ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/215/25 Справа № 692/115/25 Категорія: ч. 1 ст. 173-2 КУпАП Головуючий у І інстанції ЧЕПУРНИЙ О. П. Доповідач в апеляційній інстанції Белах А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2025 року м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Белах А.В. розглянувши апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_1 на постанову Драбівського райсуду Черкаської обл. від 7.03.2025р.

ОСОБА_2 , який народив-

ся ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Драбів Черкаської обл.,

громадянина України, пенсіонера, не одру-

женого, проживає

АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 173? КУпАП та на нього накладено адмінстягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн., стягнуто судовий збір в сумі 605,6 коп.

На підставі ст. 391 КУпАП, ОСОБА_1 направлено до Відділу соціального захисту та охорони здоров`я Драбівської селищної ради Золотоніського р-ну Черкаської обл. для проходження програми для кривдників, передбаченої Законом України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», строком на 3 місяці,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до постанови суду, 7.01.2025 р. о 13:30 год. у АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 висловлювався в бік колишньої співмешканки ОСОБА_3 нецензурними словами, погрожував здійснити підпал будинку, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру, чим була завдана психологічна шкода потерпілій та скоїв адмінправопорушення, передбачене ч. 1 ст. 1732 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адмінправопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що зміст протоколу не відповідає диспозиції ч. 1 ст. 1732 КУпАП. Не зазначено, в яких саме конкретних діях полягало вчинення насильства в сім`ї психологічного характеру за ознакою статі, не зазначено про настання саме психологічної шкоди, яка завдана чи могла бути завдана потерпілій.

Відсутні обставини, які б свідчили про умисел завдати шкоди потерпілій. Судом не застосовано принцип презумпції невинуватості, передбаченого ст. 62 Конституції України.

Наголошує, що слід розрізняти поняття «сварка», «конфлікт», «насильство». Суперечка, про яку йдеться в протоколі, не охоплюється диспозицією ст. 1732 КУпАП, не є об`єктивною стороною вказаного правопорушення. Факт вчинення домашнього насильства не підтверджено належними та допустимими доказами. Особою, яка складала протокол про адмінправопорушення не доведено причинно-наслідкового зв`язку між діями, які учинені особою, та наслідками.

Саме по собі вживання нецензурної лайки автоматично не утворює собою складу адмінправопорушення. Дії неминуче повинні потягнути за собою наслідки, а саме завдання чи можливість завдання шкоди фізичному чи психологічному здоров`ю потерпілого.

З фабули протоколу не простежується факту того, що конфліктна ситуація викликала у постраждалої побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність особи захистити себе, тощо.

Наявність сварок і непорозумінь між особами свідчить про існування між ними неузгодженості життєвих позицій в певних аспектах ставлення до життя, однак не підтверджує факту вчинення саме домашнього насильства.

Особа, яка притягається до адмінвідповідальності ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі просив розглянути справу без його участі.

Адвокат Пух С.Л., яка діє в інтересах потерпілої ОСОБА_3 , електронною поштою направила суду апеляційної інстанції заяву про розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 без її участі та участі потерпілої. Також, в заяві просила суд залишити постанову суду першої інстанції без змін.

Згідно ч. 2 ст. 268 КУпАП, при розгляді справ про адмінправопорушення, передбачені ч. 1 ст. 44, ст. ст. 51, 146, 160, 1724 1729, 173, ч. 3 ст. 178, ст. ст. 185, 1851, 1857, 187 КУпАП, присутність особи, яка притягається до адмінвідповідальності, є обов`язковою. Цей перелік є вичерпним та ч. 1 ст. 1732 КУпАП до нього не входить.

Апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 належним чином повідомлений про дату і час судового засідання, в апеляційній скарзі він просив про розгляд апеляційної скарги без його присутності, тому апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу без участі правопорушника, потерпілої та їх представників.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або не-обґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

Так, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адмінправопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адмінправопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом закону, протокол про адмінправопорушення, пояснення особи, свідків, висновок експерта тощо, є документами, що офіційно засвідчує подію адмінправопорушення і, відповідно до ст. 251 КУпАП, є джерелами доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Протокол про адмінправопорушення складається відповідно до вимог ст. ст. 254-256 КУпАП.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адмінправопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адмінвідповідальність.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 173? КУпАП, вчинення домашнього насильства за ознакою статі, тобто умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого настає адмінвідповідальність.

