ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Кононенко О.М. розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , - адвоката Зоц А.О. на постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2025 року щодо:

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працевлаштованого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі- КУпАП),

за участю:

адвоката Зоц А.О.

ВСТАНОВИВ:

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2025 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 60 (шістидесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 1020 (одна тисяча двадцять) гривень.

При обставинах встановлених місцевим судом, 22.12.2024 близько 16.30 години у квартирі по АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_2 , а саме висловлювався в її бік нецензурною лайкою, ображав та погрожував фізичною розправою, штовхнув її у груди, в наслідок чого вона впала на підлогу та отримала травму лівого коліна, під час конфлікту були присутні малолітні діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в результаті чого діти були налякані.

Вказаними діями, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

В апеляційній скарзі адвокат просить постанову судді скасувати та постановити нову, якою провадження у справі щодо ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складі адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що судом не надано належної оцінки фактичним обставинам справи, оскільки протокол про адміністративне правопорушення не містить відомостей щодо вчинення протиправних дій по відношенню до дітей, щоб узгоджувалось з диспозицією сч. 2 ст. 173-2 КУпАП, що свідчить про те, що дії були вчинені не стосовно неповнолітніх дітей, а лише в їх присутності, а тому у працівників поліції не було необхідності складати окремий протокол.

Вказує, про те, що судом не взято до уваги покази неповнолітнього ОСОБА_4 , який в своїх пояснення зазначив, що конфлікт між батьками носив обопільний характер, крім того він не вказав, що будь-які дії батька завдали шкоду його психічному чи фізичному здоров`ю.

З посилання на практику ЄСПЛ, зауважує, що складений протокол серії ВАД № 408260 не відповідає диспозиції інкримінованої ОСОБА_1 статті, у зв`язку з чим справа підлягає закриттю.

Потерпілі та особа, яка притягається до адміністративної відповідальності будучи належним чином повідомленими про місце, дату та час судового розгляду в судове засідання не з`явились, захисник Зоц А.О. вважала за необхідне продовжити розгляд без участі її довірителя та потерпілих, враховуючи вимог ч. 6 ст. 294 КУпАП, вважаю за можливе продовжити судовий розгляд.

Вислухавши захисника Зоц А.О., яка підтримала доводи апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні, з викладених в ній підстав, перевіривши законність та обґрунтованість постанови в межах апеляційних доводів, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

При винесенні оскаржуваної постанови судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримані, а висновок про наявність в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Так, вина ОСОБА_1 підтверджується дослідженими місцевим судом протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 408260 від 22.12.2024 року, складеним уповноваженою особою, з дотриманням вимог статей 254 - 256 КУпАП, в якому зафіксовано, що ОСОБА_1 , 22 грудня 2024 року вчинив домашнє насильство стосовно своєї дружини, під час якого були присутні малолітні діти, які внаслідок протиправних дій останнього були налякані; електронним рапортом щодо обставин події, яким також констатовано, що домашнє насильство вчинялось в присутності малолітніх дітей; письмовими поясненнями ОСОБА_4 , про те, що між батьками виник конфлікт, в ході якого останні ображали один одного; довідкою Дніпровського центру соціально-психологічної допомоги від 13.02.2025 року, згідно якої діти ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в результаті психологічної агресії з боку батька, прагнуть відсторонитись від нього через погані спогади, діти відчувають тривогу та страх через спогади, пов`язані зі ставленням батька до матері та його агресивними діями; висновком спеціаліста №3805 від 25.12.2024 року та висновком експерта №219 е, якими констатовано характер, локалізацію виявлених у ОСОБА_2 тілесних ушкоджень, які були останній заподіяні в результаті фізичного насилля.

Зазначені вище докази, є належними та допустимими в розумінні ст. 251 КУпАП, а з огляду на їх узгодженість, і достатніми для встановлення необхідних фактичних обставин справи та належного її розгляду.

Зважаю на те, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Для того щоб відрізнити насильство від конфлікту, звертаю увагу на те, що насильство є результатом свідомих дій людини і характеризується такими основними ознаками: умисність; спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, економічних, чи пов`язаних з вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство. А, конфліктом є зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби.

Наведені вище докази, у своїй сукупності свідчать саме про те, що дії ОСОБА_1 , виходили за межі побутової сварки та були умисні і цілеспрямовані, про що свідчить фізичний та психічний стан потерпілих.

Дані обставини також були предметом ретельної перевірки судді, та дістали належну оцінку.

Ствердження захисту щодо невідповідності протоколу диспозиції інкримінованої статті з посиланням на те, що дії були вчинені не стосовно неповнолітніх дітей, а лише в їх присутності, не є слушними.

Так, відповідно до приписів ст. 269 КУпАП в редакції 22.05.2024 року, якщо адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173-2 цього Кодексу було вчинене у присутності неповнолітньої чи малолітньої, така особа визнається потерпілим, незалежно від того, чи було їй завдано шкоду таким правопорушенням.

Отже, незалежно від того, чи завдали протиправні дії шкоди психічному чи фізичному здоров`ю дітей, сам факт їх присутності під час насильства дає підстави вважати їх потерпілими.

Окрім того, при наданні пояснень під час звернення до Дніпровського центру соціально-психологічної допомоги малолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , зазначали, що в результаті конфлікту, який відбувався 22.12.2024 року у них виник страх, тривожність, невпевненість та безпорадність, у зв`язку з чим практичним психологом та соціальним педагогом центру у дітей було діагнастовано постравматичний стресовий розлад та надано відповідні рекомендації.

Слід зауважити, що психологічне насильство, - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Отже, враховуючи, що діти стали безпосередніми очевидцями вчинення з боку батька домашнього насильства, в результаті якого їм також було заподіяно шкоду психічному здоров`ю, що підтверджується зазначеним вище висновком, ствердження захисту про протилежне є неприйнятним.

Таким чином, за наведеного, приходжу до висновку, що зазначена у протоколі про адміністративне правопорушення поведінка ОСОБА_1 має ознаки психологічного насильства щодо його малолітніх дітей, так як, очевидно такі дії спричили емоційну невпевненість та зашкодили їх психологічному здоров`ю.

А тому, місцевий суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене ОСОБА_1 правопорушення за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

З огляду на викладене, накладене на ОСОБА_1 стягнення узгоджується з вимогами ст. 33 КУпАП і його розмір визначений в межах санкції ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, а відтак, приходжу до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови судді, без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , - адвоката Зоц А.О., - залишити без задоволення.

Постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2025 року щодо ОСОБА_1 , у справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Кононенко