ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/8531/24 Головуючий суддя І інстанції Бугера О. В.
Провадження № 33/818/494/25 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Кузнецової А.А. на постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 31 січня 2025 року, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець м. Полтави,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 605 грн. 50 коп.

Постановою встановлено, що водій ОСОБА_1 о 12.50 год. в м. Харкові, по проспекту Героїв Харкова, 308, керував транспортним засобом «Тойота Прадо», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОНКЛ відмовився на бодікамеру, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачено відповідальність за чю.1 ст. 130 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі захисник Кузнецова В.П. просила судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.п. 1, 4 ст. 247 КУпАП, посилаючись на те, що працівники поліції незаконно зупинили автомьі, в якому рухався ОСОБА_1 . Зокрема зазначала, що ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» визначено вичерпний перелік ознак, на підставі яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби, а також зазначено, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті. Вказувала також на порушення працівниками поліції вимог КУпАП, оскільки, на її думку, ОСОБА_1 є військовослужбовцем, а тому огляд на стан сп`яніння необхідно проводити за правилами ст. 266-1 КУпАП, а не за правилами ст. 266 КУпАП. Поряд з цим захисник заперечувала, що ОСОБА_1 керував автомобілем, та зазначала, що матеріали справи не містять доказів того, що саме він був водієм, а тому вважала, що він не може бути притягнутий до адміністративного відповідальності за ст. 130 КУпАП. Вважала, що у ОСОБА_1 під час спілкування з працівниками поліції не було ознак алкогольного сп`яніння, які були надумані саме працівниками поліції. Також вказувала, що ОСОБА_1 19.09.2024 року перебував на військовій службі та за наказом командира зобов`язаний був слідувати на автомобілі для виконання бойового завдання в м. Харкові та після виконання бойового завдання повернутись в м. Слов`янськ, отже останній виконував бойове завдання в м Харкові, що також свідчить про стан крайньої необхідності, а отже ОСОБА_1 , на думку захисника, повинен бути звільнений від відповідальності. Також посилалась на практику ЄСПЛ.

До початку апеляційного розгляду, 27.02.2025 року до канцелярії Харківського апеляційного суду надійшло клопотання захисника Кузнецової А.А. про зупинення розгляду справи до звільнення ОСОБА_1 з військової служби, оскільки він є військовослужбовцем, перебуває на військовій службі під час проведення загальної мобілізації в ЗСУ, бажає особисто приймати участь в судовому засіданні та надавати особисті пояснення, а також враховуючи ту обставину, що в Україні діє воєнний стан, з метою недопущення порушення його права на захист та доступу до правосуддя, вважала за необхідне зупинити провадження у справі.

02.04.2025 року до канцелярії Харківського апеляційного суду надійшла заява захисника Кузнецової А.А., в якій вона просила розглянути клопотання про зупинення розгляду справи без її участі.

Такі відомості вочевидь свідчать про те, що захисник Кузнецова А.А. була повідомлена про дату, час та місце розгляду її апеляційної скарги, в судове засідання не з`явилась. Поряд з цим належить врахувати, що від захисника не надходило будь-яких інших клопотань, в тому числі, про відкладення апеляційного розгляду, або про існування об`єктивних поважних причин неможливості з`явитись в судове засідання в суд апеляційної інстанції.

Поряд з цим, уточнюючи повідомлення учасників цієї справи про місце, дату та час розгляду апеляційної скарги, 02.04.2025 року секретарем судового засідання було здійснено телефонний дзвінок на мобільний телефон ОСОБА_1 . Під час спілкування останній повідомив, що він повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги його захисника, однак приймати участь в судовому засіданні у будь-який спосіб, в тому числі у режимі відеоконференції, не має можливості, оскільки перебуває на лінії бойового розмежування з ворогом. Також ОСОБА_1 просив розглянути апеляційну скаргу без його участі, оскільки його позиція захисту узгоджена з його захисником.

Враховуючи наведене, а також положення ст.ст. 268, 271 КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі ОСОБА_1 та його захисника, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги та не просили відкласти апеляційний розгляд цієї справи.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції послався, як на докази винуватості, на відомості протоколу про адміністративне правопорушення, довідку про отримання посвідчення водія, направлення водія на огляд, акту огляду на стан сп`яніння, рапорту працівника поліції, а також на відомості відеозапису з бодікамери працівників поліції.

