Справа №587/4451/24 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Вортоломей І. Г.
Номер провадження 33/816/458/25 Суддя-доповідач Філонова Ю. О.
Категорія 204-1 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2025 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,розглянувши у залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Сумського районного суду Сумської області від 29 листопада 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця Черкаської області, Жашківського району с. Скибин, проживаючого: АДРЕСА_1 , ФОП « ОСОБА_2 »,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Сумського районного суду Сумської області від 29 листопада 2024 року ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 8500 грн. за те, що 20 листопада 2024 року близько 10 год. 00 хв. разом із ОСОБА_3 на автомобілі «Рено-Мастер», перетнув державний кордон на виїзд з України через тимчасово закритий ППр «Юнаківка», рухаючись у складі колони військової техніки ( з відповідними позначеннями СОУ). Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 9, ст. 12 Закону України «Про державний кодон України», відповідальність за яке передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді Сумського районного суду Сумської області від 29 листопада 2024 року скасувати, а провадження по справі закрити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, останній зазначає про те, що перетин державного кордону було здійснено ним з метою надання підрозділам Сил Оборони України волонтерської допомоги. Так, апелянт займається волонтерською діяльністю у складі благодійної організації «Ми Єдина Україна» та працює над забезпеченням військових.

Просить зауважити про те, що перетин державного кордону був здійснений ним в стані крайньої необхідності, оскільки СОУ виконуючи бойові завдання на території Курської області РФ, потребують постійної допомоги матеріальними засобами. Тому при перетину кордону, апелянт не керувався злочинними мотивами, а єдина мета була, як найшвидше доставити матеріальні засоби підрозділам для виконання завдань.

Таким чином, постанова судді не відповідає вимогам чинного законодавства та постановлена без врахування обставин дії воєнного стану введеного на території України.

В обґрунтування пропущеного строку на апеляційне оскарження, апелянт просить врахувати діяльність благодійної організації. Так, займаючись волонтерською діяльністю, апелянт постійно перебуває на виїздах до військових підрозділів, з метою доставки матеріальних засобів та приладів. А тому йому не вистачило часу підготувати апеляційну скаргу у визначений законом строк, у зв`язку з чим ним подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді суду першої інстанції.

У судове засідання призначене на 10 год. 00 хв. 21 березня 2025 року, особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 будучи повідомленими про час, дату та місце апеляційного розгляду, до апеляційного суду не з`явився. У телефонному режимі останній повідомив, що не заперечує проти розгляду поданої ним апеляційної скарги у його відсутність, про що складено довідку № 1 від 21 березня 2025 року.

При вирішенні питання щодо можливості здійснення апеляційного розгляду за відсутності апелянта, апеляційний суд враховує наступне.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі Пономарьов проти України", та "Трух проти України").

У рішенні в справі "Каракуця проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що заявники повинні проявляти належну зацікавленість у розгляді їхньої справи.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Нешев проти Болгарії" від 28 жовтня 2004 року визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Практикою Європейського суду з прав людини, яка є преюдиційною, також встановлено, що якщо заявники у визначений законом термін не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи та своєчасно не звертались до суду за інформацією щодо стану розгляду їх справи, їх права на доступ до правосуддя не є порушеними.

Враховуючи вищезазначене, а також ті обставини, що особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 знаючи, що в апеляційному суді на розгляді перебуває подана ним апеляційна скарга, в судове засіданні не з`явився, апеляційний суд дійшов висновку, що апелянт не бажає приймати участь в апеляційному перегляді даної справи.

Враховуючи вище зазначене та принцип судочинства, зазначений у практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, з метою її розгляду у розумні строки, апеляційний суд не вбачає підстав для відкладення апеляційного розгляду та вважає за можливе здійснити розгляд поданої особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 апеляційної скарги на постанову судді Сумського районного суду Сумської області від 29 листопада 2024 року, у відсутність апелянта, і в даному випадку права ОСОБА_1 на доступ до правосуддя, не є порушеним.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до наступних висновків.

Відповідно штампу відділення поштового зв`язку України, апеляційна скарга на постанову судді Сумського районного суду Сумської області від 29 листопада 2024 року, була подана ОСОБА_1 19 грудня 2024 року, тобто поза межами строку на апеляційне оскарження. Причиною пропуску строку, апелянт зазначає здійсненням ним волонтерської діяльності, котра займає переважну більшість часу в його житті.

Відповідно до ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Перевіривши представлені матеріали та доводи ОСОБА_1 в обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для поновлення апелянту строку на апеляційне оскарження постанови судді від 29 листопада 2024 року, у зв`язку з чим його клопотання підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно приписів ст.245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції, розглядаючи матеріали про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 дотримався.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії СхРУ № 119183 від 20 листопада 2024 року;

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 відповідно яких, останній повідомив, що 20 листопада 2024 року близько 10 год. 00 хв. незаконно перетнув державний кордон України з метою надання волонтерської допомоги ЗС України, які знаходилися на території РФ. Про незаконність перетину державного кордону знав, вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнає;

- схемою місцевості району виявлення правопорушника ОСОБА_1 від 20 листопада 2024 року, складеної начальником відділення вогневої підтримки ІНФОРМАЦІЯ_2 (з м.д. АДРЕСА_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 (з м.д. АДРЕСА_3 ) ОСОБА_4 .

Отже, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, підтверджено належними та допустимими доказами, які були досліджені місцевим та апеляційним судами.

Таким чином, суддя суду першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП.

Щодо доводів апелянта про те, що він діяв в стані крайньої необхідності, апеляційний суд зазначає наступне.

Об`єктом правопорушень, передбачених статтею 204-1 КУпАП є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону, а суб`єктивна сторона правопорушень, характеризується наявністю прямого умислу.

Крайня необхідність визначається як стан, за якого особа правомірно заподіює шкоду інтересам, що охороняються державою, щоб усунути небезпеку, що безпосередньо загрожує особі чи охоронюваним законом правам цієї людини або інших осіб, а також суспільним інтересам чи інтересам держави, за умови неможливості усунути цю небезпеку іншими засобами, якщо при цьому не було допущено перевищення меж крайньої необхідності.

Згідно з ст.ст. 17, 18 КУпАП, особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності. Не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Відповідно сталої судової практики, стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує». Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Апеляційний суд критично відноситься до доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності, оскільки волонтерська діяльності здійснюється на добровільних засадах та цей обов`язок не покладений на нього державою, а є його власним бажанням та можливостями, від яких він може відмовитись в будь-який час та без будь-яких наслідків. Таким чином, перетинання ОСОБА_1 державного кордону України групою осіб через тимчасово закритий пункт пропуску в колоні військової техніки, не може розцінюватися апеляційним судом, як вчинення дій останнім в стані крайньої необхідності.

Таким чином, зважаючи на конкретні обставини справи, адміністративне правопорушення, яке вчинив ОСОБА_1 є умисною, суспільно небезпечною дією, а тому зазначені у апеляційній скарзі обставини не можуть вважатись такими, що є підставою для закриття провадження.

Разом з тим, вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, суддя суду першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог ст.ст.23, 33 КУпАП, згідно з якими адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.

Відповідно до положень ст.22 КУпАП, при малозначності вчиненого правопорушення орган, посадова особа, уповноважені вирішувати справу, можуть звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Положення зазначеної статті відображають принцип індивідуалізації адміністративної відповідальності, який означає відповідність заходу впливу, який обирається для правопорушника, меті адміністративній відповідальності.

Він передбачає, як індивідуальний підхід до застосування примусових заходів залежно від особистих якостей правопорушника та характеру і обставин вчинення проступку, так і можливість пом`якшення і навіть відмови держави від застосування заходів відповідальності, якщо її мета може бути досягнута іншим шляхом.

Даних, що ОСОБА_1 раніше притягувалася за адміністративні правопорушення матеріали справи не містять.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення та мету перетину ОСОБА_1 державного кордону України через тимчасовий закритий ППр «Юнаківка», а саме надання гуманітарної допомоги бойовим підрозділам Збройних Сил України, які знаходять на території Курської області РФ, апеляційний суд вважає, що хоча ОСОБА_1 і вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, однак будь-яких негативних наслідків від його дій не настало, тому вчинене правопорушення необхідно вважати малозначним, внаслідок чого, відповідно до вимог ст. 22 КУпАП, останнього слід звільнити від адміністративної відповідальності, справу відносно нього закрити з оголошенням йому усного зауваження.

Застосування такого заходу, як усне зауваження, буде достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети виховного впливу та запобігання вчиненню ОСОБА_1 нових правопорушень.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити особі, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Сумського районного суду Сумської області від 29 листопада 2024 року.

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Постанову судді Сумського районного суду Сумської області від 29 листопада 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, скасувати.

На підставі ст. 22 КУпАП звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, оголосити ОСОБА_1 усне зауваження, а провадження у справі закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуФілонова Ю. О.