Справа № 475/115/25 Головуючий у першій інстанції: Кащак А.Я.
Провадження № 33/812/157/25 Доповідач апеляційного суду: Лівінський І.В.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
ч. 1 ст. 122-2 КУпАП
П О С Т А Н О В А

іменем України

08 квітня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Лівінського І.В.,

із секретарем судового засідання Колосовою О.М.,

за участі особи, яку притягнуто адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Мозжеріна Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення

за апеляційною скаргою

захисника Мозжеріна Юрія Сергійовича

на постанову Доманівського районного суду Миколаївської області від 13 березня 2025 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 130 та частиною 1 статті 122-2 КУпАП та на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік,

у с т а н о в и в :

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 224344 від 18 січня 2025 року, того ж дня в селі Зелений Яр по вул. Шевченка, близько 17 години 41 хвилини водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21083, номерний знак НОМЕР_1 , та не виконав вимогу про зупинку транспортного засобу поліцейським, за допомогою світлових маячків червоного та синього кольору та спеціального звукового сигналу та гучномовного пристрою, чим порушив пункт 8.9 а Правил дорожнього руху України (далі ПДР), за що відповідальність передбачена частиною 1 статті 122-2 КУпАП.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 224353 від 18 січня 2025 року, водій ОСОБА_1 18 січня 2025 року близько 17 години 41 хвилини в селі Зелений Яр по вул. Шевченка керував транспортним засобом ВАЗ 21083, номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер Алкотестер», а також пройти огляд в закладі охорони здоров`я, на неодноразові пропонування пройти такий огляд не надавав чіткої відповіді, чим саме відмовився, під відеозапис, що здійснювався за допомогою бодікамера Тексар 4500, а факт керування транспортним засобом здійснювався автореєстратором YI, чим порушив пункт 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена частиною 1 статті 130 КУпАП.

Постановою Доманівського районного суду Миколаївської області від 20 лютого 2025 року матеріали справи № 475/115/25 відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КУпАП та матеріали справу № 475/116/25 відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122-2 КУпАП об`єднано в одне провадження та присвоєно спільний номер справи про адміністративне правопорушення № 475/115/25.

Постановою Доманівського районного суду Миколаївської області від 13 березня 2025 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 130 та частиною 1 статті 122-2 КУпАП та на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КУпАП, захисник ОСОБА_1 адвокат Мозжерін Ю.С. подав апеляційну скаргу, в якій просить вказану постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КУпАП скасувати, а провадження закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП.

Апелянт вважає, що оскаржувана постанова прийнята з рядом порушень законних прав апелянта в частині притягнення його до адміністративної відповідальності з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Захисник зазначає, що допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_2 (інспектор СРПП Вознесенського РУП ГУНП України в Миколаївській області) на запитання захисника чи бачив він, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом, поліцейський відповів, що він не бачив хто саме керував транспортним засобом ВАЗ 2108, оскільки було темно, а дійшов висновку, що саме ОСОБА_1 керував вказаним транспортним засобом, оскільки останній перебував поряд з машиною після її зупинки, методом виключення. Отже, поліцейський достеменно не бачив, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем, зробив такі висновки методом виключення, проте такого методу складання протоколів та інкримінування особі скоєння адміністративного правопорушення нормативними актами не передбачено.

Крім того, захисник зазначає, що в матеріалах справи відсутні пояснення інших свідків, які були присутні під час складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Захисник зазначає, що суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішенні питання про тягар доказування в такій категорії справ.

Вказує, що протокол про адміністративне правопорушення складений 18 січня 2025 року відносно ОСОБА_1 не відповідає вимогам закону і не може бути підставою для притягнення останнього до відповідальності.

Переглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, з дотриманням вимог частини 7 статті 294 КУпАП, апеляційний суд дійшов такого.

Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 122-2 та частиною 1 статті 130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом, не виконав вимогу поліцейських про зупинку транспортного засобу, а також відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому порядку.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції в частині притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КУпАП, вважає, що вони ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні обставин адміністративної справи, а також вимогах закону.

Постанова суду в частині притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122-2 КУпАП захисник Мозжерін Ю.С. в апеляційній скарзі не оскаржував.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1-3 статті 7 КУпАП).

Відповідно до статті 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень пункту 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Невиконання вказаних вимог утворюють склад правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Як вбачається з диспозиції частини 1 статті 130 КУпАП адміністративна відповідальність настає не тільки у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само, і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до частини 1 статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 224353 від 18 січня 2025 року вбачається, що водій ОСОБА_1 18 січня 2025 року близько 17 години 41 хвилини в селі Зелений Яр по вул. Шевченка керував транспортним засобом ВАЗ 21083, номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер Алкотестер», а також пройти огляд в закладі охорони здоров`я, на неодноразові пропонування пройти такий огляд не надавав чіткої відповіді, чим саме відмовився під відеозапис, що здійснювався за допомогою бодікамера Тексар 4500, а факт керування транспортним засобом здійснювався автореєстратором YI, чим порушив пункт 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена частиною 1 статті 130 КУпАП.

