Справа № 462/281/25
ПОСТАНОВА

03 квітня 2025 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Бориславський Ю.Л., за участі захисника - адвоката Магарського М.З., розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в :

згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №214384 від 06.01.2025 року ОСОБА_1 , повторно протягом року, 06.01.2025 р. о 20:20 год. у м. Львові на вул. Симона Петлюри, 39 керував автомобілем марки «Audi A3», номерний знак НОМЕР_1 із явними ознаками наркотичного сп`яніння (блідість шкірного покриву обличчя, поведінка, що склалась не відповідає обстановці, тремтіння пальців рук). Від проходження огляду у встановленому у законом порядку на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі у лікаря нарколога відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення

На обґрунтування доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні вищезазначеного правопорушення до матеріалів про адміністративне правопорушення долучено протокол серії ЕПР1 № 214384, відеозапис з нагрудних відеореєстраторів поліцейських, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, рапорт поліцейського, реєстраційна картка транспортного та довідки УПП у Львівській області від 09.01.2025р.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та захисник Магарський М.З. вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП заперечили та пояснили, що ОСОБА_1 06.01.2025 р. о 20:20 год. їхав у автомобілі марки «Audi A3», номерний знак НОМЕР_1 , однак не керував вказаним транспортним засобом, а був пасажиром такого, водієм був його товариш. Вказівка поліцейських не відповідала вимогам закону, оскільки ОСОБА_1 не здійснював керування автомобілем, про що він повідомив поліцейських. Вину не визнає у зв`язку з тим, що транспортним засобом не керував.

Заслухавши пояснення особи відносно якого складено протокол, доводи захисника, дослідивши відеозаписи з нагрудних відеореєстраторів поліцейських, вивчивши матеріали справи, суд виходить з такого.

Статтею 62 Конституції України визначено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Диспозиція статті ч.2 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п. 2.5. Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При цьому, як зазначено у п. 27 Постанови Пленуму ВС України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

У рішенні №404/4467/16-а від 20.02.19 ВС/КАС зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, керування транспортним засобом - це виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху - для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Знаходження поруч із транспортним засобом або за кермом такого транспортного засобу, який не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), не є доказом керування таким транспортним засобом, та підставою для перевірки такої особи на стан сп`яніння,

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 керував автомобілем з явними ознаками наркотичного сп`яніння.

Однак, ОСОБА_1 заперечив викладене у протоколі та ствердив, що не здійснював керування автомобілем 06.01.2025 року, а знаходився у автомобілі в якості пасажира на задньому сидінні.

Також, ОСОБА_1 на місці складення протоколу про адміністративне правопорушення вказав, що він не погоджується із складеним протоколом та пояснив, що не керував автомобілем, що підтверджується відеозаписом з нагрудного реєстратора поліцейського.

Із диску з відеозаписами нагрудних реєстраторів поліцейських, який досліджений судом в присутності учасників в судовому засіданні, вбачається, що від початку відеозапису автомобіль знаходився на одному місці, не здійснював рух, на місці водія ОСОБА_1 не знаходився, що узгоджується з поясненнями ОСОБА_1 . Доказів того, що ОСОБА_1 керував 06.01.2025 р. о 20:20 год. автомобілем марки «Audi A3», номерний знак НОМЕР_1 до матеріалів справи не додано.

У відповідності до практики Європейського суду з прав людини, що сформульовані у п.43 рішення від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини»), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Постанова судді, згідно ст. 283 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, установлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Згідно вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Згідно п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», доведення вини має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відтак, протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №214384 не може бути достатнім доказом наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Аналізуючи досліджені судом докази, суд вважає, що в даному випадку факт перебування особи відносно якого складено протокол у автомобілі, однак не на місці водія, не може бути доказом, що ОСОБА_1 керував вказаним транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння та достатньою підставою для притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки відсутня одна із обов`язкових ознак об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, а саме: ознака керування.

Як зазначено у п.4 Рішення Конституційного Суду України N 23-рп/2010 від 22 грудня 2010 року по справі N 1-34/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62).

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що вина ОСОБА_1 не доведена, а відтак останній не підлягає притягненню до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення в діях правопорушника.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає адміністративній відповідальності та встановити інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Виходячи наведене, із урахуванням вимог ч.1 п.1 ст. 247 КУпАП, суд вважає, що порушене відносно ОСОБА_1 провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 33, 130, п. 1 ч.1 ст. 247, 283-285, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в :

провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Залізничний районний суд м. Львова.

Суддя: Бориславський Ю. Л.