Справа № 503/442/25
Провадження №3/503/516/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року м. Кодима

Суддя Кодимського районного суду Одеської області Калашнікова Т.О., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 276889 від 20.03.2025 року про те, що 20 березня 2025 року о 17:13 годині в с. Стримба Подільського району Одеській області, по вулиці Польовій, водій ОСОБА_1 , керував т/з марки "ВАЗ2101» н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки за допомогою алкотестера « Drager ARSC 0116 ». Результат 0.34 % проміле, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у скоєному правопорушенні не визнав та пояснив, що дійсно 20 березня 2025 року о 17:13 годині поза межами населеного пункту с.Стримба Подільського району Одеській області, керував т/з «ВАЗ2101» н.з. НОМЕР_1 по польовій дорозі, однак працівники поліції його не зупиняли, а під`їхали до його автомобіля, що в стані руху не перебував. В той день він взагалі не вживав алкогольні напої та за кермом транспортного засобу в стані алкогольного спяніння не перебував.

Проаналізувавши матеріали справи, беручи до пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, суд приходить до наступних висновків.

Згідно вимог ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника, який проводять згідно з Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів. Інших способів встановлення стану сп`яніння законодавством не передбачено.

Зокрема вимоги Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103(далі Порядку), вказують, що первісний огляд проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом в присутності двох свідків, результати такого огляду зазначаються в акті огляду, примірник якого вручається водію, а другий долучається до протоколу. Відповідно до п. 6 цього Порядку водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

У ст. 8 пунктом 5 Конвенції про дорожній рух від 08 листопада 1968 року, із змінами та доповненнями до Конвенції в Європейській угоді від 01 травня 1971 року, яка ратифікована Українською СРСР 25 квітня 1974 року, зазначено, що мінімальна межа вмісту алкоголю, для визначення стану алкогольного сп`яніння згідно норм міжнародного права повинна становити 0,25 мг на літр видихуваного повітря, що становить згідно таблиці перерахунку одиниць виміру алкоголю в крові і видихуваному повітрі 0,5 промілле.

Пунктом 7 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», яка була затверджена наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 року, який звучить дослівно так: «Установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові». В даній інструкції йдеться про показник 0,2 проміле алкоголю в крові, а досліджується рівень алкоголю у повітрі що видихається.

Тобто, жодного посилання в законодавстві України на допустиму чи не допустиму норму алкоголю у повітрі, що видихається немає.

В даній справі показник Драгера 0,34 % не перевищує максимальну норму зазначену в Конвенції, тому не є станом алкогольного сп`яніння як це передбачено статтею 8 пунктом 5 Конвенції про дорожній рух від 08 листопада 1968 року, із змінами та доповненнями до Конвенції в Європейській угоді від 01 травня 1971 року, яка ратифікована Українською СРСР 25 квітня 1974 року. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 був проведений у відповідності до інструкції про застосування спеціального технічного засобу «Драгер». Разом з тим, з відеозапису, доданого до протоколу про адміністративне правопорушення ЕПР №276889 не вбачається, що огляд на визначення стану спяніння проходив саме ОСОБА_1 .. Також не зафіксовано, що перед початком використання спеціального технічного засобу «Драгер» мундштук розпаковувався працівником поліції з герметичної упаковки. Таким чином, обстеження на стан алкогольного сп`яніння проведений з порушеннями, зокрема, не підтверджено, що розпакування мундштука для технічного засобу «Драгер» при обстеженні невідомої особи відбувалося з герметичної упаковки, що ставить під сумнів достовірність такого огляду, та результати якого неможливо вважати достовірними та об`єктивними.

Згідно зіст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно до вимогст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративне правопорушення.

Відповідно до положеньКУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно п.2.9 (а)Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 січня 2001року №1306(надалі за текстом Правила), водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1ст.130КУпАП, необхідно, зокрема, з`ясувати чи дійсно особа знаходилася в стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом та чи дійсно особа, відносно якої складено протокол, керувала транспортним засобом.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Відповідно дост.251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, нормі стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

У відповідності дост.252КУпАПоцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

За змістом ст.ст.245, 252,280КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог Закону, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1ст.268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право користуватись послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження. Особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, в провадженні у справі про адміністративне правопорушення мають бути забезпечені права, передбаченіст.268 КУпАП, в тому числі право користуватись юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця в галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи; виступати рідною мовою і користуватись послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження.

Обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка його складає та не може бути перекладено на суд.

До протоколу про адміністративне правопорушення в якості доказів вини ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`янінням долучено відеозапис з бодікамери поліцейського, результати огляду на стан сп`яніння із застосуванням приладу «Алкотест 0165» та письмове пояснення ОСОБА_1 .

Відтворенням та дослідженням під час судового розгляду долученого до протоколу про адміністративне правопорушення відеозапису встановлено, що факту керування ОСОБА_1 автомобілем не зафіксовано як і не зафіксовано факту самого руху автомобіля, а також його зупинки патрульними поліцейськими. З цього ж фрагменту відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 знаходиться біля автомобіля, який не рухався, а патрульні поліцейські на службовому автомобілі підїхали до цього транспортного засобу в зустрічному напрямку.

Разом з цим, відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає саме за керування особою транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

У пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23 грудня 2005 року, зазначено, що судам слід ураховувати, що відповідальність за ст.130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного сп`янінням.

Отже, суб`єктом правопорушення, передбаченогоч.1 ст.130 КУпАП, є саме водій, тобто особа, яка керує транспортним засобом, а об`єктивною стороною - керування транспортними засобами водієм в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно доп.1.10 Правил дорожнього рухуУкраїни, водій це особа, яка керує транспортним засобом.

Отже, суб`єктом, на якого поширюється діяПравил дорожнього рухуУкраїни, зокрема і п.2.5 та 2.9 ПДР, є виключно водій, тобто особа, яка керує транспортним засобом, а не будь-яка інша особа.

Поняття «керування транспортним засобом» міститься в п.27 Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року №14, згідно з яким керування транспортним засобом - це виконання функцій водія під час руху такого засобу, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

В п.38 рішення від 20 лютого 2019 року у справі №404/4467/16-а Верховний Суд зазначив, що саме по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування».

Основною ознакою суб`єкта зазначеного правопорушення є саме керування особою транспортним засобом.

Така обставина обов`язково належить до предмету доказування під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. Тобто доказова база має бути спрямована саме на доведення одночасно двох обставин: 1) керування особою транспортним засобом і 2) перебування нею у стані сп`яніння.

При цьому, знаходження в транспортному засобі чи біля транспортного засобу, який знаходиться в нерухомому стані, особи в нетверезому стані не є доказом вчинення останньою адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, оскільки саме по собі перебування особи на місці водія, на місці пасажира чи біля транспортного засобу не доводить факт керування цією особою транспортним засобом.

Отже, долучений до протоколу про адміністративне правопорушення відеозапис не містить самого факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом як і факту руху самого автомобіля, тому з цих підстав не може бути визнаний судом доказом вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Долучене до протоколу про адміністративне правопорушення письмове пояснення ОСОБА_1 в якому вказано, що він керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння також не визнається судом в якості доказу, оскільки зафіксовані у поясненні відомості про керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його зупинку поліцейськими повністю спростовуються долученим до протоколу відеозаписом, яким не зафіксовано цих фактів (подій).

Як вказав Верховний Суд у постанові від 08 липня 2020 року у справі№177/525/17, сам по собі факт визнання особою вини у порушенні правил дорожнього руху не може бути доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.

Отже, письмове пояснення ОСОБА_1 , в якому вказано, що він керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння також не визнається судом в якості доказу вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Отже, зазначення в протоколі про адміністративне правопорушення, а також в письмовому поясненні ОСОБА_1 тієї обставини, що останній керував транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції, спростовується обставинами, що були зафіксовані на вищезазначеному відеозаписі.

Суд повинен обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом» (п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості (ст. 62 Конституції України).

Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.

Адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень (п.110 рішення ЄСПЛ у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (Vastbergataxi Aktiebolagand Vulic v. Sweden № 36985/97).

ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшуковувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)» (справи «Малофєєв проти Росії», рішення від 30.05.2013 року та «Карелін проти Росії», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 року).

Ураховуючи зазначене вище матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять обсягу належних, допустимих і достатніх доказів, на підставі яких суд мав би можливість дійти до неспростовного висновку про наявність в діянні особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу пред`явленого правопорушення. У зв`язку з чим провадження по справі підлягає закриттю внаслідок відсутності доказів (недоведеності) винуватості особи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАПпровадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Ураховуючи відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП, то провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1ст. 247 КУпАП.

На підставі наведеного та керуючись ст.cт. 221, 247 ч.1 п.1, 266, 284, 294КУпАП суд,

постановив:

Закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 130 ч.1 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду, через Кодимський районний суд Одеської області, особою щодо якої її винесено, протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Т.О. Калашнікова