Справа № 347/350/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року м. Косів

Cуддя Косівського районного суду Івано-Франківської області Кіцула Ю. С., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Третяка Ю.В., свідка ОСОБА_2 , свідка ОСОБА_3 , розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли від Косівського районного відділу поліції ГУНП України в Івано-Франківській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителки АДРЕСА_1 , не працює

за ч. 3 ст. 173-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

в с т а н о в и л а:

До Косівського районного суду Івано-Франківської області надійшли адмінматеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 за ч.3 ст. 173-4 КУпАП.

Так, щодо ОСОБА_4 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 253834 від 07.02.2025 року, згідно з яким, в період із 22.01.2025 року по 23.01.2025 року в с. Середній Березів у приміщенні Середньоберезівського ліцею під час навчання малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 систематично вчиняв психологічне насильство над малолітньою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме булінг, внаслідок чого могла бути заподіяна шкода психологічному здоров`ю малолітньої.

У судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 зазначила, що свою вину не визнає, оскільки її син не вчиняв жодного булінгу чи цюкування однокласниці. Ствердила, що між дітьми був лише конфілкт, щодо місця за партою. З дітьми була проведена бесіда директором, а також вчителями. Діти перепросили один в одного одразу після конфлікту, та продовжують нормальне спілкування як однокласники. Натомість лише мама однокласниці, продовжує нагнітати ситуацію, і вбачає в одноразовому конфлікті ознаки цькування. ОСОБА_1 просила провадження у справі відносно неї закрити.

Свідок, директор Середньоберезівського ліцею ОСОБА_2 вказала, що у четвер 23.01.2025 року на перерві між третім та четвертим уроком на сходовій площадці в ліцеї побачила ученицю 6 класу ОСОБА_7 , яка була засмучена і розмовляла з кимось по телефону. На запитання про причини її стану, учениця відповіла, що у неї сталося непорозуміння з хлопцями однокласниками за робоче місце в кабінеті історії. В подальшому, вчитель історії ОСОБА_8 підтвердила, що між учнями виникло непорозуміння за робоче місце, проте ситуацію вже вирішили. Про цю ситуацію директор повідомила класного керівника з рекомендацією провести бесіду з учнями. Після уроку історії учні ОСОБА_9 та ОСОБА_10 прийшли до кабінету ОСОБА_2 та розповіли про взаємні претензії до ОСОБА_11 стосовно робочих місць. З учнями в присутності класного керівника проведено виховну бесіду, в результаті якої ОСОБА_12 та ОСОБА_13 визнали, що вчинили неправильно та пообіцяли подібного більше не робити. Після цього до кабінету директора була запрошена ОСОБА_11 . ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вибачилися перед нею. Після цього діти пішли на урок англійської мови. Окрім того, директор ліцею зазначила, що того ж дня до неї прийшла мати ОСОБА_11 і розповіла, що дитина дзвонила їй та жалілася на конфлікт з однокласниками. ОСОБА_14 було проінформовано, що хлопці вже вибачилися перед ОСОБА_15 та обговорено необхідність зібрання батьківських зборів для обговорення питання поведінки учнів у ліцеї.

Також свідок ствердила, що нвіть певний час після конфлікту злопчик ОСОБА_16 подарував ОСОБА_17 поданурок на день закоханих. Свідок ствердила, що не чула, та не бачила щоб ОСОБА_15 скаржилася що її ображають чи цькують в класі. В той же час конфлікт між дітьми був одноразовим, а не систематичним. Крім того, при проведенні індивідуальної бесіди з дітьми ОСОБА_15 також визнала що була неправа, оскільки зайняла місце хлопіців за партою, і не хотіла поступатись. В подальшому на іншому уроці, діти на перерві між собою змагались хто першим займе місце на уроці історії,і тому не перерві хлопці, поспшили в кабінет історії.

Свідок ОСОБА_18 «юк ОСОБА_19 , мама потерпілої ОСОБА_15 , ствердила, що дійсно спілкування між дітьми нормальне. Однак зазначила що раніше ОСОБА_15 їй теж скаржидась на однокласників ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , які її ображають. В чому саме проявлялись образи, свідок не могла сказати. Ствердила, що і інші діти ображали ОСОБА_15 в класі. Свідку відомо, що директор провела бесіду із дітьми, однак що саме говорила директор їй невідомо. Свідок не заперечила, конфлікт мав місце за парту в навчальному класі. Чи закріплені навчальні парти за кожною дитиною в класі, свідку невідомо. Свідок підтвердила, що на день закоханих, один із хлопчиків, ОСОБА_13 , подарував листівку ОСОБА_17 . Свідок зазначила, що в день конфлікту її дочка була засмучена, та плакала, жалілася, що її в класі ображають.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення учасників справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-4 КУпАП України з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, крім іншого, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи з вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Верховний Суд України у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, розглядаючи справу №524/5741/16-а зауважив, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Доведення вини правопорушника покладається на орган, що складає протокол про адміністративне правопорушення. Під доказуванням у провадженні у справах про адміністративні правопорушення слід розуміти процесуальну діяльність суб`єктів щодо збору, перевірки та оцінки доказів з метою встановлення об`єктивної істини у справі й прийняття на цій основі законного рішення.

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

За змістом диспозиції ч. 1 ст. 173-4 КУпАП об`єктивна сторона правопорушення полягає у вчиненні булінгу (цькування), тобто діяння учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи або такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого.

Частина 3 ст. 173-4 КУпАП передбачає відповідальність за діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене малолітніми або неповнолітніми особами віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років.

Існують різні підходи до визначення поняття «булінг», зокрема, визначають булінг як довготривалий процес усвідомленого жорстокого поводження, фізичного або психічного, з боку індивіда або групи по відношенню до іншого індивіда, який не здатен себе захистити в даній ситуації, або умисну, систематично повторювану та агресивну поведінку, що включає нерівність соціальної влади або фізичної сили, або як соціальну систему, яка включає переслідувача, жертву, а також сторонніх спостерігачів. Основною характеристикою булінгу є емоційне приниження, образа почуттів людини, висловлювання принизливих оцінок щодо іншої людини, що призводить до виключення її з групи. Ознаки боулінгу, зокрема, це) емоційне приниження, що включає вербальні і невербальні способи вираження; продовження емоційно образливої і принизливої поведінки впродовж тривалого періоду; непривітна і недовірлива поведінка; втручання у приватне життя людини; погіршення психологічного і фізичного стану людини, на яку спрямована агресія; намір завдати шкоду іншій людині, що дозволяє чи сприяє, щоб ця людина пережила травмуючі події, та інше. Всі дії, які утворюють булінг, попри їх різноманіття, мають спільні риси: 1) дисбаланс влади, тобто кривдник та жертва обов`язково різні за соціальним статусом, фізичною чи психологічною адаптованістю до середовища, тощо; 2) намір нашкодити, тобто кривдник навмисно викликає емоційний або фізичний біль у потерпілого, насолоджується спостерігаючи; 3) погроза подальшої агресії, тобто кривдник і жертва розуміють, що це не перший і не останній випадок знущання. Тобто, істотними ознаками боулінгу є системність такого цькування та чітке розмежування ролей.

Відповідно до п. 3-1 ст.1 Закону України «Про освіту» типовими ознаками булінгу (цькування) є систематичність (повторюваність) діяння. При цьому кривдником має бути саме учасник/учасники освітнього процесу. Булінг (цькування) - це діяння (дії або бездіяльність) учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи та (або) такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого (п. 3-1 ч.1 ст.3 цього закону), а також зазначені типові ознаки булінгу, а саме, систематичність (повторюваність) діяння; наявність сторін - кривдник (булер), потерпілий (жертва булінгу), спостерігачі (за наявності), а також дії або бездіяльність кривдника, наслідком яких є заподіяння психічної та/або фізичної шкоди, приниження, страх, тривога, підпорядкування потерпілого інтересам кривдника, та/або спричинення соціальної ізоляції потерпілого.

