Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/3519/24
Провадження № 3-в/332/14/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.04.2025 м. Запоріжжя

Суддя Заводського районного суду м. Запоріжжя Погрібна О.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11.07.2024 по справі №332/3519/24,-

встановила:

05.03.2025 ОСОБА_1 звернувся з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11.07.2024 по справі №332/3519/24, в якій просить переглянути постанову Заводського районного суду міста Запоріжжя від 11 липня 2024 року відносно ОСОБА_1 . Як вбачається з тексту заяви про перегляд за нововиявленими обставинами, заявник зазначає про відсутність доказів його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, за якою його визнано винуватим відповідно до постанови Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11.07.2024 по справі №332/3519/24.

Постановою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 06.03.2025 заява ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11.07.2024 по справі №332/3519/24 залишена без руху, оскільки у вищезазначеній заяві про перегляд за нововиявленими обставинами не зазначено, які саме обставини є нововиявленими у розумінні ч.2 ст.459 КПК України, зокрема які обставини не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути. Для усунення недоліків встановлено строк в 10 днів.

02.04.2025 на адресу суду надійшла уточнена заява ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11.07.2024 по справі №332/3519/24.

З уточненої заяви про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11.07.2024 по справі №332/3519/24 вбачається, що в цій заяві, як і в заяві про перегляд за нововиявленими обставинами, що надійшла до суду 05.03.2025 та була залишена без руху, ОСОБА_1 посилається на неправильну кваліфікацію його дій за ч.4 ст.130 КУпАП, оскільки, на його думку, відсутні докази на підтвердження вживання ОСОБА_1 алкоголю. Крім того, на думку ОСОБА_1 , протокол про адміністративне правопорушення стосовно нього не відповідає вимогам закону. Зазначає, що працівники поліції не скерували його в медичний заклад для проведення необхідної перевірки на стан сп`яніння. Стверджує, що працівниками поліції порушено вимоги Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення. Звертає увагу на те, що відеозапис подій «не підтверджує одностайності факту вживання алкогольних напоїв».

Перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи заяви заявника про перегляд постанови Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11.07.2024 по справі №332/3519/24 за нововиявленими обставинами, суд вважає, що ця заява не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори України» та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика ЄСПЛ є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1), а завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245).

Аналізуючи положення міжнародних актів, КСУ у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11.10.2011 (справа № 10-рп/2011) наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні Суд поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Виходячи із правової позиції ЄСПЛ, який за певних умов поширює стандарти Конвенції для кримінального провадження і на справи про адміністративні правопорушення (рішення від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12); рішення від 09.06.2011 у справі «Лучанінова проти України» (Luchaninova v. Ukraine), заява № 16347/02); рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03), суд приходить до переконання, що зазначена справа про адміністративне правопорушення щодо накладення на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу, для цілей ст.6 Конвенції, належить до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на цю категорію справ поширюються гарантії ст. 6 Конвенції, що у свою чергу надає можливість застосувати аналогію закону при апеляційному розгляді постанови судді щодо повернення заяви про перегляд судового рішення у справі про адміністративне правопорушення за нововиявленими обставинами, тобто застосувати у межах своєї компетенції до КУпАП інші норми закону, зокрема положення КПК, які регламентують відповідні правовідносини, так як КУпАП не передбачає порядку і процедури перегляду справ за нововиявленими обставинами, що є невід`ємним правом (правом на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції), а для суддів усіх інстанцій - важливим елементом законного і справедливого правосуддя, оскільки мова не йде про норми, які встановлюють виключення або спеціальне правове регулювання.

Так, відповідно ч. 1 ст. 459 КПК, судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами, а згідно ч. 2 цієї норми закону нововиявленими обставинами визнаються: 1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; 4) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

За наслідками провадження суд має право скасувати вирок чи ухвалу і ухвалити новий вирок чи постановити ухвалу або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення. При ухваленні нового судового рішення суд користується повноваженнями суду відповідної інстанції. (ч. 1 ст. 467 КПК).

Згідно з постановою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11.07.2024 по справі №332/3519/24 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 ст.130 КУпАП, і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,6 грн.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 06.12.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11.07.2024 щодо ОСОБА_1 залишено без змін.

Разом з тим, суддя звертає увагу на те, що за змістом положень ч.2 ст.459 КПК України нововиявлені обставини - це встановлені розслідуванням, вироком суду, що набрав законної сили або викладені у заяві учасників судового провадження юридичні факти, які знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмета доказування у кримінальній справі і спростовують їх через попередню невідомість та істотність висновків, що містяться у вироку, ухвалі, як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності.

Верховний Суд у ряді судових справ № 754/4860/14-к, № 423/1623/15-к, № 583/2535/17 висловив своє бачення щодо нововиявлених обставин, а саме - це встановлені розслідуванням, вироком суду, що набрав законної сили або викладені у заяві учасників судового провадження юридичні факти, які знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмета доказування у кримінальній справі і спростовують їх через попередню невідомість та істотність висновків, що містяться у вироку, ухвалі, як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності. Нововиявлені обставини характеризуються такими ознаками, як їх невідомість суду з причин, від нього незалежних; їх істотне значення для провадження; їх наявність в об`єктивній дійсності до ухвалення вироку; неможливість урахування під час провадження у справі та ухвалення вироку в зв`язку з їх невідомістю судові; їх відкриття тільки після вступу вироку у законну силу.

Тобто, необхідна наявність двох умов для визнання обставини нововиявленою - це обставини, які об`єктивно існували на момент вирішення кримінального провадження та не були відомі і не могли бути відомі на той час суду та хоча б одній особі, яка брала участь у справі. Такі обставини повинні бути настільки суттєвими та неспростовними, щоб мати можливість вплинути на законність прийнятого судом рішення по суті. Необхідним при цьому є дотримання принципу юридичної визначеності, про що неодноразово наголошував у своїх рішеннях ЄСПЛ (зокрема, у справі «Желтяков проти України»), який вимагає щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їх рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановления нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру.

Таким чином, нововиявлені обставини - це встановлені розслідуванням, вироком суду, що набрав законної сили або викладені у заяві учасників судового провадження юридичні факти, які знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмета доказування у кримінальній справі і спростовують їх через попередню невідомість та істотність висновків, що містяться у вироку, ухвалі, як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності, чого в даному випадку встановлено не було.

На підставі аналізу нововиявлених обставин, перелік яких наведено у ч.2 ст.459 КПК, суддя вважає, що наведені в заяві ОСОБА_1 доводи не є нововиявленими обставинами.

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що водій ОСОБА_1 04.06.2024 року о 10 год. 05 хв. по вул.Центральна, в с.Верхня Терса, Пологівського району, Запорізької області, керував транспортним засобом «Honda Dio» без д.н.з. та після зупинки транспортного засобу співробітниками поліції вживав алкогольні напої (пиво) до проведення уповноваженою особою (медичного) огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим відносно нього був складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 130 КУпАП.

Суддя вважає, що ті обставини, на які посилається заявник у своїй заяві, як на підстави для перегляду постанови судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11.07.2024 по справі №332/3519/24, були відомі як цьому суду під час ухвалення судового рішення, так і під час апеляційного перегляду справи, ці обставини не доводять неправильність постанови та фактично мають характер повторного дослідження певних доказів у справі про адміністративне правопорушення і вимоги їх повторної переоцінки щодо події, винуватості особи у вчиненні правопорушення та правильності їх правової кваліфікації, що прямо суперечить принципу юридичної визначеності, відповідно до якого, якщо суди остаточно вирішили справу, їхнє рішення не повинно братися під сумнів, жодна із сторін не повинна вимагати перегляду остаточного і обов`язкового судового рішення лише з метою повторного слухання та ухвалення нового судового рішення.

Так, відповідно до відеозапису, що міститься в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, на ньому відображено вживання ОСОБА_1 алкогольного напою та його відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що ним не заперечується.

Відповідальність за ч. 4 ст. 130 КУпАП наступає у разі вживання особою, яка керувала транспортним засобом алкоголю після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Дії ОСОБА_1 , які полягають у вживанні алкоголю після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є порушенням п. 2.10 «є» ПДР, та утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП. Відтак підстави стверджувати, що дії ОСОБА_1 підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, як про це зазначає заявник, відсутні.

А тому, враховуючи, що в матеріалах справи наявні докази того, що останній відмовився пройти огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння на місці за допомогою алкотестера та у медичному закладі, вказані дії ОСОБА_1 утворюють самостійний склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП. При цьому, проведення огляду на стан сп`яніння у цьому випадку не є обов`язковим.

Неправомірні, на думку заявника, дії працівників поліції у встановленому законом порядку ОСОБА_1 не оскаржувалися.

Всі ці обставини були відомі суду під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Санкція ч.4 ст.130 КУпАП безальтернативна щодо розміру штрафу і застосування стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом, що виключає врахування судом особи правопорушника, його майнового стану, обставин, що пом`якшують чи обтяжують адміністративну відповідальність.

Крім того, суддя вважає за необхідне роз`яснити, що законодавство вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку висуває поліцейський, був спростований фактами захисту, встановленими на підставі доказів, - і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням або її спростування.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Доводи заяви про перегляд постанови за нововиявленими обставинами зводяться до незгоди із вищевказаними судовими рішеннями. Посилання на обставини, які б могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду справи з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, заява, що є предметом даного судового розгляду не містить.

За правилами ч. 3 ст. 464 КПК України до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, яка не оформлена згідно з вимогами, передбаченими ст. 462 КПК України, застосовуються правила ч. 3 ст. 429 КПК України.

Не усунення недоліків, на які вказано в ухвалі суду про залишення заяви без руху, позбавляє суд можливості вирішити питання про відкриття провадження в порядку, передбаченому Главою 34 КПК України.

Також суд враховує в даному випадку рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року (№ 3236/03) у справі «Пономарьов проти України», згідно з яким жодна із сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язково рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її рішення.

У свої рішеннях ЄСПЛ неодноразово зауважує, що «право на суд» не є абсолютним. Воно може підлягати обмеженням, що допускаються, оскільки право на доступ за своєю природою вимагає регулювання державою. Отже правила, що регулюють офіційні кроки та строки, які мають бути дотримані при подачі апеляційної скарги або заяв на судовий перегляд, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності.

З урахуванням вищевикладеного, оскільки заява ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11.07.2024 по справі №332/3519/24 не оформлена згідно з вимогами ст. 462 КПК України і ОСОБА_1 не усунув недоліки заяви, зазначені в постанові Заводського районного суду м.Запоріжжя від 06.03.2025, вона підлягає поверненню особі, яка її подала.

На підставі викладеного,керуючись ст.ст.429,459,462,ч.3 ст.464 КПК України,

постановила:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11.07.2024 по справі №332/3519/24 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, повернути ОСОБА_1 .

Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала заяву, разом із заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: О.М.Погрібна