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 1) вбачається, що ОСОБА_1 керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я відмовився.

В матеріалах справи міститься відеозапис події за участю ОСОБА_1 (арк. 7). З відомостей цього відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 був повідомлений про те, що стосовно нього був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст. 267 КУпАП, відсторонення водіїв від керування транспортними засобами. Огляд на стан алкогольного сп`яніння може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосовує ці заходи, або до суду.

Також, належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ані ОСОБА_1 , ані його захисником не оскаржувалися, тобто останні не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва для проведення службової перевірки або не зверталися з позовом до суду в порядку КАС України, а також не зверталися із відповідними заявами у порядку, передбаченому КПК України до правоохоронних органів, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції.

Тобто, ОСОБА_1 скориставшись своїм правом на захист, не скористався своїм правом оскаржити дії працівників поліції під час складення ними протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП.

Отже, враховуючи відсутність будь яких скарг ОСОБА_1 та його захисника щодо дій працівників поліції під час пропонування ними проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, а також складення ними протоколу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в протоколі відповідають дійсності та заслуговують на увагу.

Крім того, відповідно до відомостей рапорту працівника поліції ОСОБА_2 (арк. 8), 19.09.2024 року під час патрулювання на стаціонарному посту «ХТЗ» за адресою: м. Харків, проспект Героїв Харкова, 308, було зупинено ТЗ Тойота Прадо, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 .. Під час спілкування у воія було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Під час перевірки документів, водій ОСОБА_1 не мав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чим порушив п.п. 2.1.6 ПДР України та керував транспортним засобом, що не належить цьому транспортному засобу.

Поряд з цим, в судове засідання в суд апеляційної інстанції викликався працівник поліції, який складав протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_3 .

В судове засідання в суд апеляційної інстанції цей працівник поліції не з`явився, однак надав свої письмові пояснення стосовно події, яка зафіксована в протоколі.

З відомостей письмових пояснень інспектора поліції Чепурного А.П. вбачається, що у зв`язку з дією на території України режиму «Воєнний стан», просив розглянути апеляційну скаргу без його участі, враховуючи наступні пояснення.

19.09.2024 року він ніс службу на стаціонарному посту «ХТЗ». Було зупинено транспортний засіб під керуванням ОСОБА_3 за кермом якого бу саме вищезазначений громадянин. Під час спілкування з ним були виявлені ознаки сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння було запропоновано пройти в установленому законодавством порядку на місці зупинки або в закладі охорони здоров`я, на що водій відмовився. Неодноразово повідомляв, що не він керував автомобілем, проте саме він керував транспортним засобом, що підтверджується відеозаписом.

Враховуючи відсутність будь-яких скарг стосовно дій працівників поліції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані у рапорті, а також у письмових поясненнях працівників поліції відповідають дійсності та заслуговують на увагу.

Крім того, відповідно до відомостей відеозапису вбачається, що працівники поліції на стаціонарному блок посту зупинили автомобіль Тойота Прадо, під керуванням саме ОСОБА_1 . На питання останнього працівник поліції повідомив, що автомобіль зупинено для перевірки документів, а також у зв`язку з тим, що водій розмовляє по телефону під час керування автомобілем. ОСОБА_1 не заперечував того факту, що він розмовляв по телефону. Працівник поліції попросив припаркувати автомобіль неподалік від місця його зупинки. ОСОБА_1 проїхав декілька метрів та зупинив автомобіль, вийшов з водійського місця автомобіля та стояв біля автомобіля. В цей же час з пасажирського місця автомобіля вийшов інший чоловік, який обійшов автомобіль на сів на місце водія. Після цього, ОСОБА_1 почав повідомляти працівникам поліції, що він не керував автомобілем та не є водієм.

Отже, відомості цього відеозапису, поза розумним сумнівом, свідчать про те, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем та був зупинений працівниками поліції, тобто саме ОСОБА_1 був водієм, що повністю спростовую такі твердження захисника.

Крім того, відомості цього відеозапису свідчать про те, що ОСОБА_1 був зупинений на стаціонарному посту працівниками поліції для перевірки документів, оскільки у країні діє воєнний стан, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зупинка автомобіля працівниками поліції на стаціонарному блокпосту була законною, що об`єктивно спростовує такі твердження апелянта.

Крім того, з відомостей відеозапису вбачається, що працівники поліції виявили у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення мови та повідомили йому про це, а після цього запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці події з використанням алкотестера Драгер або в закладі охорони здоров`я. Працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, а також наслідки його відмови від проходження такого огляду, що було зрозуміло останньому. Поряд з цим працівники поліції залучили представника ВСП, оскільки ОСОБА_1 , повідомив, що він є військовослужбовцем. Після роз`яснення порядку проведення огляду на стан сп`яніння, ОСОБА_1 відмовився від проходження такого огляду. Також працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 його права, передбачені ст. 268 КУпАП. Крім того, з відеозапису вбачається, що працівники поліції стосовно ОСОБА_1 , ухвалили постанову про адміністративне правопорушення за керування транспортним засобом без відповідних документів.

Отже, враховуючи відомості цього відеозапису, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем та був зупинений працівниками поліції, які виявили ознаки алкогольного сп`яніння та запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, від якого ОСОБА_1 відмовився.

Крім того, зазначені відомості об`єктивно підтверджують наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, які зафіксовані працівником поліції у протоколі, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та поведінка, що не відповідає обстановці.

Зокрема, така ознака алкогольного сп`яніння, як поведінка, що не відповідає обстановці підтверджується тим, що ОСОБА_1 об`єктивно керував автомобіем, вийшов з автомобіля з місця водія після його зупинки та відразу став повідомляти працівників поліції, які все це бачили, що він не керував автомобілем.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Поряд з цим, належить врахувати те, що відповідно до відомостей довідки (арк. 3), ОСОБА_1 отримав посвідчення водія внаслідок складання ним іспиту на знання вимог ПДР України, що об`єктивно вказує на те, що ОСОБА_1 знає ПДР України.

Відповідно до вимог п. 1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, апеляційний суд вбачає, що ОСОБА_1 свідомо ігнорував ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП.

Крім того, захисник просив зупинити апеляційний розгляд до звільнення ОСОБА_1 з військової служби.

Належить зазначити, що чинним Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачена можливість зупинення провадження за винятком справ про адміністративні правопорушення, пов`язаних з корупцією.

Приписами ч.1 ст. 268 КУпАП встановлено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Частиною 2 цієї статті не передбачена обов`язкова присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності при розгляді справи за ч.1 ст.130 КУпАП.

Разом з тим, приписи ст. 294 КУпАП також не містять вимог щодо обов`язкової участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час апеляційного розгляду справи.

Також слід зазначити, що наведені вище положення ст. 268 та ст. 294 КУпАП не містять заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

У своїх правових висновках постанови від 12.12.2024 №990SCGC/20/24 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та своєчасного (без невиправданих зволікань) розгляду і вирішення справи.

Разом з тим, одним із принципів судового розгляду є забезпечення необхідного баланс між дотриманням прав сторони і розглядом справи протягом встановленого законом або розумного строку, а також недопущення судом невиправданих зволікань у розгляді справ.

02.04.2025 року під час повідомлення ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, останній повідомив, що не має можливості прийняти участь у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції у будь-який спосіб та просив розглянути її без його участі.

Тобто, твердження захисника про те, що ОСОБА_1 бажає особисто надавати пояснення в судовому засіданні є необґрунтованими та спростовуються безпосередньо особистим повідомленням ОСОБА_1 .

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне відмовити захиснику у задоволенні його клопотання про зупинення апеляційного провадження.

Крім того, належить врахувати, що ОСОБА_1 не повідомляв ані працівників поліції, ані представника ВСП про те, що він, за наказом командира, виконував бойове завдання. Матеріали справи не містять будь-яких відомостей про те, що ОСОБА_1 дійсно 19.09.2024 року виконував наказ командира, а саме бойове завдання. Також вбачається, що ОСОБА_1 в автомобілі був не один, що свідчить про те, що інша особа вочевидь мала фізичну можливість керувати автомобілем для виконання ОСОБА_1 будь-яких оперативних завдань.

