Справа № 135/1531/24
Провадження № 33/801/279/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Волошина Т. В.
Доповідач: Копаничук С. Г.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2025 рокум. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Копаничук С. Г., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ладижинського міського суду Вінницької області від 19 лютого 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає по АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и л а:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, серії ААД258335 ,18 листопада 2024 року о 01 год. 15 хв на автодорозі Вінниця Турбів-Гайсин- Велика Михайлівка 141 км. водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Мазда», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння водій ОСОБА_1 відмовився на місці зупинки, чим порушив п. 2.5 ПДР України, вчинивши адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Ладижинського міського суду Вінницької області від 19.02.2025 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,6 грн.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що вина ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення доведена повністю наявними у справі доказами . Досліджені судом письмові та відео докази є достатніми для встановлення винуватості ОСОБА_1 у вчинені інкримінованого йому правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування та порушення судом норм права, просить зазначену постанову скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Зазначив, що судом не досліджено докази його вини у вчиненні даного адміністративного правопорушення. Зокрема, посилаючись на ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію», вказав, що суд не дослідив обставини факту керування ним транспортним засобом та зупинки його працівниками поліції. Вважає, що за відсутності доказів факту керування ним та зупинки транспортного засобу у працівників поліції були відсутні правові підстави вимагати у нього пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Перевіривши матеріали справи , проаналізувавши постанову суду в межах наведених в апеляційній скарзі доводів, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.

Положеннями частини 7 статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Установлено, що 18 листопада 2024 року о 01 год. 15 хв на автодорозі Вінниця Турбів-Гайсин- Велика Михайлівка 141 км. водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Мазда» д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук, почервоніння обличчя.. Від проходження огляду на стан сп`яніння водій ОСОБА_1 відмовився на місці зупинки, чим порушив п. 2.5 ПДР України, вчинивши адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Відповідно до ст. 2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

Положеннями ст. 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з вимогами ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР України) передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно з пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі за змістом Інструкція) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння зафіксована поліцейським відповідно до положень ст. 266 КУпАП та «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 року.

DVD диск з відеозаписом з нагрудної камери поліцейських є додатком до протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційним судом при перевірці доводів скарги досліджено відеозаписи, надані працівниками поліції, на яких зафіксовано факт керування водієм ОСОБА_1 транспортним засобом «Мазда» .Останній одночасно зі службовим автомобілем патрульної поліції заїхав на автомобільну заправну станцію. Причиною зупинки ОСОБА_1 поліцейськими було висловлено те, що автомобіль «Мазда» був без державного номерного знаку, що є порушенням Правил дорожнього руху ,про що було тут же повідомлено ОСОБА_1 , який на відео визнав цей факт. Під час спілкування з ОСОБА_1 працівники поліції виявила у останнього типові зовнішні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нечітку вимову. Про це було повідомлено ОСОБА_1 та запропоновано йому надати документи на автомобіль і право водіння та пройти освідування на стан сп`яніння. Останній спочатку погодився, а потім тягнув час, внаслідок чого працівники поліції повідомили його ,що якщо у нього є якісь сумніви ,він може проїхати з ними до медзакладу, де може пройти огляд. Зі спливом певного часу , врешті, на пряме запитання працівників поліції ОСОБА_1 від проходження такого огляду ,як на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 категорично відмовився . Зазначені обставини відмови ,як і відсутність будь-яких заперечень щодо керування ним автомобілем, чітко зафіксовані на відеозаписі. При цьому, будь-якого насилля чи спонукання давати ним саме такі пояснення з боку працівників поліції не вбачаються. Відсутні також посилання його на те, що він чогось не зрозумів чи недочув. Ба більше, всі ці обставини викладені в протоколі про адміністративне правопорушення підтверджені двома свідками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Положеннями частини першої статті 130 КУпАП передбачено, що відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, є окремою підставою для притягнення до адміністративної відповідальності незалежно від того тверезий водій чи ні, тому апеляційний суд вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід врахувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого законом порядку, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції вірно встановив обставини вчинення правопорушення водієм ОСОБА_1 та його вину , надав належну оцінку доказам в їх сукупності та дійшов обґрунтованого висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., зазначено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Доводи апеляційної скарги про те, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 працівниками поліції не зупинявся за передбачених законом причин (стаття 35 Закону України «Про Національну поліцію»), оскільки докази його зупинки у матеріалах справи відсутні, а тому всі подальші дії працівників поліції є незаконними, є безпідставними і такими, що не дають правових підстав для скасування оскаржуваної постанови та не свідчать про відсутність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого правопорушення.

