Справа № 464/4022/24 Головуючий у 1 інстанції: Тімченко О. В.
Провадження № 33/811/221/25 Доповідач: Маліновська-Микич О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року суддя Львівського апеляційного суду Маліновська-Микич О.В., з участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сихівського районного суду м. Львова від 29 січня 2025 року,

встановив:

постановою Сихівського районного суду м. Львова від 29 січня 2025 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто із ОСОБА_1 605,60 грн судового збору на користь держави.

Відповідно до оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 23 травня 2024 року о 08.43 год по вул. Хоткевича,68 у м. Львові керував автомобілем марки «Рено» номерний знак НОМЕР_1 у стані наркотичного сп`яніння, чим порушим п.2.9а ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУАП.

На цю постанову особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Сихівського районного суду м. Львова від 29 січня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю у його діях події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, винесеною без повного і всебічного з`ясування обставин справи.

Наголошує, що всупереч вимогам ст.256 КУпАП працівники поліції не з`ясували місце вчинення, на їхню думку правопорушення ОСОБА_1 , зазначивши у протоколі адресу АДРЕСА_1 а у постанові вул. Чукаріна, 22 м. Львова.

Стверджує, що мало місце порушення процедури огляду, зокрема біоматеріал сечу відібрали в одну пробірку, а не у дві як це встановлено Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння бо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р. № 1452/735 (далі Інструкція), тест проводився медичною сестрою, а не лікарем; акт медичного огляду складено з порушенням вимог Інструкції.

Наголошує, що суд першої інстанції допустив неповному судового розгляду, безпідставно відмовивши у задоволенні клопотання про виклик у судове засідання медичних працівників ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .

Звертає увагу суду на те, що він заявляв про свою невинуватість працівникам поліції під час зупинки керованого ним автомобіля так і в подальшому під час проведення медичного огляду та складання протоколу, та як наркотичних засобів не вживав і не вживає, веде здоровий спосіб життя, працює водієм більше двох років і щоденно знаходиться за кермом автомобіля.

Заявляє, що матеріали справи не містять достатніх належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставиться йому у вину.

Заслухавши доводи ОСОБА_1 на підтримку апеляційних вимог, дослідивши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дотримався всіх вказаних вимог закону, оскільки встановив обставини, які мають значення для об`єктивного та всебічного розгляду справи.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, винуватість ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 568996 від 23 травня 2024 року, що за формою та змістом відповідає вимогам ст.256 КУАП та яким зафіксовано час, місце та обставини вчинення правопорушення; висновком Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, складеним 23 травня 2024 року за № 001585, яким встановлено стан наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 ; відеозаписом з реєстраторів нагрудних камер поліцейських з місця події, де зафіксовано факт керування ОСОБА_1 автомобіля та процедуру медичного огляду останнього на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я з відповідним результатом; рапортом інспектора патрульної поліції про обставини події; постановою патрульної поліції серії ЕНА № 2214039 від 23 травня 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 510 грн за порушення 23 травня 2024 року о 08.43 год п.2.3 Правил дорожнього руху та вчинення адміністративного правопорушення за ч.5 ст.121 КУАП.

Передбачених законом підстав для визнання огляду недійсним апеляційний суд не встановив і таких підстав не наведено апелянтом.

Апеляційним судом було перевірено доводи апелянта щодо місця вчинення правопорушення, та встановлено, що як і у протоколі про адміністративне правопорушення ААД № 568996 від 23 травня 2024 року так і у рапорті працівників патрульної поліції вказано місце вчинення правопорушення вул. Хоткевича,68. Посилання у постанові про адміністративне правопорушення серії ЕРФ №2214039 на вул.Чукаріна, 22 (як місце вчинення адміністративного правопорушення), апеляційний суд розцінює як механічну описку і до уваги не бере.

Інші доводи апеляційної скарги в цілому повторюють пояснення аналогічні тим, що викладені у заяві про закриття провадження у справі, захисника Кекіша П.П., які були предметом дослідження суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку, з якою апеляційний суд погоджується.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32).

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо наявності у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та його винуватості, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Сихівського районного суду м. Львова від 29 січня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О.МАЛІНОВСЬКА - МИКИЧ