Справа № 469/1205/24
Провадження № 33/812/148/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 квітня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Тищук Н.О.,

із секретарем Колосовою О.М.,

за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , його захисника адвоката Сафронова Юрія Івановича

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення, за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову судді Березанського районного суду Миколаївської області від 05 лютого 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , непрацюючого,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП з накладенням стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік,

У С Т А Н О В И В:

Постановою судді Березанського районного суду Миколаївської області від 05 лютого 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП з застосуванням адміністративного стягнення у вигляді 17 000 грн штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

14 березня 2025 року захисник ОСОБА_1 адвокат Сафронов Ю.І. подав апеляційну скаргу на постанову суду.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 01 квітня 2025 року задоволено клопотання захисника Сафронова Ю.І. та поновлено строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована недоведеністю керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а отже і відсутністю у працівників поліції підстав для складання відносно нього протоколу про вчинення адміністративного правопорушення. Крім того пояснення старшого інспектора відділення поліції № 8 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області Дінова І.Ф., надані у судовому засіданні суду першої інстанції, не можуть вважатися належним та допустимим доказом, оскільки він є необ`єктивною та юридично зацікавленою особою.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 наполягав на тому, що транспортним засобом не керував, машина стояла на узбіччі дороги. Коли він підійшов до автівки щоб взяти цигарки до них під`їхали працівники поліції, попросили пред`явити документи та запропонували пройти огляд на стан сп`яніння. Проїхати до медичного закладу працівники поліції не пропонували.

Також апелянт вважає помилковими висновки суду щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, оскільки з відеозапису з боді камери поліцейського вбачається, що він пояснював що «вчора випив, поїхали на море…», однак таке пояснення не свідчить про те, що саме ОСОБА_1 був за кермом автомобіля, оскільки поїхати на море він міг будь з ким.

Крім цього апелянт посилався на те, що з відеозапису не вбачається у вигляді або поведінці ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння.

Переглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги з дотриманням вимог частини 7 статті 294 КУпАП, апеляційний суд виходить з наступного.

За змістом статті 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Згідно положень статті 245 КУпАП завданнями провадження у справі про адміністративне правопорушення є повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За правилами статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (частини 1, 2 статті 251 КУпАП).

Окремим видом адміністративних правопорушень (проступків) є правопорушення на транспорті, в тому числі порушення, вчиненні під час дорожнього руху.

Пунктом 2.9.а Правил дорожнього руху (далі Правила) водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до вимог 2.5. Правил водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Невиконання вказаних правил утворюють склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке визначена частиною першою статті 130 КУпАП.

За частиною 1 статті 130 КУпАП керування транспортними засобами

особами в стані алкогольного сп`яніння є адміністративним правопорушенням та тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Підстави та порядок виявлення у водіїв транспортних засобів, в тому числі алкогольного сп`яніння, передбачені статтею 266 КУпАП та Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 9 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкція №1452).

Огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого сп`яніння (частина 1 статті 266 КУпАП, пункт 2 Інструкції №1452). Ознаками алкогольного сп`яніння є, поряд з іншим, запах алкоголю з порожнини роту, порушення координації руху та мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покрову обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці (пункт 3 Інструкції №1452).

Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводиться: 1) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; 2) лікарем закладу охорони здоров`я, в тому числі, в разі відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським (частина 2,3 статті 266 КУпАП, пункти 6,7 Інструкції №1452).

Відповідно до пунктів 1-7 розділу ІІ Інструкції № 1452 за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

При цьому поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №114094 від 18 серпня 2024 року вбачається, що він складений відносно ОСОБА_1 , який о 18 год 44 хв 18 серпня 2024 року, рухаючись в районі будинку № 36 п вул. Приморській в с. Новофедорівка Миколаївського району Миколаївської області, керував транспортним засобом «MAZDA 3», державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`ягніння.

Стан сп`яніння встановлено на місці зупинки шляхом проходження огляду за допомогою алкотестеру Драгер, результат якого склав 0,58‰.

Отже своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9 «а» Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП.

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення підписаний ОСОБА_1 без зауважень.

З доданого до протоколу відеозапису вбачається, що жодних пояснень про те, що він не керував транспортним засобом ОСОБА_1 не надавав. Проти проходження тесту на стан алкогольного сп`яніння не заперечував. Ознайомившись з результатом тестування - 0,58‰, пояснив, що алкоголь вживав напередодні.

Також ОСОБА_1 не висловлював незгоди з результатом тестування, тому у працівників поліції не виникло обов`язку пропонувати йому проходження огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я.

З огляду на досліджені докази та наведені норми права, апеляційний суд приходить до висновку про доведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння.

Довід апеляційної скарги про неналежність та недопустимість як доказу пояснень старшого інспектора відділення поліції № 8 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області Дінова І.Ф., які були надані ним судовому засіданні суду першої інстанції, суд оцінює критично, оскільки у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2020 року, на яку посилається апелянт ідеться про неналежність та недопустимість як доказу пояснень працівника поліції за відсутності інших доказів, зокрема відео чи фото фіксації.

Однак у справі, яка переглядається, суд першої інстанції дав належну оцінку поясненням старшого інспектора ОСОБА_2 , оскільки вони узгоджуються з іншими матеріалами справи та підтверджуються ними у сукупності.

Отже, встановлені на підставі наявних у справі доказів обставини, забезпечують такий рівень доказування вини ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, який не залишає «розумних сумнівів» у доведеності факту порушення ним вимог пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху та наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що адміністративне правопорушення, передбачене статтею 130 КУпАП відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника, так і для інших учасників дорожнього руху.

На підставі викладеного вище, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись статтями 283, 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Березанського районного суду Миколаївської області від 05 лютого 2025 року про притягнення ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Н.О. Тищук