ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 598/2871/24Головуючий у 1-й інстанції Олещук Б.Т.
Провадження № 33/817/162/25 Доповідач - Ваврів І.З.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2025 р.

Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

з участю:

- особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,

- захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Сампари Н.М.,

розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Сампари Н.М. на постанову Збаразького районного суду Тернопільської області від 26 лютого 2025 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Збаразького районного суду Тернопільської області від 26 лютого 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисячі) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Як визнав суд, громадянин ОСОБА_1 23.11.2024 року о 16 год. 13 хв. на 298 км автодороги М-19 сполученням Доманово-Ковель-Чернівці-Тереблече, поблизу с. Колодне Тернопільського району Тернопільської області керував транспортним засобом марки RENAULT LAGUNA, номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6820 ARLJ-0557 результат відповідно до тесту № 1244 від 23.11.2024 0,66 проміле. Тим самим ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - адвокат Сампара Н.М., вважає, що оскаржувана постанова є незаконною, необґрунтованою та винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та доказів, що мають значення для правильного вирішення справи.

Звертає увагу, що з відеозапису, який міститься в матеріалах справи, вбачається що ОСОБА_1 не погодився з результатами огляду та виявив бажання пройти повторний огляд в медичному закладі.

Зазначає, що працівником поліції не було забезпечено належну доставку ОСОБА_1 до найближчого закладу охорони здоров`я для проведення огляду особи на стан алкогольного сп`яніння, чим порушено вимоги ст. 266 КУпАП, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду затвердженого постановою КМ України від 17 грудня 2008 року №1103, та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МОЗ та МВС №1452/735 від 09.11.2015, а відтак, результати огляду на стан алкогольного сп`яніння вважаються недійсними в силу положень частини 5 статті 266 КУпАП.

Також захисник відзначив, що ОСОБА_1 самостійно пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, на підтвердження чого надав виписку №12 із медичної карта амбулаторного (стаціонарного) хворого із Комунального некомерційного підприємства Збаразька центральна лікарня Збаразької міської ради. За результатами огляду ознак алкогольного сп`яніння на 23.11.2024 р. о 18:35 год не виявлено.

Стверджує, що в матеріалах справи відсутні докази порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху України, які могли стати підставою для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , таким чином зупинка була протиправною, незаконною та провокативною.

Стверджує, що фактичною причиною зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 стала попередня домовленість патрульних поліцейських з невідомою особою, тобто очевидною провокацією.

Одночасно, в апеляційній скарзі та доповненні до неї сторона захисту звертає увагу, що неповнолітній син ОСОБА_1 проходить лікування в Національній дитячій лікарні Охмадит, яка знаходиться у місті Києві, у зв`язку з чим можливість керування автомобілем для нього є необхідним для забезпечення належного лікування дитини.

Просить скасувати постанову Збаразького районного суду Тернопільської області від 26 лютого 2025 року та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Сампару Н.М., яка підтримала подану апеляційну скаргу і, з наведених у ній мотивів, просить скасувати постанову Збаразького районного суду Тернопільської області від 26 лютого 2025 року та закрити провадження у справі; дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного.

Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення.

Висновок суду про винуватість та кваліфікацію дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України доведений належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.

Так, відповідно до вимог п. 2.9 а ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 180457 від 23.11.2024 р., ОСОБА_1 23 листопада 2024 року о 16 годині 13 хвилин на 298 км автодороги М-19 сполученням «Доманово-Ковель-Чернівці-Тереблече», поблизу с.Колодне Тернопільського району Тернопільської області, керував транспортним засобом марки «RENAULT LAGUNA», номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest 6820 ARLJ-0557» №1244 від 23.11.2024. Результат огляду 0,66 проміле.

В протоколі про адміністративне правопорушення, який був предметом розгляду суду, зазначено про роз`яснення ОСОБА_1 його прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.

Протокол підписаний ОСОБА_1 без жодних зауважень та заперечень, що також підтверджує обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення та спростовує твердження апелянта про те, що його не ознайомили з правами, передбаченими ст.268 КУпАП.

Вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі.

Зокрема, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та результатом тестування на вміст алкоголю в організмі, в яких зафіксовано результат огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння,що становить 0,66 проміле.

Зазначені документи підписані ОСОБА_1 , що фактично підтверджує його згоду з результатом проведеного огляду.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Як слідує з матеріалів справи, одним з таких доказів, яким обґрунтовано винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є відеозапис з нагрудної камери працівників патрульної поліції вбачається, що причиною зупинки стало те, що під час несення поліцейським було виявлено автомобіль марки «RENAULT LAGUNA» на іноземній реєстрації, у зв`язку з чим відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» ними було прийнято рішення про зупинку вказаного транспортного засобу.

Так, відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Таким чином, твердження захисника про те, що працівники поліції безпідставно зупинили автомобіль під керуванням ОСОБА_1 як підставу для скасування постанови, апеляційний суд до уваги не бере.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу на те, що керування транспортним засобом особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння, саме по собі є самостійним складом правопорушення і доведеність факту вчинення цього правопорушення не залежить від того, чи були у поліцейських підстави зупиняти транспортний засіб.

Враховуючи вище викладене, підстави зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 повністю узгоджуються з підставами для зупинки, передбаченими ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», та не містять дій провокації.

