Справа № 553/4813/24
Провадження № 3/553/101/2025
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04.04.2025м. Полтава

Суддя Ленінського районного суду міста Полтави Подмаркова Ю.М., за участю секретаря судових засідань - Макаренка Я.В., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника - адвоката Рябоконя О.В., розглянувши матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, не працює, місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , до адміністративної відповідальності протягом року не притягувався,

за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

22.12.2024, о 05 год. 34 хв., в м. Полтаві, по вул. Чураївни, 2Б, ОСОБА_1 , діючи на порушення вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху, керуючи автомобілем BMW X3, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці яка склалася), відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

03.04.2025 від захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Рябоконя О.В. надійшло клопотання про закриття провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення. На обґрунтування клопотання зазначено, що суб`єктом правопорушення є саме водій транспортного засобу, підставою для проведення огляду водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння є виявлення у нього ознак такого сп`яніння. На приєднаних відеозаписах з бодікамери працівника поліції та відеореєстратора відображено факт спілкування з ОСОБА_1 , який сидить на пасажирському сидінні автомобіля. Крім того, факт знаходження в автомобілі останнього в якості пасажира підтверджується судовими показами свідка. При цьому, жодних об`єктивних та достовірних, належних і допустимих доказів на підтвердження того факту, що 22.12.2024, о 05.34 год. в м. Полтаві, по вул. Чураївни, 2Б, саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом BMW X3, д.н.з. НОМЕР_2 , тобто доказів того, що останній є водієм та, відповідно суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, по факту якого відносно нього працівниками поліції складений протокол про адміністративне правопорушення, у протоколі та приєднаних до нього матеріалах не наведено, на відеозаписі, який приєднаний до протоколу та досліджений судом, такі дані відсутні. Доказів, які спростовують твердження особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , під час розгляду справи не здобуто.

Відтак наявні у справі докази не доводять той факт, що ОСОБА_1 був водієм автомобіля BMW X3, д.н.з. НОМЕР_2 , та, відповідно, у працівників поліції були законні, передбачені ст. 266 КУпАП та п. 2 Розділу 1 "Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції", затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року No1452/735, підстави вимагати проходження ним огляду на стан сп`яніння. Відсутність безпосередньої участі у процесі руху на дорозі як водія ОСОБА_1 не утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 не відмовлявся на незаконну вимогу працівника поліції пройти огляд в медичному закладі, лише просив зачекати на приїзд адвоката з метою отримання правничої допомоги. Постанова серія ЕНА № 3706263 в справі про адміністративне правопорушення (ч. 1 ст. 126 КУпАП), яка долучена до матеріалів провадження, не є преюдиційною під час вирішення вказаної справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП. З огляду на наведені істотні порушення вимог закону, вважає протокол та додані до нього матеріали недопустимими та неналежними доказами, як такі, що отримані з істотним порушенням вимог КУпАП.

У судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 стосовно складення протоколу за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння зазначив, що 22.12.2024 перебував в ресторані "Щастя" разом з дівчиною, ОСОБА_2 та знайомим на ім`я ОСОБА_3 . Автомобіль BMW стояв на парковці біля ресторану. Знайомий ОСОБА_3 попросив проїхатися на його авто, далі вони всі вийшли з ресторану та поїхали до магазину АТБ. Під час руху по вул. Чураївни в м. Полтаві, біля магазину АТБ, їх зупинила поліція. За кермом автомобіля перебував ОСОБА_3 , який після зупинки автомобіля, перемістився на пасажирське сидіння, тобто йому на руки, та вийшов з автомобіля через передні пасажирські двері, та відійшов від автомобіля. Більше ОСОБА_3 він не бачив. Далі до нього підішли працівники поліції, попросили пред`явити документи та запропонували продути драгер. Зазначив, що повідомляв працівникам поліції про те, що за кермом автомобіля він не перебував, та про те що водій відійшов.

У судовому засіданні захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_4 просив закрити провадження за ч. 1 ст. 130 КУпАП. з підстав, зазначених в письмовому клопотанні.

За клопотанням захисника під час судового розгляду допитано свідка ОСОБА_2 .

