Справа № 127/5553/25
Провадження № 33/801/368/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач: Медяний В. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 рокум. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Медяного В.М., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 11 березня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП,

установив:

Оскаржуваною постановою визнано ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп. Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Не погодившись із ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. Також просить скасувати стягнення з неї судового збору.

Основні доводи апеляційної скарги полягають у тому, що судом не взято до уваги внесення поліцейським Козловським В.В. неправдивих відомостей до протоколу про адміністративне правопорушення, а саме того, що ОСОБА_1 здійснила поворот ліворуч, недотримавшись правил ПДР, а також порушення ним вимог ст. 251 КУпАП та позбавлення її прав, передбачених ст. 268 КУпАП. Вважає, що судом не взято до уваги положення п.п. 10.1, 10.4 ПДР України, які вона виконала повністю, здійснюючи поворот ліворуч. Вказує, що не мала можливості попередити ДТП, і як наслідок її дії не знаходяться в причинному зв`язку з ДТП, оскільки вважає, що саме ОСОБА_2 було порушено положення п. 12.3 ПДР України, які й стали причиною ДТП. Посилається на те, що судом проіґноровано постанову Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (ВС) від 19 травня 2020 року в справі № 490/10025/17. Звертає увагу, що судом не було надіслано копію позовної заяви та ухвалу про відкриття справи, тому вона не в змозі була підготувати належним чином відзив на позов разом із доказами, що порушило її права.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просила скасувати постанову суду та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Диспозиція ст. 124 КУпАП передбачає відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

У п. 10.4 ПДР України зазначено, що водій, який виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам. Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і виконують розворот.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 14.02.2025 серії ЕПР1 № 246924, складеного інспектором 2 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області лейтенантом поліції Козловським В.В.,14.02.2025 приблизно о 17.32 год. в м. Вінниці по вул. Академіка Янгеля, 4, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Hyundai Tucson» держномер НОМЕР_1 , під час повороту ліворуч, в порушення п. 10.4 ПДР України, не врахувала дорожньої обстановки, не надала дорогу зустрічному транспортному засобу та здійснила зіткнення з транспортним засобом марки «Renault Ехрrеss» держномер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався в зустрічному напрямку. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

До протоколу про адміністративне правопорушення додано схему місця ДТП, яка сталася 14.02.2025 в 17 год.32 хв. на вул. Академіка Янгеля,4, м. Вінниця, на вказаній схемі зображено: ділянку дороги, на якій сталась ДТП; транспортні засоби, причетні до ДТП, місце їх зіткнення, координати їх розміщення, елементи проїжджої частини, описано отримані транспортними засобами пошкодження. А також долучено письмові пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У ст. 252 КУпАП зазначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суд першої інстанції, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, яке полягає у порушенні нею правил дорожнього руху, а саме п.10.4 ПДР України.

Апеляційний суд вважає, що вказаний висновок зроблений судом першої інстанції на підставі повного і об`єктивного дослідження всіх обставин даної справи.

Відповідно до ч.7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом не взято до уваги внесення поліцейським Козловським В.В. неправдивих відомостей до протоколу про адміністративне правопорушення, а саме того, що вона здійснила поворот ліворуч, недотримавшись правил ПДР, а також порушення ним вимог ст. 251 КУпАП та позбавлення її прав, передбачених ст. 268 КУпАП, то апеляційний суд зазначає наступне.

Так, ОСОБА_1 не була позбавлена можливості надати у протоколі пояснення щодо незгоди з його змістом, однак жодних зауважень до змісту протоколу вона не заявила, від підпису у протоколі відмовилася. Натомість при незгоді з відомостями, викладеними у протоколі, могла б би зазначити про це в полі пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, проте цього не зробила.

Також безпідставними є доводи апелянтки про те, що поліцейським Козловським В.В. порушено вимоги ст. 251 КУпАП та позбавлено її прав, передбачених ст. 268 КУпАП.

Доказів оскарження ОСОБА_1 дій працівників поліції, у тому числі ОСОБА_3 , матеріали справи не містять. У матеріалах справи також відсутні докази про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження їх дій, рішення суду тощо за результатом розгляду скарг ОСОБА_1 ) під час складення протоколу про адміністративне правопорушення стосовно неї. Крім того, апелянткою не надано доказів того, що до неї із сторони працівників поліції було необ`єктивне ставлення.

Не знайшла свого підтвердження під час апеляційного розгляду позиція ОСОБА_1 про те, що дана дорожньо-транспортної пригода сталася з вини ОСОБА_2 , водія "Рено".

Така позиція лише свідчить про те, що ОСОБА_1 жодних розумних висновків щодо своєї поведінки, як водія, не зробила, викривляє фактичні обставини справи, оскільки дії учасників події трактує виключно у вигідних для себе обставинах, не розуміючи, що факт порушення нею Правил дорожнього руху настільки очевидний, що не призводить до будь-якої іншої думки.

На переконання апеляційного суду, порушення ОСОБА_1 ПДР та її вина у вчиненні адміністративного правопорушення встановлена на підставі сукупності належних доказів.

Зокрема, із матеріалів справи вбачається, що в своїх поясненнях ОСОБА_2 вказував, що рухався на автомобілі марки «Renault Ехрrеss» держномер НОМЕР_2 по вул. Батозькій у напрямку залізничного вокзалу, у правій крайній смузі дороги. По лівій смузі в його напрямку також рухались автомобілі. Перед ним виїхав автомобіль «Hyundai Tucson» держномер НОМЕР_1 , у результаті чого відбулось зіткнення.