Систематичність (повторюваність) діяння одна з типових ознак булінгу, яка в переважній більшості випадків слугує ключовою відмінністю від конфлікту між учасниками освітнього процесу, прояву невихованості чи недисциплінованості.

Судом під час дослідження протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 253822 встановлено, що він не містять зазначення суті адміністративного правопорушення, тобто всієї його складової об`єктивної сторони. Зокрема, у протоколі зазначається, що психологічне насильство мало систематичний характер, а саме в період із 22.01.2025 року по 23.01.2025 року, тобто 2 дні, проте без конкретної вказівки на час кожної події.

Проте, в письмових поясненнях учнів Середньоберезівського ліцею ОСОБА_20 (а.с.3-4), ОСОБА_21 (а.с.5), ОСОБА_22 (а.с.6), ОСОБА_23 (а.с.7), а також директора ОСОБА_2 (а.с.8), вказано про конфлікт між ОСОБА_11 та однокласниками ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , який мав місце 22.01.2025 року на уроці англійської мови та історії за робоче місце учнів. Окрім того, з пояснень ОСОБА_2 вбачається, що цей конфлікт вичерпався того ж дня, з усіма учасниками було проведено профілактичну бесіду, а хлопці ОСОБА_10 та ОСОБА_26 попросили вибачення у ОСОБА_11 .

Факт того, що діти примирилися, і суперечка між дітьми носила одноразовий характер, також підтвердили в судовому засіданні учасники.

Суд наголошує, що протокол про адміністративне правопорушення не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені у ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у ньому.

З матеріалів справи та письмових доказів, досліджених у судовому засіданні, зокрема, пояснень директора Середньоберезівського ліцею, вбачається, що у даному випадку, не може йти мова про системність цькування або знущання, яке визначається поняттям «булінг». В письмових поясненнях ОСОБА_20 йдеться про випадки виникнення конфлікту за її участі та участі ОСОБА_21 і ОСОБА_27 , які мали місце 22.01.2025 року. Зокрема йдеться про те, що учні Середньоберезівського ліцею ОСОБА_28 та ОСОБА_29 назвали ОСОБА_30 неприємним словом, не впускали у ліцей, тримаючи вхідні двері, що тривало близько пів хвилини. Однак, вказаний конфлікт було вичерпано в той же день, і діти не тримали образи один на одного. Крім того, в матеріалах справи міститься відеозапис з камер спостереження ліцею, на яких не зафіксовано жодного конфлікту між дітьми на навчальних перервах.

Крім того, суд враховує протокол №1 засідання Комісії з розгляду випадків булінгу (цькування), згідно з яким опитувались всі учасники навчального процесу, і діти, і вчителі, де за результатми засідання було встановлено, що конфлікт був одноразовим. Інформації про те, що між дітьми відбувалося сисематичне цькування, жодний із учасників засідання комісії не підтвердив.

Отже, про вчинення саме систематичного цькування щодо ОСОБА_20 , які носять ознаки булінгу та були триваючими матеріали справи не містять.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису.

Слід зазначити, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ст. 252 КУпАП визначає, що суд зобов`язаний оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України», суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановленим законом.

Згідно з ч.3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення та долучені матеріали не містять беззаперечних доказів, які поза розумним сумнівом підтверджують наявність в діях малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-4 КУпАП, а тому суд вважає, що провадження в даній адміністративній справі стосовно матері ОСОБА_1 підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно п.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 173-4, 247, 252, 280, 283, 284, 287, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,-

п о с т а н о в и л а :

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст.173-4 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду.

Суддя Ю. С. Кіцула