Номер провадження 33/816/483/25 Суддя-доповідач Філонова Ю. О.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2025 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,за участю захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Бєломар К.О., розглянувши у залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Бєломар К.О. на постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 23 грудня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовець,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 01 рік.

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Зарічного районного м. Суми від 23 грудня 2024 року ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік за те, що 08 грудня 2024 року близько 23 год. 57 хв. в м. Суми по проспекту Свободи, 33, керував автомобілем «Toyota Hilux», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, координації рухів. Від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу газоаналізатора алкотест «Drager» та в закладі охорони здоров`я, ОСОБА_1 категорично відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України та скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись зі вказаним судовим рішенням, захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Бєломар К.О. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 23 грудня 2024 року та закрити провадження по справі в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, а саме керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що на долученому відеозаписі не підтверджено встановлення працівниками поліції у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння. Так, останній самостійно повідомив про те, що вживав алкогольні напої та після завершення бойового завдання повертався на місце тимчасової дислокації.

Окрім цього, апелянт зауважує про те, що суд першої інстанції самостійно змінив фабулу адміністративного правопорушення.

Так, в оскаржуваній постанові, судом визначено як підставу для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, керування транспортним засобом, маючи ознаки алкогольного сп`яніння, проте відповідно до протоколу останньому інкримінується порушення п. 2.5 ПДР України, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увага та швидкість реакції.

Посилання суду в мотивувальній частині постанови, щодо законодавчих підстав для звільнення від одного зі стягнень не передбачено, не відповідає позиції Верховного суду, якою встановлено, що ст. 130 КУпАП містить основне та додаткове стягнення, а також встановлює можливість не накладати на винну особу додаткового стягнення.

Апелянт просить апеляційний суд врахувати щире розкаяння ОСОБА_1 у вчиненому адміністративному правопорушенні, вчинення ним правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, а саме вплив стрес-фактору в екстремальних (бойових) умовах, кількість перенесених поранень, контузій.

Таким чином, зазначені вимоги закону в частині призначення покарання, судом першої інстанції не були виконані, внаслідок чого поза увагою судді залишилися обставини, які мають суттєве значення для правильного вирішення даної справи.

Заслухавши захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Бєломар К.О., яка апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає наступне.

Так, у відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи дану справу, суддя суду першої інстанції вищезазначені вимоги дотримався в повному обсязі та дійшов вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.130 КУпАП, з врахуванням:

- протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 191997 від 09 грудня 2024 року;

- направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування від впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09 грудня 2024 року, відповідно якого ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі охорони здоров`я;

- акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, яким підтверджено відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, з використанням приладу «Drager Alcotest»;

- відеозаписів із відеореєстратора службового автомобіля працівників поліції та нагрудних камер поліцейських, якими зафіксовано обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення.

Вказані докази зібрані у передбаченому законом порядку, є належними та допустимими і ставити їх під сумнів у апеляційного суду підстави відсутні.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (частини 1, 2 статті 251 КУпАП).

Із долучених до протоколу про адміністративне правопорушення, відеозаписів із відеореєстратора службового автомобіля та нагрудних камер працівників поліції вбачається, як 08 грудня 2024 року близько 23 год. 57 хв. в м. Суми по проспекту Свободи, 33, працівниками поліції було зупинено автомобіль «Toyota Hilux», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 .

Водію ОСОБА_1 було повідомлено про причини зупинки, а саме рух транспортного засобу під час дії комендантської години, встановленої на території Сумської області.

Під час перевірки особи водія та виявлення в нього ознак алкогольного сп`яніння, останній підтвердив, що дійсно вживав алкогольні напої та поспішає на відпочинок.

Відповідно до вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного засобу або ж проїхати до найближчого закладу охорони здоров`я, на що останній відмовився.

На підставі вище викладеного, працівники поліції повідомили ОСОБА_1 про те, що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин, апеляційний суд визнає долучені відеозаписи, якими зафіксовані події, достатніми для того, щоб разом з іншими долученими письмовими доказами, зробити висновок про те, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме, відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Згідно з п.2, п.3 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09 листопада 2015 року № 1452/735, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Отже поліцейський вправі пред`явити до водія транспортного засобу вимогу пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння за наявності підстав вважати, що водій перебуває в стані алкогольного сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

При цьому відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.