При цьому в матеріалах справи відсутні докази того, що в момент виникнення небезпеки для руху, яку водій об`єктивно спроможний був виявити (з технічної точки зору з початку маневру при виконанні лівого повороту автомобілем "Хьюндай" під керуванням ОСОБА_1 ), ОСОБА_2 негайно міг вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу.

Викладене також об`єктивно підтверджується відеозаписом, який було надано апелянткою до суду першої інстанції. Зокрема, із вказаного відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 , рухаючись у лівій крайній смузі, зупинилась перед тим, як здійснити поворот ліворуч, пропускаючи транспортні засоби, що рухались у зустрічному напрямку. Один з автомобілів, який рухався в зустрічному напрямку, зупинився і сигналом світла фар дав зрозуміти, що надає дорогу ОСОБА_1 . Вона розпочала поворот ліворуч та зіткнулась правою боковою частиною із автомобілем "Рено", який також рухався у зустрічному напрямку в крайній правій смузі.

Фактично позиція апелянтки зводяться до того, що якщо один з автомобілів, який рухався в зустрічному напрямку, зупинився і сигналом світла фар дав зрозуміти, що надає їй дорогу, то вона мала право здійснити маневр.

Натомість, як правильно зазначив суд першої інстанції, саме ОСОБА_1 повинна була переконатись, що виконання маневру буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху та утриматися від виконання повороту ліворуч, оскільки автомобіль "Рено" під керуванням ОСОБА_2 вже перебував на смузі зустрічного руху. З огляду на викладене, відсутні підстави вважати, що в діях ОСОБА_2 наявні ознаки порушення п. 12.3 ПДР України.

Зрештою доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що вона виконала п.п. 10.1, 10.4 ПДР України, здійснюючи поворот ліворуч, а тому вона не мала можливості попередити ДТП, і як наслідок її дії не знаходяться в причинному зв`язку з ДТП, є безпідставними, оскільки спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Посилання на постанову Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (ВС) від 19 травня 2020 року в справі № 490/10025/17 жодним чином не покращує становище ОСОБА_1 , оскільки Верховний Суд у цій справі дійшов до висновку, що правило 1.4 ПДР не означає, що водій вправі ігнорувати дійсну дорожню обстановку, яка склалася на момент прийняття ним рішення, у тому числі й небезпеку, що виникла внаслідок порушення ПДР іншим учасником.

Зазначене означає, що водій може розраховувати на те, що певний вид небезпеки не виникне внаслідок того, що всі учасники дорожнього руху дотримуються правил. Наприклад, водій, який розпочинає рух на перехресті на відповідний сигнал світлофора або регулювальника, вправі розраховувати, що протягом певного часу водії, яким проїзд заборонений, не розпочнуть рух і не створять перешкод для руху його автомобіля. За певних обставин це може позначитися на здатності водія своєчасно виявити небезпеку та відреагувати на неї, а, відповідно, за певних обставин зняти з нього відповідальність за наслідки ДТП.

Однак це не означає, що у разі, коли водій на момент, коли йому дозволено розпочати рух, виявляє на смузі свого руху перешкоду, наприклад, пішохода або автомобіль, що не встиг закінчити маневр, зелене світло або знак пріоритету дає йому право не звертати уваги на це і продовжувати рух, ігноруючи перешкоду.

Таким чином, основним чинником, який визначає відповідальність водія у разі створення небезпеки під час дорожнього руху, залишається його можливість вчасно виявити цю небезпеку і здійснити відповідні заходи для її уникнення чи зменшення. Причина, через яку створена небезпека для руху, не має значення, якщо встановлено, що водій мав можливість її вчасно виявити».

Разом з тим, аналізуючи апеляційні доводи та спростовуючи їх, апеляційний суд зауважує, що ОСОБА_1 , займаючи позицію невизнання своєї вини у дорожньо-транспортній пригоді, що сталася 14.02.2025 за її участю, не заявляла клопотань про призначення експертизи у справі ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді, що в свою чергу свідчить про її пасивність у встановленні істини в справі.

За таких підстав, невизнання вини ОСОБА_1 апеляційний суд розцінює, як специфічний, обраний особою, спосіб захисту, з метою уникнення відповідальності за скоєне нею адміністративне правопорушення.

Окрім того, надуманими є доводи про те, що судом не було надіслано копію позовної заяви та ухвалу про відкриття справи, тому апелянтка була не в змозі підготувати належним чином відзив на позов разом із доказами.

З вказаного приводу апеляційний суд зазначає, що положеннями чинного КУпАП не передбачено надсилати особі копію позовної заяви та ухвалу про відкриття провадження. На переконання апеляційного суду, апелянтка ототожнює процедуру розгляду справ про адміністративні правопорушення, яка регулюється КУпАП, з процедурою КАСУ, ЦПКУ, ГПКУ, які передбачають позовну заяву як підставу для відкриття провадження в справі тощо. Разом з тим, ОСОБА_1 нічого не перешкоджало заявити в суді клопотання про ознайомлення з матеріалами справи про адміністративне правопорушення для того, щоб здійснювати свій захист.

Зрештою інші доводи апеляційної скарги судом оцінюються критично, оскільки вони мають формальний характер, є суб`єктивними та спрямовані на уникнення ОСОБА_1 відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

При розгляді справи судом першої інстанції порушень ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

На підставі викладеного вище, апеляційний суд дійшов до переконання про відсутність законних підстав для скасування правильної, належно вмотивованої постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 11 березня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.

Керуючись статтею 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 11 березня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В.М. Медяний