Справа № 308/2713/24
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.03.2025 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП за її апеляційною скаргою на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 червня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 червня 2024 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 грн.

Відповідно до постанови суду, - 22.01.2024 року о 01 год. 01 хв. в м. Ужгород, водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом марки Audi A4, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку проводився в КНП «Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей» Закарпатської обласної ради. Висновок позитивний №103 від 22.01.2024 року.

Своїми діями ОСОБА_1 , порушила п. 2.9А ПДР України та вчинила адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП України.

Не погоджуючись з даною постановою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження по справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова незаконна та необґрунтована, оскільки її вина є не доведеною, в стані алкогольного сп`яніння вона не керувала та умислу керувати не мала, а алкогольні напої не вживала. Зазначає, що суд порушив вимоги ст. 268 КУпАП, на судове засідання її не викликали, а розгляд та прийняття рішення відбулося без її участі. Звертає увагу, що у зв`язку з наявними порушеннями порядку проведення огляду нею було проведено пересвідчення в іншому сертифікованому медичному закладі в належні терміни, однак суд першої інстанції відхилив протокол №27/2024, як неналежний доказ. Зазначає, що суд першої інстанції проігнорував принципи верховенства права, законності та рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, недостатньо аргументовано мотивував своє рішення, ухвалив його на припущеннях. а також допустив неправильність при застосуванні норм права.

Будучи неодноразово належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 , її захисник-адвокат Співак О.М.на розгляд справи не з`явилися. Проте адвокат Співак О.М.направив заяву про відкладення розгляду даної справи на інший термін, мотивуючи зайнятістю в іншому судовому засіданні Перечинського районного суду Закарпатської області.

Апеляційним судом зазначена заява захисника до уваги не приймається, оскільки за клопотанням захисника розгляд справи вже неодноразово відкладався, а також враховуючи тривалий час перебування справи в провадженні суду апеляційної інстанції, з метою дотримання процесуальних строків розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку про можливість перегляду постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , у відповідності до вимог ст. 294 КУпАП за відсутності учасників судового провадження.

У цьому контексті, суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» (справа №3236/03 від 03.04.2008), у якому зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження. Отже, будь-яких підстав, що унеможливлюють проведення судового розгляду за відсутності правопорушника чи його представника, апеляційний суд не вбачає.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги згідно з положеннями ст. 294 КУпАП.

Відповідно до ст.ст. 245, 278, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її у точній відповідності з законом. При підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення суд має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, а при розгляді справи слід з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при розгляді даної справи дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, в тому числі й щодо накладення адміністративного стягнення.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №034393 від 22.01.2024, вбачається, що 22.01.2024 року о 01 год. 01 хв. в м. Ужгород, вул. Швабська, 71, водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом марки Audi A4, д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився в КНП «Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей» Закарпатської обласної ради, підтверджується висновком №103 від 22.01.2024 року, чим порушила п. 2.9А ПДР України та вчинила адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП України. Підписом у протоколі ОСОБА_1 засвідчила, що зі змістом документу ознайомлена, від отримання його копії відмовилася.

Вказаний протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оформлений компетентним органом в межах повноважень наданих особі, яка його склала, в якому чітко викладено як суть правопорушення так і інші відомості, необхідні для правильного вирішення даної справи.

Незважаючи на заперечення ОСОБА_1 вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, її вина стверджується: вказаним протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №034393 від 22.01.2024, у якому викладені обставини вчиненого правопорушення; копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1289040 від 22.01.2024, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП; Висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції за №103 від 22.01.2024 - підтверджується факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння; розпискою ОСОБА_1 , якою вона підтвердила факт залишення на зберігання транспортного засобу марки Audi A4, д.н.з. НОМЕР_1 за адресою м. Ужгород, вул. Швабська, 71 та відеозаписом з портативних нагрудних камер працівників поліції на якому зафіксовано, що транспортний засіб зупинено, у зв`язку з тим, що водій порушив ПДР, а саме перетнула суцільну лінію 1.1 горизонтальної дорожньої розмітки. В ході розмови, в ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння і озвучено їх, та запропоновано пройти огляд на визначення стану сп`яніння, який остання погодилася пройти на місці, однак ОСОБА_1 не вдалося належним чином пройти освідчення на місці зупинки, у зв`язку з тим, що остання не змогла продути необхідний об`єм повітря для проходження тесту. Представники поліції здійснили супровід ОСОБА_1 до КНП «Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей» Закарпатської обласної ради для медичного освідчення на стан алкогольного сп`яніння. Після чого ОСОБА_1 було здійснено огляд лікарем на визначення стану сп`яніння. Згідно висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №103 від 22.01.2024 ОСОБА_1 перебувала в стані алкогольного сп`яніння. Після цього водію було роз`яснено її права та повідомлено, що відносно неї буде складено протокол про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. ОСОБА_1 результати огляду не оспорювала, з ними погодилася.

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження в справі про адміністративне правопорушення, не вбачає будь-яких законних підстав не довіряти вказаним доказам.