У вищевказаному протоколі зазначені посада, найменування підрозділу поліції, звання та прізвище, ім`я та по-батькові особи, яка його складала, та його підпис. Також, зі змісту протоколу встановлено, що в ньому зазначено час, місце вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення. Протокол про адміністративне правопорушення містить відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Отже вказаний протокол складений за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених статтею 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 7 листопада 2015 року № 1395.

А тому доводи апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 224353 від 18 січня 2025 року відносно ОСОБА_1 не відповідає вимогам закону і не може бути підставою для притягнення останнього до відповідальності, є необґрунтованими.

В своїх письмових поясненнях від 18 січня 2025 року ОСОБА_1 зазначав, що дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_1 . В селі ОСОБА_4 був у матері своєї цивільної дружини, вечеряли та вживали алкогольні напої в невеликій кількості. Близько 17.40 години він почув звук поліцейської сирени та щось не зрозуміле в гучномовець, він вирішив вийти та подивитися що трапилось, так як в колишньому перебував на посаді начальника СРПП. Побачив, що перед ним заїхав автомобіль ВАЗ 2108, номерний знак НОМЕР_1 , та не відома йому особа вийшла з автомобіля та пішла в невідомому йому напрямку. Після цього він побачив автомобіль патрульної поліції та поліцейські запитали хто був за кермом, він відповів, що він цього громадянина не знає та на питання поліцейського чи був він за кермом, останній відповів, що не керував даним транспортним засобом. Після чого поліцейські почали його переконувати, що за кремом був він, але той сказав, що він не був за кермом. Потім поліцейські запропонували йому пройти освідування на місці та поїхати до лікарні з ними, він не погодився, тому що не був за кермом. Далі прийшов громадянин ОСОБА_5 та повідомив, що він їхав за кермом та мав ключі від транспортного засобу. Але поліцейські не відреагували на дану заяву та склали адміністративні матеріали відносно нього.

Згідно з частинами 1-3 статті 266 КУпАП передбачено, що особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а також факт його відмови пройти відповідно до встановленого законом порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння підтверджений показами свідка ОСОБА_2 (інспектор Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області, який склав протокол), допитаного в суді першої інстанції за клопотанням захисника, відеозаписами з нагрудної камери поліцейського та відеореєстратора з патрульного автомобіля, які додані до протоколу про вчинення адміністративного правопорушення серії ЕПР1 № 224353.

У судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_2 пояснив, що працює в органах поліції на різних посадах з 2010 року. 18 січня 2025 року він здійснював патрулювання в с.Зелений Яр Вознесенського районного по вул. Шевченка на патрульному автомобілі, де він перебував на пасажирському сидінні та помітив рух автомобіля марки «ВАЗ 21083», який при здійсненні повороту не увімкнув відповідний покажчик повороту. У зв`язку із чим в патрульному автомобілі він увімкнув проблискові маячки та в гучномовець наказав даному автомобілю зупинитися. Проте автомобіль прискорився та почав втікати від них та, зробивши два неповних кола вулицями села, зупинився в дворі будинку. Після зупинки автомобіля, з місця водія вийшов чоловік в чорному одязі, а з переднього місця пасажира вийшла молода дівчина. Свідок зазначив, що після виходу з патрульного автомобіля, візуального контакту із чоловіком в чорному одязі він не втрачав та, підійшовши до нього, він впізнав в ньому ОСОБА_1 , з яким були знайомі раніше по службі в органах поліції. Інших осіб поблизу автомобіля марки «ВАЗ 21083» не було. На запитання: «чому він не зупинився?», ОСОБА_1 одразу відповів що він зупинився, але через деякий час почав заперечувати факт керування автомобілем. В ході спілкування з ОСОБА_1 , він намагався втекти з місця події, говорив, що він лише пішохід, а не водій, а чоловік, який керував та зупинив даний автомобіль, пішов в невідомому йому напрямку. При цьому, в ОСОБА_1 були наявні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме, різкий запах алкоголю з порожнини рота. У зв`язку із чим він запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу алкотестер Драгер, однак останній відмовився та виявив бажання пройти огляд в лікарні. Однак в ході розмови, пройти огляд в найближчому закладі охорони здоров`я в лікарні смт. Доманівка з метою визначення стану алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 теж відмовився, аргументуючи, що він є пішоходом та не є водієм транспортного засобу. Тому ним було прийнято рішення скласти відносно ОСОБА_1 електронні протоколи та відповідні адмінматеріали щодо невиконання вимоги поліцейського про зупинку транспортного засобу та відмову від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння. Під час чого, до нього підійшов чоловік на ім`я ОСОБА_5 , який почав стверджувати, що саме він керував даним автомобілем «ВАЗ 21083». Однак, при спілкуванні з ним, даний чоловік не зміг відповісти на уточнюючі запитання про рух автомобіля та з якого напрямку він рухався, у зв`язку із чим ОСОБА_2 прийшов до переконання, що цей чоловік на ім`я ОСОБА_5 транспортним засобом ВАЗ 21083 не керував.