Відповідно до ст.35 ЗУ «Про національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі ,зокрема, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Із відеозапису вбачається, що працівники поліції після заїзду на територію АЗС і того, як автомобіль під керуванням ОСОБА_1 зупинився звернули увагу на відсутність на його авто державного номерного знаку і з цього приводу розпочали спілкування щодо порушення ним ПДР ,що відображено на відеозаписі. Тобто , підстави спілкування патрульної поліції з ОСОБА_1 є законними ,як і їх подальші вимоги .Згодом за даним фактом порушення ПДР України патрульним поліцейським щодо ОСОБА_1 було винесено постанову про накладення адмінстьягнення за ч.1 ст.121-3 КУпАП .

За таких обставин твердження ОСОБА_1 про незаконність дій працівників поліції щодо їх вимог не вбачаються обгрунтованими.

Крім того, суд також звертає увагу на те, що згідно п.11 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 24 червня 1988 року «Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення» , за правилами статті 288 КУпАП України судами розглядаються скарги на постанови про адміністративні правопорушення. Інші дії адміністративних органів (наприклад, пов`язані із затриманням, особистим оглядом, вилученням речей і документів, відстороненням водіїв від керування транспортними засобами, річковими і маломірними суднами, оглядом на стан сп`яніння) оскаржуються у встановленому для цього порядку.

Таким чином ,у разі незгоди з діями працівників поліції , ОСОБА_1 мав право їх оскаржити у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Однак , ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції пояснив ,що зі скаргами чи позовом щодо незаконності дій працівників поліції по притягненню його до відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП до відповідних органів не звертався. Доказів незаконності дій працівників поліції ні суду першої інстанції ,ні апеляційному суду не надав.

На підставі досліджених доказів, суд апеляційної інстанції вважає висновок суду ,який розцінив дії ОСОБА_1 ,як відмову від проходження огляду на стан сп`яніння у передбаченому закону порядку ,обгрунтованим. Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції вірно встановив обставини вчинення водієм ОСОБА_1 правопорушення, надав належну оцінку доказам в їх сукупності та дійшов обґрунтованого висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керування транспортним засобом у стані алкогольного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням. Водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.

Під час перевірки апеляційним судом матеріалів справи істотних порушень допущених при їх складанні не встановлено. Протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 містить всі необхідні відомості, передбачені ст. 256 КУпАП та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС №1395 від 07 листопада 2015 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно повертав матеріали справи про адміністративне правопорушення до ВП №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області для доопрацювання та належного оформлення , також не заслуговують на увагу. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11.02.2021 (справа №11-1219сап19) зазначила, що норми КУпАП, які встановлюють процедуру адміністративного розслідування і стадію розгляду справи уповноваженим органом (судом), не містять законодавчих положень, які б за окресленої правової ситуації передбачали можливість повертати справу про адміністративне правопорушення для дооформлення. Водночас, немає й процесуальних норм, які б забороняли судді, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, вимагати від уповноваженого органу виконати належним чином вимоги процесуального закону щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення і його реалізації таким чином, щоб можна було вирішити питання про винність особи у вчиненні адміністративного проступку з дотриманням строків розгляду і без порушення прав особи порушника чи осіб, які потерпіли від дій останнього.

При цьому, направлення матеріалів справи на доопрацювання жодним чином не змінило фактичних даних та обставин вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, а стосувалось лише належного оформлення протоколу про адміністративне правопорушення в частині підпису уповноваженої особи, яка його склала.

За вказаних обставин, наявні в матеріалах справи докази підтверджують правильність висновків суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а апеляційна скарга доводів, які б спростовували ці висновки ,не містить.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, вина ОСОБА_1 доведена повністю, а його дії за ч. 1 ст. 130 КУпАП кваліфіковані правильно.

Ураховуючи характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, обставини його вчинення, дані про особу, суд дійшов правильного висновку про можливість застосування до нього адміністративного стягнення, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отже, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 280, 283, 294, 295 КУпАП,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Ладижинського міського суду Вінницької області від 19 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду С. Г. Копаничук