Долученими та дослідженими судом докази спростовують доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не було оголошено ознаки алкогольного сп`яніння, адже з відеозаписів, які міститься на компакт-диску в матеріалах справи, вбачається безсторонньо зафіксовані нагрудними відеокамерами (відеореєстраторами) інспекторів патрульної поліції обставини події, а саме: процес зупинки автомобіля, встановлення особи водія, перевірки документів, підозри перебування водія в стані алкогольного сп`яніння, пропозиція пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу чи у медичному закладі, а також факт відмови від такого огляду.

Окрім цього, виявлені в ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння були зафіксовані працівниками поліції в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та в направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ознайомлюватися з ними та підписувати ОСОБА_1 категорично відмовився.

Таким чином, працівники поліції як усно так і письмово зафіксувати виявленні у водія ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, координації рухів.

Щодо доводів апелянта про зміну судом фабули адміністративного правопорушення в оскаржуваному рішенні, апеляційний суд зазначає наступне.

Диспозиція ст.130 КУпАП містить два склади адміністративного правопорушення - відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння та керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння.

Оскільки ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 ПДР України, а саме відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, тому судом вірно встановлено після дослідження долучених доказів про те, що останній керував транспортним засобом з ознаками такого сп`яніння, оскільки факт його перебування у стані алкогольного сп`яніння не доведено у зв`язку з відмовою водія проходити огляд.

З урахуванням наведеного, суд дійшов правильного висновку про наявність в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, встановлених судом першої інстанції і доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, немає підстав для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, про що просить апелянт.

У рішенні по справі О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства (O'Halloran and Francis v. The United Kingdom ) no. 15809/02 і 25624/02ECHR від 29 червня 2007 року, постановлено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі, згідно встановлених норм закону України.

Окрім цього, апеляційний суд звертає увагу на те, що санкція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Даний вид стягнення, що визначений законодавцем у ч.1 ст.130 КУпАП, як основний, так і додатковий, є безальтернативним.

Твердження апелянта про те, що призначене покарання не відповідає вимогам ст. 33 КУпАП, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки вважає, що стягнення у виді адміністративного штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік накладене на правопорушника з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП та відповідає характеру вчиненого правопорушення, особі порушника, ступеню його вини та є необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети виховного впливу та запобігання вчиненню ОСОБА_1 нових правопорушень.

З огляду на безальтернативність та імперативність приписів ч.1 ст.130 КУпАП щодо необхідності одночасного накладення, як основного, так і додаткового стягнення, апеляційний суд не приймає до уваги посилання апелянта про визнання ОСОБА_1 своєї провини, щирого каяття, перенесених ним як військовослужбовцем поранень та контузій, як на підставу для застосування адміністративного стягнення без позбавлення права керування транспортними засобами.

Апеляційний суд критично оцінює доводи апеляційної скарги, в яких апелянт посилається на пункт 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 19 грудня 2008 року) «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті».

Так, роз`яснення, які в них містяться, стосувалися законодавства, чинного 18 років тому, яке з того часу зазнало значних змін і трансформацій. Застарілість та неактуальність такого роз`яснення підтверджується тим, що у зазначеному пункті йшлося про можливість застосування позбавлення права керувати транспортними засобами лише як основного адміністративного стягнення у випадках, передбачених статтею 130 КУпАП. Натомість у чинній редакції цієї норми передбачено, що позбавлення права керування транспортними засобами застосовується виключно як додаткове стягнення.

Враховуючи вищезазначене, всупереч доводам апеляційної скарги захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Бєломар К.О., апеляційний суд вважає оскаржуване рішення законним, обґрунтованим та вмотивованим, не вбачає підстав для його скасування, а тому, оскаржувану постанову суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 23 грудня 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. із позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Бєломар К.О. на цю постанову - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуФілонова Ю. О.