Такі відомості вочевидь свідчать про необґрунтованість тверджень захисника щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення в стані крайньої необхідності.

Щодо доводів сторони захисту про те, що огляд ОСОБА_1 має проводитись співробітниками ВСП відповідно до вимог ст. 266-1 КУпАП, що, на думку апелянта, обумовлює скасування постанови суду першої інстанції належить зазначити наступне.

Відповідно до приписів ч.1, 2 ст. 266-1 КУпАП військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів, а також військовослужбовці Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.

Аналіз положень ст.266-1 КУпАП свідчить про те, що даною нормою права не визначається порядок огляду військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, які керують транспортним засобом.

Тобто, положення ст.266-1КУпАП стосуються лише військовослужбовців за вчинення військових адміністративних правопорушень, передбачених главою 13-Б КУпАП.

Отже, для військовослужбовців, які керують транспортним засобом застосовується порядок проходження огляду, передбачений ст. 266 КУпАП, які проводять працівники Національної поліції.

Згідно приписів ч. 1 ст. 15 КУпАП за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, санітарних норм, правил полювання, рибальства та охорони рибних запасів, митних правил, вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією, вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування у разі винесення термінового заборонного припису, порушення тиші в громадських місцях, неправомірне використання державного майна, незаконне зберігання спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації, невжиття заходів щодо окремої ухвали суду, ухилення від виконання законних вимог прокурора, порушення законодавства про державну таємницю, порушення порядку обліку, зберігання і використання документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію, військовослужбовці несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України» одним із завдань Служби правопорядку є забезпечення безпеки дорожнього руху військових транспортних засобів, контроль за рухом транспортних засобів і перевезенням вантажів Збройних Сил України.

Вимогами п. 2 ч.2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що водії військових транспортних засобів зобов`язані виконувати передбачені законом вимоги поліцейського або посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами.

Крім того належить зауважити, що спеціально створений суб`єкту владних повноважень військова поліція на цей час до виконання своїх посадових обов`язків не приступила.

Належить зазначити, що в розумінні логічного застосування правових норм, щодо яких законодавець на момент вчинення правопорушення ще не вніс відповідних змін, які відповідали б суспільним інтересам та певним обставинам (подолання часової прогалини у законодавстві) суд вважає належним не обмежуватись категорією «водій військового транспортного засобу» та застосовувати під час розгляду цієї справи цю категорію в значенні «водій військового транспортного засобу, який виконує бойове завдання або службовий обов`язок з використанням цивільного автомобіля».

В такому разі водій має підтвердити зазначене відповідними документами. Навіть і тоді, зазначене не обумовлює не виконанням водієм військового транспортного засобу вимог, передбачених ч.2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» щодо виконання законних вимог поліцейського.

З відомостей доданого до протоколу відеозапису вбачається, що хоча ОСОБА_4 будучи зупиненим на цивільному автомобілі і повідомив про те, що він є війсь ковослужбовцем, однак про виконання ним бойового завдання, а також про виконання ним безпосередніх посадових обов`язків поза межами військової частини працівників поліції не повідомив, будь-яких відомостей з цього приводу матеріали справи не містять.

За таких обставин, враховуючи вимоги ст. 266, 266-1 КУпАП та Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України», Закону України «Про дорожній рух» у їх невід`ємному зв`язку, а також те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_4 в час вчинення правопорушення виконував бойове завдання або безпосередні посадові обов`язки поза межами військової частини з використанням цивільного транспортного засобу, суд приходить до висновку про належне та правильне дотримання працівниками поліції вимог чинного КУпАП та вважає їх дії щодо складання матеріалів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 законними. Натомість суд апеляційної інстанції вважає твердження апелянта про те, що огляд військовослужбовців, які керують транспортними засобами має проводитись співробітниками ВСП відповідно до вимог ст. 266-1 КУпАП суб`єктивними та безпідставними.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому його посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання захисника Кузнецової А.А. про зупинення провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу адвоката Кузнецової А.А. задовольнити частково.

Постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 31 січня 2025 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП змінити, виключивши висновки та рішення суду щодо стягнення з ОСОБА_1 судового збору.

В решті постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 31 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков