці дії вчинені ОСОБА_2 повторно протягом року або у складі групи осіб матеріали справи не містять.

Відповідно до положень ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право змінити постанову. У разі зміни постанови в частині накладення стягнення, в межах, передбачених санкцією статті цього Кодексу, воно не може бути посилено.

З урахуванням наведеного, зважаючи, що досліджені докази у їх сукупності, які узгоджуються між собою, підтверджують наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції щодо ОСОБА_2 підлягає зміні у частині кваліфікації дій останнього шляхом перекваліфікації його дій з ч. 2 на ч. 1 ст. 204-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у межах санкції цієї частини статті.

Із цих підстав, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції вийшов за межі протоколу, а тому вказана постанова підлягає обов`язковому скасуванню, апеляційний суд визнає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону України про адміністративні правопорушення, і у свою чергу не дають підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не викликав ОСОБА_2 у судове засідання для з`ясування дійсних обставин справи, чим також порушив право ОСОБА_2 на захист та доступ до правосуддя, апеляційний суд не бере до уваги та визнає такими, що жодним чином не спростовують факту наявності у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, а також не свідчать про порушення права ОСОБА_2 на захист і також не дають підстав для скасування оскаржуваної постанови.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що участь правопорушника у розгляді цієї категорії справи не є обов`язковою і, відповідно, розгляд справи без участі правопорушника не є безумовною підставою для скасування судового рішення. Крім того, апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_2 не був позбавлений можливості реалізувати свої права, передбачені ст. 268 КУпАП під час апеляційного розгляду справи, чим він і скористався, доручивши захищати свої інтереси захиснику-адвокату Воронюку М. О. Крім того, у матеріалах справи міститься заява ОСОБА_2 від 23.01.2024, у якій він просить розглянути справу без його участі (а. с. 7). Між тим, факт розгляду справи без участі ОСОБА_2 враховано апеляційним судом як одну з підстав для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови.

Згідно ст. 23, 33 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність та враховується мета адміністративного стягнення, яка застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При визначенні ОСОБА_2 виду та міри адміністративного стягнення апеляційний суд враховує характер та спосіб вчинення адміністративного правопорушення, ступінь вини правопорушника та дані про його особу.

-7-

При цьому, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_2 раніше притягувався до адміністративної чи кримінальної відповідальності. Також відсутні відомості, які б характеризували його з негативної сторони. Обставин, що обтяжують відповідальність, передбачених ст. 35 КУпАП, не встановлено.

Тому, апеляційний суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_2 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн, яке відповідно санкції ч. 1 ст. 204-1 КУпАП є мінімальним.

Саме таке стягнення з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника та обставин справи, на переконання апеляційного суду є необхідним для виправлення ОСОБА_2 та попередження вчинення ним нових правопорушень, і у свою чергу відповідатиме меті адміністративного стягнення.

Тому, апеляційна скарга захисника-адвоката Воронюка М. О. підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції щодо ОСОБА_2 зміні

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що захисником не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували вищенаведені висновки апеляційного суду та могли б слугувати підставами для скасування оскаржуваного судового рішення із закриттям провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання захисника-адвоката Воронюка М. О. задовольнити, поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 01.03.2024.

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Воронюка М. О. задовольнити частково.

Постанову судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 01.03.2024 щодо ОСОБА_4 змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_4 з ч. 2 ст. 204-1 КУпАП на ч. 1 ст. 204-1 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 (двісті) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн.

У решті постанову судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 01.03.2024 щодо ОСОБА_4 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя