Справа №449/257/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2025 м. Перемишляни

суддя Перемишлянського районного суду Львівської області Гуняк Олександра Ярославівна, розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли з Відділення поліції №2 Львівського районного управління поліції №2 ГУНП у Львівській області НП України про притягнення до адміністративної відповідальності, -

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

за ч.2 ст.184 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Згідно адміністративних матеріалів, які надійшли на адресу Перемишлянського районного суду Львівської області, ОСОБА_1 , 04.02.2025 р., о 17 год 00 хв, в АДРЕСА_1 , ухилився від виконання батьківських обов`язків щодо навчання та виховання своєї малолітньої дочки - ОСОБА_2 , 2021 р.н., яка 04.02.2025 року о 17 год 00 хв, на АДРЕСА_2 , виражалася нецензурними словами, чим порушила громадський порядок і спокій громадян. Окрім цього, ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , 07.02.2025 р., о 14 год 45 хв, в АДРЕСА_1 , ухилився від виконання батьківських обов`язків щодо навчання та виховання своєї малолітньої дочки - ОСОБА_2 , 2021 р.н., яка внаслідок 07.02.2025 року о 14 год 45 хв, на вулиці О.Боднара, біля буд.49, виражалася нецензурними словами в громадському місці, чим порушила громадський порядок і спокій громадян.

В призначене судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, хоч про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином.

Оскільки, до суду надійшло дві справи про вчинення ОСОБА_1 правопорушень, передбачених ч.2 ст.184 КУпАП, то відповідно до ст. 36 КУпАП слід об`єднати справи №449/257/25 (3/449/167/25) та №449/258/25 (3/449/168/25) в одне провадження та присвоїти справі - №449/257/25 (3/449/167/25).

Дослідивши матеріалами справи, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинені та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ст.9 КУпАП одним із елементів складу адміністративного правопорушення є вина правопорушника у формі умислу чи необережності.

Під час судового розгляду встановлено, що наведені відомості про суть правопорушення, що ставиться у вину ОСОБА_1 не відповідають вимогам закону у зв`язку з наступним.

Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Склад правопорушення - сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення і є підставою для притягнення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності.

Із фабули протоколів про адміністративне правопорушення серії ВАД №553942 від 12.02.2025 р. та серії ВАД №688925 від 12.02.2025 р. вбачається: « ОСОБА_1 , 04.02.2025 р., о 17 год 00 хв, в АДРЕСА_1 , ухилився від виконання батьківських обов`язків щодо навчання та виховання своєї малолітньої дочки - ОСОБА_2 , 2021 р.н., яка 04.02.2025 року о 17 год 00 хв, на АДРЕСА_2 , виражалася нецензурними словами, чим порушила громадський порядок і спокій громадян. Окрім цього, ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , 07.02.2025 р., о 14 год 45 хв, в АДРЕСА_1 , ухилився від виконання батьківських обов`язків щодо навчання та виховання своєї малолітньої дочки - ОСОБА_2 , 2021 р.н., яка внаслідок 07.02.2025 року о 14 год 45 хв, на вулиці О.Боднара, біля буд.49, виражалася нецензурними словами в громадському місці, чим порушила громадський порядок і спокій громадян».

Таким чином, слід зазначити, що викладені в протоколах про адміністративне правопорушення серії ВАД №553942 від 12.02.2025 р. та серії ВАД №688925 від 12.02.2025 р. фабули адміністративного правопорушення, не відображають всіх істотних ознак складу правопорушення, оскільки в таких не конкретизовано об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 184 КУпАП, а саме не розкрито, в чому саме полягало ухилення ОСОБА_1 , від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання її малолітньої дочки - ОСОБА_2 , 2021 р.н..

У ч.2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно ч.1 ст.184 КУпАП ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітніх та/або неповнолітніх дітей , тягне за собою попередження або накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 184 КУпАП ті самі дії, вчинені повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення, тягнуть за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність у діях зазначеної особи складу правопорушення.

Склад правопорушення - це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення (об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона).

Суб`єктивна сторона даного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності. В той же час, відповідальність у батьків чи осіб, які їх замінюють за ч.2 ст.184 КУпАП, настає у разі ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітніх та/або неповнолітніх дітей, а саме по собі зазначення в протоколах про адміністративні правопорушення про те, що « ОСОБА_1 , ухилився від виконання батьківських обов`язків щодо навчання та виховання своєї малолітньої дочки - ОСОБА_2 , 2021 р.н., яка 04.02.2025 року о 17 год 00 хв та 07.02.2025 року о 14 год 45 хв, на вулиці О.Боднара, біля буд.49, виражалася нецензурними словами, чим порушила громадський порядок і спокій громадян», не утворює об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП.

Таким чином, ухиленням від виконання батьківських обов`язків не повинна вважатися будь-яка дія, а вважатиметься невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.

Таким чином, суд констатує, що суть адміністративного правопорушення, яка викладена в протоколі про адміністративне правопорушення, не містить у собі ознак правопорушення, передбаченого ч.2 ст.184 КУпАП.

Розгляд справи відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення відносно конкретної особи, суд не має права у будь-який спосіб конкретизувати пред`явлене посадовою особою адміністративне обвинувачення та його змінювати, оскільки це суперечить загальним засадам судочинства, які передбачені ст. 129 Конституції України.

За змістом закону, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст. 251 КУпАП є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення, тому його невідповідність вимогам ст. 256 КУпАП є підставою для закриття провадження у справі, внаслідок відсутності належного доказу винуватості особи.

Стаття 256 КУпАП встановлює вимоги до змісту протоколу, а саме: у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

З огляду на викладене, виходячи з аналізу вказаного вище законодавства, при складанні протоколу про адміністративні правопорушення, вказана норма матеріального права застосована не була, оскільки не було конкретизовано, у який спосіб особа, що притягається до адміністративної відповідальності, ухилилася від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання своєї неповнолітньої дитини та яких саме обов`язків така особа не виконала, що прямо суперечить принципу правової визначеності закріпленому у рішеннях ЄСПЛ (п.31 по справі «Ракевич проти Росії» та п.109 по справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови»), згідно якого «закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку».

Слід зазначити, що згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

У зв`язку з цим слід зазначити, що у справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч. 3 ст. 6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства Російської Федерації така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, що становить порушення ч.1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Незважаючи на вимоги ч. 2 ст. 251 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення в описі суті правопорушення не містить відомостей про те, внаслідок яких саме дій чи бездіяльності особи, яка притягається до відповідальності, мало місце неналежне виконання обов`язків щодо виховання дитини, у результаті якої обов`язки по вихованню виконувалися неякісно та не в повному обсязі.

Таким чином, суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка є викладом обставин складу адміністративного правопорушення, що ставиться у вину особі, винуватість якої у скоєнні правопорушення має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки суд, діючи таким чином, порушує вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції прокурора та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Вищевикладене свідчить про те, що працівником поліції не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинності, закріпленому в ст. 62 Конституції України, оскільки доказування є правом особи, а не її юридичним обов`язком.

Отже, коли вина особи не доведена належними доказами, то провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, сумніви щодо обвинуваченої особи слід тлумачити на її користь.

За наведених обставин, вважаю, що ОСОБА_1 не підлягає адміністративній відповідальності за ч.2 ст.184 КУпАП внаслідок відсутності події і складу вказаного адміністративного правопорушення.

Згідно п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 247, 283, 284, КУпАП ,-

п о с т а н о в и в :

Справу №449/257/25 (3/449/167/25) про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.184 КУпАП та справу №449/258/25 (3/449/168/25 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.184 КУпАП об`єднати в одне провадження та присвоїти справі - №449/257/25 (3/449/167/25).

Провадження в справах про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень передбаченихч.2 ст. 184 КУпАП, закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Перемишлянський районний суд Львівської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя: Гуняк Олександра Ярославівна