Наведені докази жодним чином не спростовуються іншими доказами чи матеріалами справи, в тому числі і доводами апелянта, який категорично заперечив свою вину у вчиненні правопорушення за обставин, викладених як у протоколі про адміністративне правопорушення, так і у постанові суду. Такі пояснення є необґрунтованими і не заслуговують на увагу, оскільки вони суперечать фактичним обставинам та повністю спростовуються дослідженими доказами по справі.

Згідно з вимогами п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до вимог п. 2.9 «а» ПДР, водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Доводи апеляційної скарги про те, що в стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 не керувала та умислу керувати не мала, а алкогольні напої не вживала, апеляційний суд відхиляє як такі, що не підтверджені будь-якими доказами й спростовані доказами, які наявні в матеріалах справи. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує і те, що наявною у справі постановою про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №1289040 від 22.01.2024, відповідно до якої ОСОБА_1 22. 01. 2024 о 01 год. 01 хв. м.Ужгород, вул. Швабська, 71 на транспортному засобі марки автомобілем марки Audi A4, д.н.з. НОМЕР_1 перетнула суцільну лінію 1.1 горизонтальної дорожньої розмітки, чим порушила п.п. 8.5.1 ПДР України та за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Апеляційний суд бере до уваги і те, що до апеляційної скарги ОСОБА_1 не приєднала жодного доказу, який може свідчити про те, що поліцейський діяв всупереч закону при перевірці особи водія, направленні його на освідування, при проведенні тестування та під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, і що апелянт оскаржував дії працівників поліції, що фактично дає підстави для висновку про те, що ОСОБА_1 погодилася із законністю дій працівників поліції.

Щодо тверджень ОСОБА_1 про те, що у зв`язку з наявними порушеннями порядку проведення огляду нею було проведено пересвідчення в іншому сертифікованому медичному закладі в належні терміни, однак суд першої інстанції відхилив протокол №27/2024, як неналежний доказ, апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції правильно не взяв до уваги посилання ОСОБА_1 на добровільне проходження нею огляду на визначення стану сп`яніння та встановлення відсутності ознак такого, оскільки воно суперечить приписам Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції відповідно до якої саме доставка поліцейським водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я забезпечує достовірність результатів огляду (п. 9 Розділу ІІ Інструкції).

Отже, проходження огляду ОСОБА_1 після складання протоколу про адміністративне правопорушення, не впливає на доведеність її вини, оскільки такий медичний огляд проведений в порушення вимог ст. 266 КУпАП, тобто без участі поліцейських.

Разом з тим апеляційний суд звертає увагу на те, що відсутні будь-які підстави для сумніву у достовірності лікарського висновку №103 від 22.01.2024, зазначений висновок щодо результатів медичного огляду складений із дотриманням вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735.

Право водія на оскарження висновку за результатами медичного огляду передбачене пунктом 14 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103.

У вищевказаному висновку лікаря міститься підпис ОСОБА_1 , проте відомостей, що остання оспорювала ці результати в установленому законом порядку, в матеріалах справи немає.

Крім того, апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних і про те, що в лікаря ОСОБА_2 , який проводив огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння та склав висновок про перебування останньої у стані алкогольного сп`яніння, були підстави для фальсифікації вищевказаного висновку, а також для її обмови у перебуванні у такому стані, у підтвердження цих даних також відсутні які-небудь належні докази.

У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які відомості, які би свідчили про зацікавленість вищевказаного лікаря у результатах розгляду справи, - у підтвердження таких даних також відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги. Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що лікар КНП «Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей» Закарпатської обласної ради ОСОБА_2 при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв виключно у межах наданих йому повноважень.

У зв`язку з цим, інспектором поліції, відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, на підставі зазначеного висновку лікаря та інших матеріалів був складений протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отже, у працівників поліції були обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом перебувала у стані алкогольного сп`яніння, оскільки у неї були виявлені певні ознаки такого сп`яніння.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведена наявними у справі письмовими доказами, яким суд дав правильну об`єктивну оцінку.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд порушив вимоги ст. 268 КУпАП, оскільки розглянув справу без її участі, не повідомивши про час та місце розгляду справи, апеляційний суд визнає такими, що не свідчать про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та не дають підстав для скасування оскаржуваної постанови. Відхиляючи ці доводи, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 268 КУпАП участь особи під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 130 КУпАП, не є обов`язковою, і при цьому ОСОБА_1 не була позбавлена можливості реалізувати свої права, передбачені ч. 1 ст. 268 КУпАП під час апеляційного розгляду справи, чим не скористалася та не з`явилася до суду апеляційної інстанції.

Таким чином, обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення місцевим судом законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

Всі доводи ОСОБА_1 наведені на заперечення її провини у вчиненні правопорушення за ст. 130 КупАП були предметом вивчення, наведеним у постанові суду, тому підстав вважати, що судом були порушені вимоги ст. 268 КУпАП не вбачається.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги порушника зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй адміністративного правопорушення та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Згідно з положеннями ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.

Так, керування транспортним засобом в стані алкогольного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням. Водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.

Застосовуючи такий вид адміністративного стягнення, передбачений санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, як штраф суд першої інстанції враховував характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, те, що її дії характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпечність, становлять небезпеку дорожньому руху та несуть загрозу для життя і здоров`я його учасників.

Застосований судом першої інстанції до ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нею аналогічних правопорушень.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 червня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага