Справа № 131/308/25
Провадження № 33/801/355/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Олексієнко О. Ю.
Доповідач: Оніщук В. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 рокум. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Оніщук В. В., з участю секретаря судового засідання Кашпрук М. Г., розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Вдовиченка Валерія Івановича на постанову Іллінецького районного суду Вінницької області від 14 березня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Іллінецького районного суду Вінницької області від 14 березня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк п`ять років.

Стягнуто із ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 605,60 грн.

У постанові суду зазначено, що ОСОБА_1 15 лютого 2025 року о 20:30 по пров. М. Кривоноса в м. Іллінці Вінницького району Вінницької області повторно протягом року вчинив правопорушення передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП, а саме не маючи права керувати транспортним засобом відповідної категорії, керував ТЗ «Nissan Qashqai», номерний знак НОМЕР_1 . Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП, а саме: повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.

При ухваленні оскаржуваної постанови суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 доведена належними та допустимими доказами.

Не погодившись із вказаною постановою суду, захисник ОСОБА_1 адвокат Вдовиченко В. І. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність постанови суду першої інстанції, просить її скасувати та винести нову постанову про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що при складанні на ОСОБА_1 постанови серії ЕПР1 № 248084 від 26 червня 2024 року за ч. 2 ст. 126 КУпАП, він пред`являв працівникам поліції свідоцтво про закінчення теоретичної підготовки Обухівської філії ПП «Автошкола «Форсаж», тому відповідно до Примітки до ст. 126 КУпАП він вважає себе не винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, у зв`язку із чим має відповідати за вчинене 15 лютого 2025 року адміністративне правопорушення не за ч. 5 ст. 126, а за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Показання ОСОБА_1 щодо його незаконного притягнення до адміністративної відповідальності та можливості не врахування судом попереднього притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, згідно постанови серії ЕПР1 № 248084 від 26 червня 2024 року, підтвердженні наданим до суду свідоцтвом про закінчення теоретичної підготовки серії PDR № Обухівської філії ПП «Автошкола «Форсаж».

Отже, вказана постанова від 26 червня 2024 року за ч. 2 ст. 126 КУпАП була складена працівниками поліції із порушеннями встановленого порядку, однак суд на вказане уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_1 15 лютого 2025 року складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник адвокат Вдовиченко В. І. апеляційну скаргу підтримали з посиланням на викладені у ній підстави.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, доводи його захисника, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Статтею 1 КУпАП визначено, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Положеннями частини сьомої статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За ст. 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.

Пунктом 2 Загальних положень постанови Кабінету Міністрів України № 340 від 08 травня 1993 року «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» регламентовано, що особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.

Особа має лише одне посвідчення водія, що підтверджує її право на керування транспортними засобами діючих категорій, зазначених у ньому.

Відповідно до положень ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ст. 16 ЗУ «Про дорожній рух»).

Відповідно до положень п. п. 1.1, 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, ці Правила відповідно до ЗУ «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно пункту 2.1 «а» Правил дорожнього руху України (Далі ПДР України) водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до пункту 2.4 «а» ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1.

Пунктом 1.9 ПДР України, передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

У рішенні ЄСПЛ від 25 березня 2021 року по справі «Сміляніч проти Хорватії», Суд наголошує, що автомобілі можуть стати небезпечними через безвідповідальне чи необережне використання і можуть спричинити суспільну шкоду, тому держава повинна прагнути запобіганню ДТП, забезпечуючи за допомогою адекватних мір стримування та превентивних заходів дотримання відповідних правил, спрямованих на зниження ризиків небезпеки необережної, безвідповідальної поведінки під час дорожнього руху (п.76).

Диспозиція ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, а саме:

-керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом (ч. 2 ст. 126 КУпАП);

-керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами (ч. 3 ст. 126 КУпАП);

-керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами (ч. 4 ст. 126 КУпАП).

У результаті дослідження матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено такі обставини.

Відповідно до протоколу від 15 лютого 2025 року серії ЕПР1 №248084, 15 лютого 2025 року о 20:30 по пров. М. Кривоноса в м. Іллінці Вінницького району Вінницької області водій ОСОБА_1 керував ТЗ «Nissan Qashqai», номерний знак НОМЕР_1 , не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.1. ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП (а. с. 2).

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення від 26 червня 2024 року серії ЕНА №2481611 ОСОБА_1 26 червня 2024 року о 15 год. 37 хв., керуючи ТЗ «Сузукі Аddress110», не пред`явив посвідчення водія на право керування ТЗ відповідної категорії, також керував ТЗ без мотошолома, чим порушив п.2.3.г ПДР України, ч. 5 ст. 121 КУпАП, своїми діями скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП (а. с. 3).

