Справа №751/2554/25
Провадження №3/751/1032/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 р. місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігів

в складі: головуючого-судді Павлова В.Г.,

при секретарі Овдій О.М.,

розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, яка надійшла від УПП в Чернігівській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 -

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП-

за участі захисника-адвоката Загалець О.М.,

ВСТАНОВИВ:

10.03.2025 р. о 18 год. 29 хв. в м. Чернігів,по вул. Івана Мазепи 66В водій ОСОБА_1 керував автомобілем «ВАЗ 2107» /д.н.з. НОМЕР_1 / в стані алкогольного сп`яніння.

Зі згоди водія у встановленому законом порядку огляд на визначення стану алкогольного спяніння проводився за допомогою приладу алкотестер Драгер ARСD-0467на місці зупинки, проба позитивна - 0,40‰ проміле.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9 А ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, що підтверджується зворотнім поштовим повідомленням, особисто не з`явився, забезпечив представлення своїх інтересів захисником.

Захисник-адвокат Загалець О.М. просив закрити провадження у справі з підстав відсутності в діях його підзахисного складу адміністративного правопорушення. Узагальнений зміст заперечень зводився до перебування ОСОБА_1 у стані крайньої необхідності, які обумовили керування ним транспортним засобом.

З урахуванням положення ст.268 КУпАП, яка не містить заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, що передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, без обов`язкової присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також вимоги ст.277 КУпАП в частині строків розгляду, з огляду на вжиті заходи для належного інформування про час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності ОСОБА_1 .

Окрім того, суд враховує, що наявних у справі матеріалів достатньо для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення без подальшого відкладення, оскільки інтереси особи в судовому засіданні представляє адвокат.

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно п.2.9 «А» ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до положень ч.1 ст.130 КУпАП, складом адміністративного правопорушення є, зокрема, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння.

З досліджених в судовому засіданні протоколу про адміністративне правопорушення від 10.03.2025 р. та відеозапису з портативного відео-реєстратора встановлено, що 10.03.2025 р. о 18 год. 29 хв. в м. Чернігів,по вул. Івана Мазепи, 66В водій ОСОБА_1 керував автомобілем «ВАЗ 2107» /д.н.з. НОМЕР_1 / в стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи позицію сторони захисту в частині не оспорювання факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, яка співвідноситься з поясненнями самого водія на місці зупинки транспортного засобу та, зокрема підтверджується матеріалами відеофіксації, суд вважає доведеним факт керування транспортним засобом «ВАЗ 2107» /д.н.з. НОМЕР_1 / саме ОСОБА_1 .

Відтак, суд вважає доведеним факт виконання ОСОБА_1 функцій водія, тобто останній є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП.

Проаналізувавши обставини проходження водієм відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, суд приходить до наступного висновку.

В силу положень ст.251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію та обставини правопорушення, а доказами у справі є, зокрема, пояснення особи, що притягається до відповідальності, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису.

Згідно відеозапису з портативного відео-реєстратора, підставою для зупинки транспортного засобу «ВАЗ 2107» /д.н.з. НОМЕР_1 /під керуванням водія ОСОБА_1 стало порушення ПДР, а саме за порушення п.п.9.2.6 ПДР.

Під час перевірки працівником поліції документів та спілкування з водієм ОСОБА_1 у останнього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, які в подальшому стали підставою для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу «Alcotest Drager»6810, прилад ARCD-0467, результат позитивний 0,40 ‰.

Суд особливо звертає увагу на відеозапис з відео-реєстратору поліцейського, що є засобом об`єктивного контролю, оскільки не залежить від суб`єктивного сприйняття кожного з учасників події, і є достатнім доказом для прийняття несуперечливого рішення по справі.

На вказаному відеозаписі безперервно зафіксовано як процедуру огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, так і поетапне складання працівниками поліції адміністративного протоколу. Жодних заперечень з приводу достовірності отриманих результатів під час проведення огляду із застосуванням технічного приладу Alcotest Drager 6810, прилад ARCD-0467 ОСОБА_1 не висловлював.

Натомість останній підтвердив, що напередодні вживав пиво, погодився з результатом огляду та цікавився в працівників поліції ймовірністю за результатом розгляду цього протоколу не позбавлення судом його права керування.

Згода ОСОБА_1 з результатом огляду підтверджується також наданими письмовими поясненнями в адміністративному протоколі в графі пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності по суті порушення та в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, який був підписаний водієм без зауважень та доповнень.

За встановлених фактичних обставин справи, беззаперечно встановлено, що ОСОБА_1 , порушуючи вимоги п.2.9 «А» ПДР, скоїв правопорушення, що передбачене диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки вищезазначені факти його вини є переконливими, достатніми, в повному обсязі відповідають фактичним обставинам справи та знайшли своє підтвердження в доказах, які містяться в матеріалах справи, що були повно та всебічно досліджені під час судового засідання.

Вирішуючи клопотання захисника про закриття провадження в справі на підставі п.4 ч.1 ст.247 КУпАП, суд виходить з того, що ст.18 КУпАП крайня необхідність - це стан, в якому була вчинена дія, передбачена цим Кодексом або іншими законами України, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, і який виключає можливість кваліфікації цієї дії як адміністративного правопорушення.

Обов`язковими ознаками крайньої необхідності є вчинення дії: 1) з метою усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління; 2) якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами; 3) якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Умовою звільнення від адміністративної відповідальності за даної підстави є одночасна наявність усіх трьох вище наведених обставин.

Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

По-перше, з наявного в матеріалах справи відеозапису ОСОБА_1 , відповідаючи на запитання працівників поліції, підтвердив вживання пива, однак вже в ході судового розгляду, останній змінив позицію та вказав про вживання спиртовмісних лікувальних засобів, а відтак, суд не розцінює керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння як крайню необхідність, а лише вбачає елементи захисної версії.

По-друге, ОСОБА_1 не перебував у стані крайньої необхідності, оскільки ані про працевлаштування на посаді водія в ТОВ «Д-2», ані про наявність виробничих потреб у терміновому доставленні вантажу останній працівникам поліції не повідомляв. Більше, того аргумент про перевантаження складських приміщень та необхідність їх звільнення, що обумовили у зв`язку з цим невідкладний вивіз товару саме на легковому автомобілі «ВАЗ 2107»є абсолютно не переконливим та жодним письмовим доказом, зокрема ТТН чи подорожнім листом, не підтверджується.

Суд підкреслює, що керування автомобілем у стані сп`яніння завдає більшу небезпеку не лише для водія, а і для життя третіх осіб, порівняно з тим, чим виправдовує свої дії ОСОБА_1 , а тому не може бути виправданим встановленими фактичними обставинами.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує».

Окрім того, суд звертає увагу на те, що транспортний засіб - це джерело підвищеної небезпеки, а на водія покладається величезна відповідальність не тільки за своє життя, а й за життя невизначеного кола учасників дорожнього руху та цілісність майна інших осіб. Доводи сторони захисту про те, що заподіяна шкода є меншою аніж та, яка могла бути відвернута, навіть у теоретичному порівнянні є абсолютно непереконливими.

Аргументи захисника, що ситуація яка склалась, вимагала від ОСОБА_1 негайного реагування, не спростовують вище викладені висновки суду, оскільки судом не встановлено обставин, що підтверджували б реальність загроз та не можливість її відвернути в інший спосіб (залучення до виконання функцій водія інших осіб, відтермінування поїздки тощо). Натомість, всі обставини про які вказує сторона захисту фактично зводиться до захисту охоронюваних інтересів, які можуть виникнути в майбутньому, що унеможливлює застосування інституту крайньої необхідності.

Відсутність письмових даних про відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом працівниками поліції не є підставою для закриття провадження у справі, оскільки згідно відеозапису поліцейський чітко повідомляв водієві про відсторонення від права керування автомобілем, що вказує на дотримання порядку передбаченого ч.1 ст.266 КУпАП. Окрім того, вказана обставина не знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку із вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та для запобігання вчинення нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.

Згідно положень ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставин, які пом`якшують чи обтяжують відповідальність, у справі не встановлено. Підстав для звільнення від адміністративної відповідальності суд не вбачає.

З врахуванням ступеню та характеру вчиненого правопорушення, який становить підвищену суспільну небезпеку у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, особи порушника, ступеню його вини та відношення до скоєного адміністративного правопорушення, відсутність відомостей про попередні притягнення до адміністративної відповідальності, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, суд вважає, що ОСОБА_1 слід притягнути до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у межах санкції статті.

Відповідно до ст.40-1 КУпАП суд стягує з особи, яка притягується до адміністративної відповідальності судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Керуючись ст.ст.23, 33,40-1, ч.1 ст.130, ст.ст.283-285 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 /сімнадцять тисяч/ грн. з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 /один/ рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 605 грн (шістсот п`ять) 60 коп. судового збору.

Роз`яснити правопорушнику, що згідно зі ст.307 КУпАП штраф повинен бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі її оскарження не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу, згідно з ч.1 ст.308 КУпАП, надсилається для примусового виконання до відділу державно виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

Згідно ст.291 КУпАП постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя В.Г.Павлов