Допитаний у судовому засіданні 03.04.2025 свідок ОСОБА_2 пояснив, що має дружні відносини з ОСОБА_1 . В ніч з 21 по 22.12.2024 вони разом з ОСОБА_1 та його дівчиною відпочивали в готелі-ресторані "Щастя". До них підійшов знайомий ОСОБА_5 , його ім`я та прізвища він не знає, та попросив проїхатися на автомобілі ОСОБА_1 автомобіль сіли ОСОБА_6 на переднє пасажирське сидіння та він з дівчиною ОСОБА_5 на заднє пасажирське, за кермо був знайомий ОСОБА_7 . Неподалік від магазину АТБ їх зупинила поліція. Знайомий ОСОБА_5 , коли автомобіль зупинився, переступив через ОСОБА_7 і вийшов з авто зі сторони пасажирського сидіння.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про таке.

За частиною 1 статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог статті 8 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час та за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до статті 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Постанова судді згідно має ґрунтуватися на обставинах установлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах (стаття 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення суд, відповідно до вимог статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, повинен з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші факти, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно пункту 2.5 Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вина ОСОБА_1 у порушенні вимог Правил дорожнього руху України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами в їх сукупності, а саме:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 202396 від 22.12.2024, в якому викладено обставини правопорушення;

- даними картки обліку адміністративних правопорушень від 22.12.2024;

- направленням на огляд водія транспортного засобу ОСОБА_8 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, складеного 22.12.2024 о 05 год. 50 хв.;

- даними постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3706263 від 22.12.2024;

- довідкою відділу АП УПП в Полтавській області про те, що ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 130 КУпАП протягом року не притягувався;

- довідкою відділу АП УПП в Полтавській області від 23.12.2024, з якої вбачається, що ОСОБА_1 , отримував посвідчення водія серії НОМЕР_3 від 16.11.2021 категорії В;

- даними відеофайлів з відеореєстратора на CD-диску.

Незважаючи на заперечення ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його вина повністю доводиться дослідженими під час судового розгляду доказами.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом було досліджено відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції.

Із переглянутого у судовому засіданні відеозапису, зафіксованого на бодікамеру поліцейського, судом встановлено, що під час зупинки транспортного засобу, одразу, без затримки, зі сторони пасажирського сидіння виходить пасажир, який на запитання поліцейського "Чи ви були за кермом?" відповідає "Ні", вказуючи на те, що взагалі не був в автомобілі. При цьому, ОСОБА_1 також не вказує на особу, яка вийшла із сторони пасажирського сидіння, як на водія, починає з`ясовувати причини зупинки. В подальшому, працівниками поліції повідомляється про виявлення у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння та пропонується пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки або в медичному закладі, на що ОСОБА_1 відмовився.

Версію сторони захисту щодо відсутності доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом як і показання свідка ОСОБА_2 , який перебуває в дружніх відносинах з ОСОБА_1 , суд оцінює критично, як таку, що спрямована на уникнення від відповідальності за скоєне адміністративне правопорушення, оскільки така версія повністю спростовується наявними в цій справі доказами.

Суд наголошує, що факт керування ОСОБА_1 також доводиться даними постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності серії ЕНА № 3706263 від 22.12.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП. Факт не оскарження постанови вказує на фактичне визнання ним вчинення правопорушення та керування автомобілем за аналогічних цій справі обставин (дата, час, місце).

Відповідно до статті 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Поряд з цим, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення досягає більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торіха поти Іспанії», параграфи 29-30) Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (параграф 32 рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Наведені висновки, що містяться в рішеннях ЄСПЛ є частиною національного законодавства, а тому суд вважає за необхідне їх застосувати при судовому розгляді, вбачаючи на наявність таких самих випадків, про які йдеться у вищенаведених рішеннях суду міжнародної юрисдикції.

Отже, суд вважає доведеною вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суд, кваліфікує дії ОСОБА_1 за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Враховуючи конкретні обставини правопорушень, суд вважає необхідним та достатнім для виховання притягуваного та запобігання вчиненню ним нових правопорушень, на ОСОБА_1 накласти стягнення у виді штрафу в межах санкції частини 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення з позбавлення права керування транспортними засобами.

Відповідно до статті 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, пункту 5 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір", з ОСОБА_1 належить стягнути судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись статтями 36, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накласти стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) грн 00 к. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Строк сплати штрафу не пізніш як через 15 днів з дня отримання копії постанови.

У разі несплати штрафу у вказаний строк особою, яку притягнуто до відповідальності, у порядку примусового виконання постанови стягується подвійний розмір штрафу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір (стягувач: Державна судова адміністрація України, місцезнаходження: м. Київ, вул. Липська, 18/5, ) в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 605 (шістсот п`ять) грн 60 к.

Постанова суду може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Полтави. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова підлягає зверненню до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.

Повний текст постанови складено 08.04.2025.

Суддя Ю.М. Подмаркова