Справа № 149/2942/24
Провадження № 33/801/311/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Робак М. В.
Доповідач: Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2025 рокум. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Войтко Ю. Б.,

розглянувши апеляційну скаргу розглянувши апеляційну скаргу адвоката Балинського Богдана Валерійовича, подану від імені ОСОБА_1 , на постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 19 лютого 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, паспорт № НОМЕР_1 виданий 05.12.2018 органом 0537, РНОКПП: НОМЕР_2 , проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП,

встановив:

Постановою судді Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 19 лютого 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

Вирішено питання про стягнення судового збору.

Відповідно до обставин, встановлених судовим рішенням, водій ОСОБА_1 05.09.2024 о 23.07 год в м. Хмільник по вул. 1-го Травня керував мопедом в стані алкогольного сп`яніння, огляд проводився на місці зупинки за допомогою приладу Драгер, результат -1,59%, чим порушив п. 2.9аПДР України. Вчинене правопорушення кваліфікується за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із постановою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 19 лютого 2025 року, адвокат Балинський Б. В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, оскільки вважає вказану постанову незаконною та необґрунтованою, такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, при цьому суд не повно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, що потягло за собою необґрунтоване застосування стягнення як вид покарання за адміністративне правопорушення, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, постанова суду не відповідає фактичним обставинам справи.

За наслідками розгляду апеляційної скарги просить постанову суду першої інстанції скасувати та провадження у адміністративній справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відеозапис із нагрудної камери поліцейського, розпочинається не з того моменту, як на вимогу даного працівника водій керуючи транспортним засобом зупиняється, а з того моменту як працівник поліції підходить до хлопця, який стоїть біля мопеду. Уся подія має місце біля магазину.

Звертає увагу на той факт, що працівник поліції в порушення вимог ЗУ «Про національну поліцію», чітко не відрекомендувався та не зазначив відповідну причину зупинки, що передбачено ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію». Працівник поліції повідомив, що бачив як даний хлопець керує мопедом, однак не надав тому доказів.

Зазначає, що будь-яких належних і допустимих доказів, які б свідчили про вчинення водієм ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, на яке він посилався, працівником поліції не надано та відповідно до адміністративної відповідальності водія не притягнуто.

Отже ОСОБА_1 свою вину у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення не визнає, оскільки він не керував транспортним засобом, а відповідно працівники поліції не надали такий доказ останньому для ознайомлення. Першочергово працівники поліції, після зупинки транспортного засобу зазначили, що нібито водій перебуває у стані сп`яніння, при цьому доказів не надали, не повідомили про початок розгляду справи, про право ОСОБА_1 на отримання правової допомоги. Окрім цього, було порушено право на захист особи, оскільки працівники поліції повинні діяти лише в межах та на підставі законів. Так, ОСОБА_1 перед початком розгляду справи не було роз`яснено його права, а отже протокол складено із порушенням вимог законодавства, а саме ст. 268 КУпАП.

Зауважує, що перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський не інформував особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та не надав сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Також вказує, що ОСОБА_1 не повідомлялось із приводу того, що він може пройти огляд на стан сп`яніння у лікарні, у разі незгоди із результатами, та при цьому у матеріалах справи наявне направлення на проведення огляду.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника адвоката Балинського Б. В., які підтримали апеляційну скаргу та просять її задовольнити, перевіривши матеріали адміністративної справи та доводи апеляційної скарги, суд дійшов до такого висновку.

Апеляційний суд, враховуючи положення статті 294 КУпАП переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

За змістом статті 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності, а положеннями статті 245 цього ж Кодексу визначено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

Відповідно до частини першої статті 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу статей 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством ( стаття 1 КУпАП).

Відповідно до частини першої статті 130 КУпАП забороняється керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з пунктом 2.9. «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За правилами частини другої статті 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Частиною третьою цієї статті передбачено, що у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду визначена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція).