Відповідно до пояснень ОСОБА_1 , наданих працівникам поліції 15 лютого 2025 року, він цього дня близько 20 год. 45 хв. рухаючись від стоянки таксистів, яка знаходиться по вул. Європейській до магазину «Кишеня» на ТЗ «Nissan Qashqai», НОМЕР_2 , був зупинений по вул. Кривоноса працівниками поліції. Під час розмови встановили, що у ОСОБА_1 відсутнє водійське посвідчення. Свою вину ОСОБА_1 визнає та обіцяє, що у подальшому такого не повториться (а. с. 4).

Транспортний засіб «Nissan Qashqai», д.н.з. НОМЕР_2 , був переданий громадянці ОСОБА_2 для доставки за місцем проживання ОСОБА_1 (а. с. 5).

Право власності на вказаний транспортний засіб належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а. с. 8-9).

Відповідно до довідки інспектора САП Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області станом на 19 лютого 2025 року ОСОБА_1 посвідчення водія не отримував (а. с. 11).

Відповідно до довідки інспектора САП Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області від 19 лютого 2025 року ОСОБА_1 притягувався протягом року до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП постанова від 26 червня 2024 року серії ЕНА №2481611 (а. с. 12).

Таким чином, наявні в матеріалах справи докази у своїй сукупності підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, об`єктивних підстав ставити під сумнів наявні в матеріалах справи докази у суду не має. Сутність вчиненого правопорушення у протоколі про адміністративне правопорушення викладена із належною повнотою та відповідає диспозиції ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими та відхиляє доводи апеляційної скарги, що станом на 26 червня 2024 року ОСОБА_1 проходив навчання для отримання права керування транспортним засобом, а тому відповідно до примітки до ст. 126 КУпАП, положення частин 1 та 2 цієї статті не мали бути до нього застосовані.

За положеннями ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух» кожний громадянин, який досяг визначеного цим Законом віку, не має медичних протипоказань та пройшов повний курс навчання за відповідними програмами, може в установленому порядку отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії. Особа, яка бажає отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії чи типу, зобов`язана пройти медичний огляд, підготовку або перепідготовку відповідно до типової навчальної програми, успішно скласти теоретичний і практичний іспити. Право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії.

Відповідно до п.п. 24.1, 24.4, 24.5 ПДР регламентовано порядок навчання водінню транспортним засобом. Зокрема, передбачено, що навчати водінню транспортного засобу дозволяється лише осіб, які не мають для цього медичних протипоказань, що підтверджується дійсною медичною довідкою встановленого зразка. Початкове навчання водінню транспортного засобу повинно проводитися на закритих майданчиках, автодромах або у місцях, де відсутні інші учасники дорожнього руху. Навчальна їзда на дорогах дозволяється тільки в присутності спеціаліста з підготовки водіїв і за достатніх початкових навичок водіння у того, хто навчається.

Дійсно, згідно примітки до ст. 126 КУпАП, положення частин першої та другої цієї статті не застосовуються до осіб, які у встановленому порядку навчаються водінню транспортного засобу.

ОСОБА_1 до суду першої інстанції надавав свідоцтво про закінчення теоретичної підготовки серії PDR № Обухівської філії ПП «Автошкола «Форсаж», відповідно до якого він у період з 12 серпня 2023 року по 06 вересня 2023 року пройшов 74-годинну теоретичну підготовку з керування транспортним засобом за відповідною програмою підготовки водіїв транспортних засобів категорії «С» (а. с. 23).

Отже, вказаним свідоцтвом не підтверджується, що на час притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП 26 червня 2024 року ОСОБА_1 здійснював навчальну їзду, яка до того ж дозволяється тільки в присутності спеціаліста з підготовки водіїв та здійснюється на транспортних засобах, які є спеціально обладнаними та мають відповідні розпізнавальні знаки.

Окрім того відповідно до постанови серії ЕНА № 2481611 від 26 червня 2024 року ОСОБА_1 керував мотоциклом, який відповідно до положень Віденської конвенції про дорожній рух 1968 року належать до категорії «А».

Таким чином повторність вчинення ОСОБА_1 правопорушення встановлена судом першої інстанції на підставі постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 2481611 від 26 червня 2024 року, яка на момент розгляду в суді не скасована і дії працівників поліції щодо його складання не оскаржені.

Таким чином апеляційний суд повністю погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 грубого, повторного порушення порядку користування правом керування транспортними засобами.

Апеляційний суд звертає увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випаду є значно вищою.

Оцінивши матеріали справи та наведені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, своєчасному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, апеляційний суд приходить до висновку, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, доведено повністю та поза розумним сумнівом, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Твердження скаржника про відсутність в діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, є безпідставними, а доводи апеляційної скарги націлені виключно на уникнення покарання та зводяться до неправильного тлумачення ПДР України та норм КУпАП.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 5 ст. 126 КУпАП та відповідає положенням ст. ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення.

Строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП, не пропущені.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 245, 280, 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Вдовиченка Валерія Івановича залишити без задоволення.

Постанову Іллінецького районного суду Вінницької області від 14 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду В. В. Оніщук