При цьому, слід врахувати, що завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого є необов`язковим для кваліфікації.

Відповідно ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство форма домашнього насильства, що враховує словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Психологічне насильство може проявлятися в словесних образах, погрозах вбивством, завдання каліцтва, травм, побиття, в переслідуванні, залякуванні та приниженні тощо. Особливістю домашнього насильства є повторювані в часі інциденти множинних видів насильства, їх системна основа, повна влада та контроль над постраждалою особою тощо.

Під домашнє насильство, зокрема і психологічного характеру, яке утворює склад адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173? КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Самі по собі нецензурні висловлювання, образи не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адмінправопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи і викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених у диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому. Разом з тим, вчинення будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру, повинно бути підтверджено поясненнями свідків, потерпілих або іншими доказами (наприклад аудіо/відео фіксацією), що є необхідним елементом складу даного правопорушення.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно п. 14 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Згідно ст. 10 КУпАП, адмінправопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

З аналізу наведених вище норм Закону вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 1732 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, сексуального, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адмінправопорушення, наявність сварок і непорозумінь між особами на майновому та/чи побутовому ґрунті свідчить про існування між ними неузгодженості життєвих позицій в певних аспектах ставлення до життя, однак не підтверджує факту вчинення саме домашнього насильства є необґрунтованими і не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства підтверджується: протоколом про адмінправопорушення серії ВАВ № 025792 від 07.01.2025 р.; протоколом про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 7.01.2025 р.; письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_3 .

Суд встановив, що 7.01.2025 р. о 13:30 год. в АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 висловлювався в бік колишньої співмешканки ОСОБА_3 , нецензурними словами, погрожував здійснити підпал будинку, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру, чим була завдана психологічна шкода потерпілій та скоїв адмінправопорушення, передбачене ч. 1 ст. 1732 КУпАП.

Згідно приписів ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адмінправопорушення є будь-які фактичні дані, тому суд обґрунтовано дослідив та прийняв до уваги письмові пояснення учасників, допитав правопорушника ОСОБА_1 та потерпілу ОСОБА_3 . Докази у справі не суперечать один одному, а свідчать про здійснення ОСОБА_1 дій, що мають ознаки саме домашнього насильства психологічного характеру.

З висновком суду першої інстанції про те, що суд не вбачає порушень процесуального порядку при складанні протоколу про адмінправопорушення, він не суперечить вимогам, визначеним ст. 256 КУпАП, погоджується і апеляційний суд.

Європейський суд з прав людини зазначав, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 9.07.1997 р.). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії».

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції виніс незаконну постанову щодо нього у зв`язку з невідповідністю висновків судді фактичним обставинам справи, а також через порушення норм матеріального і процесуального права є необґрунтованими та спростовуються даними дослідженими та наведеними в постанові суду доказами.

Аналізом матеріалів справи встановлено, що викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1732 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним, обґрунтованим, повністю узгодженим із наявними в матеріалах справи доказами, в їх сукупності.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що місцевим судом повно та всебічно досліджені матеріали справи та правильно встановлені фактичні обставини справи.

Таким чином, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження по адміністративній справі.

Доводи апеляційної скарги про допущені порушення в процесі провадження у цій справі не ґрунтуються на матеріалах справи із яких вбачається, що порушень закону, які б тягли скасування чи зміну постанови допущено не було.

Матеріали справи містять докази доведеності події адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1732 КУпАП, та вини ОСОБА_1 у його вчиненні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Драбівського райсуду Черкаської обл. від 7.03.2025 р., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 1732 КУпАП та на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн., на підставі ст. 391 КУпАП, ОСОБА_1 направлено для проходження програми для кривдників, передбаченої Законом України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», строком на 3 (три) місяці та стягнуто судовий збір в сумі 605,60 коп. - залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Белах А.В.