Пунктами 1, 3 частини першої статті 23 Закону України «Про національну поліцію», визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Відповідно до пункту 2 розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, апеляційний суд дійшов до висновку, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, відповідають встановленим фактичним обставинам справи, вина останнього доведена наявними у матеріалах справи належними та допустимими доказами, а його дії за частиною першою статті 130 КУпАП кваліфіковані правильно.

До таких висновків суд дійшов дослідивши протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №883659 від 05.09.2024; роздруківку приладу Драгер «Alcotest 7510» з результатом тесту 1,59 % - позитивний; акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; направлення на огляд водія транспортного засобу; копію постанови серії ЕНА № 2988967 від 05.09.2024, рапорт та відеозапис з бодікамер поліцейських.

Докази в сукупності узгоджуються між собою, жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку, в сукупності підтверджують вину скаржника у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, і встановлений судом перебіг досліджуваної події відповідає змісту відео, яке міститься на технічному носієві з відеозаписом, який знаходиться в матеріалах справи.

Матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_1 зі сторони працівників поліції було необ`єктивне ставлення. Ніяких доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) не надано та будь-яких клопотань з цього приводу останнім не заявлялося.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції був досліджений відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції.

Зафіксовані відеозаписом обставини, які були здійснені поліцейськими за допомогою нагрудного відео реєстратора, безумовно стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Відповідно до пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі за змістом - Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння, згідно з пунктом 3 розділу І Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом або лікарем закладу охорони здоров`я (пункт 6 розділу І Інструкції).

Дослідженим у судовому засіданні відеозаписом встановлено, що ОСОБА_1 не заперечував, що керував транспортним засобом. При цьому зазначив, що він їхав до магазину за сигаретами і сам зупинився, а не на вимогу поліцейських. Транспортний засіб проходить обкатку, а тому трохи більше диму. При цьому був повідомлений працівником поліції про порушення ним правил дорожнього руху за їзду без шолома. В ході спілкування поліціант повідомив, що відчуває від ОСОБА_1 запах алкоголю і запропонував пройти огляд на стан сп`яніння, на що останній погодився.

За результатами огляду ОСОБА_1 , проведеного за допомогою приладу Драгер «Alcotest 7510» на місці зупинки, виявлено вміст алкоголю 1.59 %, тобто перевищує гранично допустиму норму (0,2% проміле) та беззаперечно вказує на перебування скаржника в стані алкогольного сп`яніння.

З даним оглядом скаржник був ознайомлений, як вбачається із відеозапису, однак відмовився від підпису на роздруківці. Також працівниками поліції складено акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу з зазначенням результатів (1,59 %).

Після роз`яснення працівниками поліції порядку проходження огляду у зв`язку з незгодою з результатом проходження огляду на місці зупинки, ОСОБА_1 погодився на проходження огляду у закладі охорони здоров`я. Проте після дзвінка з телефону категорично відмовився від повторного проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, у зв`язку з чим неодноразово був повідомлений працівниками поліції про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Спосіб, у який було встановлено алкогольне сп`яніння скаржника, не суперечить вимогам закону.

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаного проходження огляду, фальсифікації матеріали справи не містять та правопорушником надано не було.

Протокол про адміністративне правопорушення не містить істотних розбіжностей, а інші матеріали справи в їх сукупності підтверджують фактичні обставини справи, а тому правильно покладено ці дані судом в основу прийнятого рішення.

Належних та допустимих доказів в підтвердження неправомірності в діях працівників поліції, ОСОБА_1 не надав до суду першої інстанції, і до апеляційного суду.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що працівниками поліції було дотримано процедуру проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння у відповідності до вимог статті 266 КУпАП та Інструкції.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, в даному випадку винуватість ОСОБА_1 доводиться зібраними матеріалами.

Суд першої інстанції відповідно до статті 245 КУпАП у повній мірі дослідив та проаналізував наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази і надав їм належну правову оцінку, а відтак дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні пункту 2.9 (а), що утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

Доводи скаржника в апеляційній скарзі, що будь-яких належних і допустимих доказів, які б свідчили про вчинення водієм ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, працівником поліції не надано та відповідно до адміністративної відповідальності водія не притягнуто, не заслуговують на увагу, оскільки зазначене не знайшло свого підтвердження в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

З дослідженого відеозапису встановлено, що ОСОБА_1 не заперечував факт керування транспортним засобом, а тому, як водій, погодився пройти огляд на стан сп`яніння на пропозицію працівників поліції. Те, що після проходження огляду на стан сп`яніння і прийняття працівниками поліції рішення про складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно нього, ОСОБА_1 почав стверджувати про не керування ним транспортним засобом суд розцінює як спробу уникнути адміністративної відповідальності.

Крім того, з матеріалів справи встановлено, що відносно ОСОБА_1 було винесено постанову за частиною другою статті 126 КУпАП, а саме за керування 05.09.2024 о 23.08 год в м. Хмільник по вул. 1-го Травня мопедом, при цьому не маючи права керування таким транспортним засобом (а.с.7).

Зазначена постанова стосується обставин, які заперечуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, набрала законної сили та ОСОБА_1 не оскаржувалася.

Преюдиційність у процесуальному праві виражена як обов`язок суду, який розглядає справу, прийняти без перевірки та доказів факти, які раніше вже були встановлені набутим законної сили судовим рішенням або вироком у будь-якій іншій справі. Преюдиційність дає змогу уникнути ухвалення суперечливих судових фактів щодо того ж питання та вирішувати справи з найменшими витратами часу й засобів.

Відтак, доводи скаржника в апеляційній скарзі про те, що матеріали справи не містять доказів керування ним транспортним засобом не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються дослідженими матеріалами справи. Крім того, є аналогічними тим, які зазначалися ОСОБА_1 в суді першої інстанції і яким судом було надано правову оцінку. Вказані висновки суду скаржником не спростовані.

Отже досліджені докази в сукупності свідчать про те, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння.

Протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам статті 256 КУпАП, згідно зі статтею 251 КУпАП він є доказом в справі про адміністративне правопорушення.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

Доказів, які б підтверджували невинуватість скаржника матеріали справи не містять.

Висновки суду про доведеність факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, є правильними.

Даючи оцінку доказам по справі суд першої інстанції правильно дійшов до висновку та визнав винуватим ОСОБА_1 . Так як керуючи транспортним засобом водій не повинен перебувати в стані алкогольного сп`яніння, оскільки для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керуванням цим засобом у дорозі що передбачено Правилами дорожнього руху України.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 N 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 N 1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до пункту 1.1 Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху, визначено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Таким чином, суд дійшов до висновку про порушення ОСОБА_1 зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення вимог ПДР, а саме п. 2.9 (а), що свідчить про скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

Отже, процесуальних порушень під час розгляду справи, які б слугували підставою для скасування постанови, суд першої інстанції не допустив.

В ході розгляду справи судом першої інстанції встановлені обставини скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП. З таким висновком погоджується і апеляційний суд, оскільки цей висновок суду підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, яким судом першої інстанції було надано належну оцінку.

Європейський суд з прав людини зазначав, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 09 липня 1997 року). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» від 20 травня 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги, апеляційний суд не приймає до уваги, так як ці доводи не спростовують факту порушення ОСОБА_1 вимог передбачених п. 2.9 (а) ПДР України і не свідчать про невідповідність складеного щодо нього протоколу вимогам статті 256 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм процесуального права, яке могло призвести до неправильного вирішення справи. Докази, які б спростовували вину скаржника не надано.

З урахуванням наведеного, посилання в апеляційній скарзі на необхідність закриття провадження у справі за відсутністю події і складу правопорушення, суд вважає необґрунтованими та не знаходить підстав для їх задоволення.

За таких обставин та з урахуванням положень статей 268, 294 КУпАП апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, а тому постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 19 лютого 2025 року необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись статтею 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Балинського Богдана Валерійовича, подану від імені ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 19 лютого 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду Ю. Б. Войтко