Справа № 760/9477/24 Головуючий в суді І інстанції - Воронкін О.А.
Провадження № 33/824/348/2025 Доповідач в суді II інстанції - Рудніченко О.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2025 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Рудніченко О.М.,

за участю:

особи, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника Ткаченка Я.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Шаповалова Андрія Миколайовича на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2024 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , працюючого менеджером зі збуту ТОВ «Фабрика Поліграфіст», проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,-

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Як встановлено судом першої інстанції, 09.04.2024 о 09 годині 37 хвилин м. Київ, пр. Відрадний, 52 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Jetta державний номерний знак НОМЕР_2 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей звужені, не реагують на світло, тремтіння пальців рук, не природна блідість обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції адвокат Шаповалов А.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі за відсутністю у діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана постанова винесена із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Захисник вказує, що судом першої інстанції було проігноровано твердження ОСОБА_1 та його захисника про відсутність правових підстав для зупинення транспортного засобу.

Крім того, в ході розмови поліцейські не змогли пояснити причини зупинки із посиланням на відповідні правові положення статті 35 Закону України «Про Національну поліцію».

Разом з тим, з долучених до матеріалів справи відеозаписів неможливо встановити, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом VOLKSWAGEN, а тільки сидів за водійським сидінням, що не є адміністративно караним діянням.

Таким чином, склад адміністративного правопорушення, що інкримінується ОСОБА_1 та зазначений в протоколі, не відповідає диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто правопорушенням не являється. Тому відповідальність ОСОБА_1 за діяння, зазначене в протоколі, виключається.

До того ж, працівниками поліції не було озвучено водію ні його прав, ні його обов`язків, а також було введено в оману водія, про те, що йому можна буде самостійно звернутися до закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння (вказане підтверджується відео-фіксацією). Однак, поліцейським достеменно відомо, що огляд особи на стан сп`яніння в медичних закладах за самозверненням не здійснюється. Особа підлягає огляду лише за наявності направлення та має бути доставлена до закладу охорони здоров`я в супроводі поліцейських.

Також, у протоколі відповідний запис про відсторонення від керування автомобілем відсутній, як і відсутній в матеріалах справи протокол чи будь-який інший документ (доказ) про відсторонення від керування автомобілем, або передачу його для керування іншій особі, що також ставить під сумнів обставини, викладені у протоколі щодо ОСОБА_1 . Сторона захисту звертає увагу суду, що водія не було відсторонено від керування, оскільки той після оформлення адміністративних матеріалів поїхав по робочим справам.

Більше того, інформація про відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом не міститься і на наявних у матеріалах справи відеозаписах. що вкотре свідчить про те, що такі відеозаписи судом не можуть братись до уваги в якості належних та допустимих доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Окрім того, сторона захисту, наголошує на тому, що працівниками поліції порушено процедуру оформлення направлення особи до медичного закладу на предмет перевірки на стан наркотичного сп`яніння. Так, в матеріалах справи наявне направлення ОСОБА_1 для проходження огляду на стан сп`яніння до найближчого закладу охорони здоров`я. Однак, таке направлення не було видано ОСОБА_1 , що свідчить про те, що у встановлений законом спосіб він не направлявся у заклад охорони здоров`я для визначення стану наркотичного сп`яніння. На відео не зафіксовано ні оформлення такого направлення, ні вручення його водію, та взагалі не зафіксовано вимоги поліцейського до ОСОБА_1 про необхідність проходження таким водієм огляду на стан сп`яніння.

Відтак, на думку сторони захисту, підсумовуючи вищезазначене наголошує на тому, що при розгляді даної справи суддя всупереч вищевказаних вимог закону, не вжив достатніх заходів для належної перевірки обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, не надавши належну та об`єктивну оцінку доводам ОСОБА_1 та його захисника, внаслідок чого було неправильно застосовано матеріальний закон, та неправомірно ухвалив рішення про винуватість водія у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та наклав на нього адміністративне стягнення.

Заслухавши доповідь судді,

пояснення захисника Ткаченка Я.К., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,

пояснення ОСОБА_1 , який також підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,

перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно оскаржуваної постанови ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він 09.04.2024 о 09 годині 37 хвилин в м. Київ, пр. Відрадний, 52, керував транспортним засобом Volkswagen Jetta державний номерний знак НОМЕР_2 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей звужені, не реагують на світло, тремтіння пальців рук, не природна блідість обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Вивченням матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що суддя, діючи у відповідності до вимог ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення і обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 Правил дорожнього руху України, що є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Свій висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суддя обґрунтував даними, які містяться у:

- протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД№ 863173 від 09.04.2024;

- відеозаписі з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) від 09.04.2024;

- направленні водія транспортного засобу на огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, складеного 09.04.2024 о 09 год. 42 хвилин;

- постанові серії ЕНА № 1862077 від 09.07.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.125 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції вважає такий висновок суду законним і обґрунтованим.

Так, ч. 1 ст. 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно ж з пунктом 12 розділу ІІ Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє таку особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Отже, відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема, наркотичного сп`яніння є підставою притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційним переглядом не встановлено неправильного застосування судом норм матеріального права чи порушення вимог процесуального закону.

Доводи апеляційної скарги про відсутність правових підстав для зупинення транспортного засобу, не заслуговують на увагу оскільки ОСОБА_1 був зупинений працівникам поліції за порушенням правил маневрування, а саме перестроювання, що стверджується постановою серії ЕНА № 1862077 від 09.07.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 125 КУпАП.

Доводи апелянта про те, що працівниками поліції не було відсторонено ОСОБА_1 від керування транспортним засобом не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо необхідності притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме, за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.

Доводи апеляційної скарги про те, що поліцейськими не було дотримано вимог закону щодо встановлення ознак наркотичного сп`яніння ? на переконання суду не спростовують факту відмови водія ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, тобто у найближчому медичному закладі, і порушення таким чином вимог п. 2.5. Правил дорожнього руху України.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до пункту 2 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої МВС України, МОЗ України 09 листопада 2015 року № 1452/735 встановлено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Тобто, за змістом цієї норми, поліцейський, як посадова особа на якого покладено обов`язок забезпечення безпеки дорожнього руху, самостійно за власним переконанням визначає наявність у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння, визначених п. п. 3, 4 Розділу І Інструкції.

В цілому, доводи апеляційної скарги зводяться до неправомірності дій працівників поліції, що призвело до складення протоколу про адміністративне правопорушення. Однак, вказані доводи не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Також матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодних відомостей щодо протиправності дій працівників поліції, зокрема на час складання протоколу, та оскарження ОСОБА_1 таких дій і їх результатів.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження в справі, в апеляційній скарзі не наведено.

Відтак, доводи апеляційної скарги захисника про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та спростовуються матеріалами провадження.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» («O'Halloran and Francis v. the United Kingdom») від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

З огляду на наведене, на переконання суду апеляційної інстанції, всупереч твердженням апелянта, фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є законним і обґрунтованим.

Адміністративне стягнення, застосоване до ОСОБА_1 , відповідає положенням ст.ст. 33-36 КУпАП щодо правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення та застосоване в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які були б підставою для скасування постанови суду першої інстанції, під час апеляційного перегляду справи не встановлено.

Оскільки постанова Солом`янського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2024 року є законною, обґрунтованою та вмотивованою, суд апеляційної інстанції залишає її без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Шаповалова А.М. без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Шаповалова Андрія Миколайовича - залишити без задоволення.

Постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_1 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Рудніченко