З відеозапису, доданого до протоколу про адміністративне правопорушення, вбачається, що співробітники патрульної поліції із увімкненими проблисковими маячками синього і червоного кольорів із звуковим сигналом та, застосовуючи гучномовний пристрій, наздоганяють автомобіль ВАЗ 21083 червоного кольору. Цей автомобіль тривалий час на вимогу поліцейських про зупинку транспортного засобу не зупинявся. Згодом вказаний автомобіль заїхав під двір приватного будинку та зупинився.

Далі із відеозапису вбачається, що одразу після зупинки транспортного засобу, поліцейські підійшли до автомобіля ВАЗ 21083 червоного кольору, біля водійської сторони автомобіля знаходився чоловік, який на запитання поліцейського чому він не зупинився, одразу відповів, що він зупинився. На що поліцейський сказав, що автомобіль зупинився біля будинку, то чоловік відповів, що то не їх будинок. Через деякий час цей чоловік почав заперечувати факт керування автомобілем, сказавши, що це не їхній автомобіль та цим автомобілем керував інший чоловік, який пішов у невідомому напрямку. А він взагалі не має посвідчення водія

Також на відеозаписі видно, що із пасажирської сторони автомобіля ВАЗ вийшла дівчина, яка на запитання поліцейського відповіла, що не знаходилася у цьому автомобілі на момент зупинки.

Далі поліцейські запропонували цьому чоловікові представитись, він відмовлявся, не хотів представлятися поліцейським та назвався « ОСОБА_6 ». Поліцейський узнав цього чоловіка та сказав йому, що він ОСОБА_7 , на що цей чоловік не заперечував.

Далі, під час спілкування поліцейського із ОСОБА_8 , у зв`язку із виявленими у нього ознаками сп`яніння, поліцейський запропонував останньому як водієві, пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою «Драгер Алкотестер» на місці зупинки транспортного засобу або проїхати для освідування до медичного закладу, на що ОСОБА_1 не погодився, вказавши, що він пішохід. Після цього поліцейський роз`яснив йому наслідки відмови пройти у встановленому законом порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння шляхом складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 130 КУпАП за порушення вимог пункту 2.5 ПДР. Також поліцейський роз`яснив водію, що відносно нього буде складений протокол про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 122-2 КУпАП за невиконання вимоги про зупинку транспортного засобу, а також що відносно нього буде винесена постанова про не надання документів та не увімкнення покажчику повороту при зміні напрямку руху. Потім поліцейський роз`яснив водієві права та обов`язки, передбачені статтею 63 Конституції України та статті 268 КУпАП. Поліцейські ознайомили ОСОБА_1 зі змістом складених відносно нього адміністративних матеріалів.

Події правопорушення, зафіксовані у протоколах про адміністративне правопорушення 18 січня 2025 року, в повній мірі відображені на відеозаписі, доданого до матеріалів справи.

Доводи захисника про небезперервність вказаного відеозапису є безпідставними, оскільки, як вбачається з інформації, яка міститься на DVD диску, відеозапис події 18 січня 2025 року складається із декількох відеофайлів з нагрудної камери поліцейського та відеореєстратора патрульного автомобіля.

Всі відеофайли, які містяться на дисках, цілком узгоджуються між собою щодо дати, часу і послідовності подій. Кожен наступний відеофайл починається продовженням попереднього відеофайлу.

А тому вказаний відеозапис зроблений поліцейськими з дотриманням вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка затверджена наказом МВС України від 18 грудня 2018 року № 1026, в тому числі щодо безперервності запису з моменту вимоги поліцейських про зупинку транспортного засобу та пропонування ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, до моменту його відмови від проходження такого огляду та складення відносно нього протоколів.

Відеозапис, який долучений до протоколу про адміністративне правопорушення у справі, сумнівів щодо його достовірності та допустимості не викликає, оскільки не містить ознак фальсифікації та фабрикації.

Тому цей відеозапис є належним та допустимим доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Отже, співробітники патрульної поліції зафіксували у встановленому законом порядку порушення ОСОБА_1 вимог пункту 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена частиною 1 статті 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не керував автомобілем ВАЗ 21083, а цим автомобілем керував чоловік на ім`я ОСОБА_5 , спростовуються наявними у матеріалах справи відеозаписом та показами свідка ОСОБА_2 (інспектора Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області, який склав протокол), допитаного в суді першої інстанції за клопотанням захисника.

Так, із відеозапису вбачається, що на момент, коли транспортний засіб ВАЗ 21083 зупинився, на вулиці та біля двору нікого не було. Біля водійської сторони автомобіля знаходився чоловік, особу якого було встановлено пізніше ОСОБА_1 . Перебування в автомобілі на момент його зупинки інших осіб, крім дівчини пасажира, на відеозаписі не зафіксовано.

Пізніше, після того, як ОСОБА_1 сходив до будинку і перебував у ньому деякий час, під час складення відносно ОСОБА_1 адміністративних матеріалів, з`явився чоловік на ім`я ОСОБА_5 , який повідомив поліцейським, що саме він керував цим автомобілем.

Однак, з пояснень свідка ОСОБА_2 вбачається, що покази зазначеного чоловіка на ім`я ОСОБА_5 поліцейські не прийняли до уваги, оскільки при спілкуванні з ним, він не зміг відповісти на уточнюючі запитання про рух автомобіля та з якого напрямку він рухався, у зв`язку із чим ОСОБА_2 прийшов до переконання, що цей чоловік даним транспортним засобом не керував.

Отже, зафіксовані на відеозаписі обставини повністю узгоджуються з даними, викладеними поліцейським у протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 та показами свідка ОСОБА_2 , які об`єктивно узгоджуються між собою і з достатньою повнотою підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом і порушення останнім вимог пункту 2.5 ПДР, чим спростовують доводи апеляційної скарги про відсутність події та складу даного адміністративного правопорушення.

До того ж, обставини керування ОСОБА_1 близько 17 години 41 хвилини 18 січня 2025 року транспортним засобом ВАЗ 21083, номерний знак НОМЕР_1 , встановлено оскаржуваною постановою суду, за якою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122-2 КУпАП, щодо не виконання ним як водія цього автомобіля вимог поліцейського про зупинку транспортного засобу.

Постанову суду першої інстанції в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122-2 КУпАП захисник не оскаржував.

Твердження апеляційної скарги про те, що поліцейськими не у повному обсязі складені матеріали, оскільки окрім відеозапису та самого протоколу, відсутні пояснення свідків, які були присутні під час події, не можуть бути достатніми для скасування постанови суду першої інстанції, оскільки ОСОБА_1 та його захисник не були позбавлені можливості заявити клопотання у суді першої інстанції про виклик цих свідків.

Таким чином, сукупність досліджених в матеріалах справи доказів, а саме протоколів про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 224353, серії ЕПР1 № 224344 від 18 січня 2025 року, відеозапису з нагрудної камери поліцейського та відеореєстратора патрульного автомобіля, показів свідка ОСОБА_2 свідчать про доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою, а їх сукупність є достатньою для прийняття рішення по справі щодо ОСОБА_1 .

За такого, твердження апелянта про те, що суд першої інстанції при розгляді справи допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, в ході розгляду провадження в суді апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження.

Таким чином, в апеляційній скарзі не наведено належних і достатніх підстав для спростування висновків суду першої інстанції, не було здобуто таких доказів і при проведенні апеляційного розгляду.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

ОСОБА_1 , реалізувавши своє право керувати транспортним засобом, погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.

Апеляційний суд вважає, що у справі, яка переглядається, дотримано судом стандарт доведення висунутого ОСОБА_1 обвинувачення у скоєнні передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП правопорушення поза розумним сумнівом. В цьому разі стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, які є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було учинено і особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, або відносно якої закрито адміністративне провадження з нереабілітуючих підстав, є винною у вчиненні цього правопорушення. У справі, яка переглядається, належними та допустимими доказами доведено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на вимогу працівника поліції, який підтверджений. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Невизнання ОСОБА_1 своєї провини в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, є способом його самозахисту, бажанням уникнути відповідальності та спростовується матеріалами справи.

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації чи їх неналежності, апелянтом не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.

З огляду на наведене, підстави для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі, як того просить апелянт, відсутні.

Керуючись статтями 283, 294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Мозжеріна Юрія Сергійовича залишити без задоволення, а постанову Доманівського районного суду Миколаївської області від 13 березня 2025 року без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду І.В. Лівінський