В цілому, доводи апеляційної скарги зводяться до неправомірності дій працівників поліції, що призвело до складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Крім того, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодних відомостей щодо протиправності дій працівників поліції, зокрема на час складання протоколу, та оскарження ОСОБА_1 таких дій і їх результатів.

Відеозаписом з нагрудної камери поліцейського засвідчено, що після зупинки транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_1 висловлено вимогу надати документи, а надалі під час спілкування з ОСОБА_1 працівниками поліції були виявлені у останнього явні ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим працівники поліції запропонували йому пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6820 ARLJ-0557, на що ОСОБА_1 погодився.

Відеозаписом з нагрудної камери поліцейського засвідчено, що за результатом проведеного огляду з використанням технічного приладу газоаналізатора «Drager Alcotest 6820 ARLJ-0557» виявлено вміст алкоголю в організмі ОСОБА_1 0,66 проміле, з чим останній погодився та повідомив поліцейському, що пив пиво (назва файлу 0000000__0012 МР4 17:21:45).

З огляду на дані протоколу, акту огляду, роздруківки з результатами огляду, та змісту відеозапису, на якому водій був згідний з результатами огляду, проведеного поліцейським з використанням спеціального технічного засобу, та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, висновок суду першої інстанції про допущене ОСОБА_1 правопорушення є правильним.

Тому, оцінюючи доводи апелянта, що ОСОБА_1 не було надано можливості пройти огляд в медичному закладі, суд враховує, що водій, після проведення огляду на стан сп`яніння, з результатом огляду погодився і це давало підставу працівниками поліції зафіксувати виявлене правопорушення, склавши відповідний протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, а саме за порушення вимог п. 2.9 "а" ПДР України.

Також, суд зазначає, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за порушення ним п. 2.9 "а" Правил дорожнього руху, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами, а зміст постанови відповідає вимогам статтей 283, 284 КУпАП.

Доводи сторони захисту, що особі, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , не забезпечено доставку до найближчого закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки інспектором було виконано вимоги ст. 266 КУпАП та неодноразово запропоновано ОСОБА_1 пройти повторний огляду на стан алкогольного сп`яніння в заклад охорони здоров`я, однак останній пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці, з результатами огляду погодився, що підтверджується відеозаписом з бодікамери поліцейського та особистим підписом ОСОБА_1 в роздруківці з технічного засобу «Drager Alcotest 6820 ARLJ-0557».

Перевіряючи доводи апеляції стосовно того, що ОСОБА_1 самостійно пройшов медичний огляд на стан сп`яніння, що підтверджується відповідним висновком, апеляційний суд виходить з наступного.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 266 КУпАП, огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського.

Згідно ч. 5 ст. 266 КУпАП, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Оскільки ОСОБА_1 проходив медичний огляд самостійно у відсутності поліцейського та не в межах двогодинного строку з моменту встановлення підстав для його здійснення, наданий ним висновок лікаря про те, що 23 листопада 2024 року о 18 год. 35 хв. у останнього ознак сп`яніння не виявлено, є недійсним відповідно до ч.5 ст. 266 КУпАП і тому не може братися до уваги як доказ відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, повністю відповідають фактичним обставинам справи, а суддя прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

З огляду на вказані вище докази, які належним чином досліджені судом першої інстанції, вважаю, що дії працівників поліції при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння водія ОСОБА_1 , узгоджуються з приписами ст.266 КУпАП та відповідають вимогам Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р № 1452/735 та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду затвердженого постановою КМ України від 17 грудня 2008 року №1103.

Апеляційний суд не погоджується з доводами апелянта про наявність в діях поліцейських провокації по відношенню до ОСОБА_2 , оскільки такі твердження носять виключно суб`єктивний характер щодо оцінки стороною захисту підстав для зупинки транспортного засобу працівниками поліції та проведення огляду на стан сп`яніння, а також спростовуються дослідженими судом матеріалами провадження.

Всі інші доводи апелянта мають формальний характер та спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення. Такі доводи апелянта не спростовують встановлених обставин, а також того, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Твердження апелянта про те, що позбавлення ОСОБА_1 водійських прав унеможливить забезпечення його дитині належного лікування і це буде порушенням його конституційних прав, апеляційний суд вважає необґрунтованими.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, санкція зазначеної статті викладена імперативно та не передбачає альтернативного накладення покарання за скоєне адміністративне правопорушення аніж передбачене вказаною нормою, як і не передбачено накладення лише штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами.

Іншої правової норми, яка б давала можливість призначити більш м`яке покарання чи звільнити особу від визначеного ст. 130 КУпАП стягнення, положення чинного КУпАП не передбачають.

Окрім того, позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами строком на один рік, не свідчить про неможливість забезпечення транспортування його неповнолітньої дитини у заклади охорони здоров`я в будь-який інший спосіб, як про це зазначає в апеляційній скарзі сторона захисту.

Таким чином, виходячи з аналізу доказів досліджених судом першої інстанції та перевірених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок місцевого суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація її дій за ч.1 ст.130 КУпАП є правильним.

Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи, апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого нею правопорушення, особи правопорушника, ступеню її вини та інших обставин справи.

З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Збаразького районного суду Тернопільської області від 26 лютого 2025 року відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування та закриття провадження у справі, про що ставить питання апелянт, не вбачаю.

Керуючись ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Збаразького районного суду Тернопільської області від 26 лютого 2025 року щодо ОСОБА_1 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя