"04" квітня 2025 р. Справа № 363/1049/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2025 року м. Вишгород

Вишгородського районного суду Київської області у складі:

Головуючого судді - Рукас О.В.,

за участю секретаря судових засідань Найдюк Б.М.;

особи, яка притягується до відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника адвоката Терентьєва О.Ю.,

захисника адвоката Боднар Б.Є.,

прокурора Потюменко Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, займає посаду головного спеціаліста сектору оформлення документів Вишгородського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської області надійшло 2 справи про адміністративне правопорушення (номера справ відповідно 363/1049/25, 363/1050/25) про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справам визначено суддю Рукас О.В.

Постановою суду від 12 березня 2025 року вищезазначені справи на підставі положень ч. 2 ст. 36 КУпАП були об`єднанні в єдине провадження з присвоєнням їм єдиного номеру 363/1049/25.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення № 14/2025 від 19.02.2025 року вбачається, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді головного спеціаліста сектору оформлення документів Вишгородського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог ч. 1 ст. 45 та п. 2-7 Прикінцевих положень ЗУ «Про запобігання корупції», несвоєчасно без поважних причин подала щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2022 рік.

Таким чином, ОСОБА_1 вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення № 13/2025 від 19.02.2025 року вбачається, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді головного спеціаліста сектору оформлення документів Вишгородського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог ч. 1 ст. 45 та п. 2-7 Прикінцевих положень ЗУ «Про запобігання корупції», несвоєчасно без поважних причин подала щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2021 рік.

Таким чином, ОСОБА_1 вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, визнала у повному обсязі, підтвердила обставини та факти, викладені у протоколах про адміністративні правопорушення та інших матеріалах справи. Захисник Боднар Б.Є. та захисник Терентьєв О.Ю. засвідчили добровільність позиції ОСОБА_1 , а також підтвердили достовірність обставин і фактів, відомості про які викладено у матеріалах справи.

Разом з тим, сторона захисту у своїх поясненнях просила врахувати, що несвоєчасне подання щорічних декларацій за 2021 рік та 2022 рік було зумовлено низкою життєвих та сімейних обставин, які істотно знижують ступінь суспільної шкідливості вчиненого ОСОБА_1 діяння. Так, щорічні декларації за 2021 рік та за 2022 рік не були своєчасно подані у зв`язку з початком повномасштабної агресії російської федерації, що створило додаткові труднощі подання декларацій, зумовлені обстрілами, відсутністю електроенергії та доступу до мережі Інтернет. Крім того, несвоєчасне подання декларацій відбулося також і через сімейні негаразди мобілізація чоловіка ОСОБА_1 до лав Збройних Сил України, подальше розлучення з ним, що позначилося на психоемоційному стані ОСОБА_1 , а також самостійне виховання нею двох неповнолітніх дітей. ОСОБА_1 не мала злого умислу не вчинення правопорушення, а при першій можливості подала відповідні декларації, допустивши прострочення виконання свого обов`язку лише на 8 днів.

Сторона захисту зазначила про те, що ОСОБА_1 працює у Вишгородському відділі ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області з 2016 року. З моменту призначення на посаду ОСОБА_1 зарекомендувала себе позитивно, за місцем роботи має позитивну характеристику. До цього моменту ОСОБА_1 завжди своєчасно подавала декларації, жодного разу до відповідальності не притягувалася, належним чином виконувала як службові обов`язки, так і вимоги законодавства про запобігання корупції.

Враховуючи, що ОСОБА_1 раніше не притягувалася до відповідальності, має позитивну характеристику з місця роботи, самостійно виховує двох дітей, у неї відсутній умисел на вчинення правопорушення, також відсутні негативні наслідки від вчиненого нею правопорушення як для держави, так і для суспільства в цілому, відсутня шкода для інших осіб, сторона захисту просила визнати вчинені ОСОБА_1 діяння малозначними та закрити провадження відносно неї на підставі ст. 22 КУпАП.

Крім того, сторона захисту у своїх поясненнях просила врахувати, що моментом виявлення правопорушення, пов`язаного з корупцією, є не дата складання протоколу, а момент виявлення уповноваженим органом контролю факту несвоєчасного подання особою відповідної декларації, що в межах даної справи мав місце значно раніше у 2024 році, ніж було складено протоколи про адміністративні правопорушення.

Прокурор Потюменко Ю.Ю у судовому засіданні підтримала пред`явлене ОСОБА_1 обвинувачення у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Прокурором зазначено про те, що матеріали справи містять достатню сукупність доказів того, що ОСОБА_1 несвоєчасно без будь-яких поважних причин подала щорічні декларації за 2021 рік та 2022 рік. Крім того, прокурор висловила думку щодо неможливості застосування положень ст. 22 КУпАП за вчинення корупційних правопорушень.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи про адміністративні правопорушення, суд приходить до наступних висновків.

Статтею 7 КУпАП встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зазначені обставини встановлюються у відповідності до ст. 279 КУпАП, зокрема, шляхом повного та всебічного дослідження доказів, якими відповідно до ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема і протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Зі змісту ст. 284 КУпАП вбачається, що одним з можливих наслідків розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення є притягнення особи до адміністративної відповідальності шляхом винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

При цьому суд звертає увагу, що винесення постанови про накладення адміністративного стягнення є одним з найсуворіших наслідків вирішення справи про адміністративне правопорушення, оскільки внаслідок накладення стягнення особа зазнає негативних наслідків особистого, майнового чи організаційного характеру, що безумовно призводить до втручання у сферу її особистих прав, свобод та законних інтересів. Внаслідок цього рішення суду про притягнення особи до адміністративної відповідальності має бути достатнім чином обґрунтованим для забезпечення правомірності та пропорційності втручання у сферу особистих прав особи, якого вона зазнає внаслідок накладення на неї стягнення.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності може бути правомірним результатом розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення, якщо судом у встановленому законодавством порядку шляхом дослідження належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів буде встановлено факт вчинення діяння, що відповідно до чинного законодавства містить ознаки складу адміністративного правопорушення, а також вину особи у вчиненні такого діяння.

У ч. 1 ст. 172-6 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до листа ВССУ від 22.05.2017 року «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» конструктивною ознакою цього правопорушення є також несвоєчасне подання декларації без поважних на те причин. Тобто за наявності останніх відповідальність за аналізованою частиною статті виключається. Під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв`язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою тощо; предметом правопорушення є декларація, подана шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції: а) за минулий рік; б) за період, не охоплений раніше поданими деклараціями; суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до Примітки ст. 172-6 КУпАП суб`єктами правопорушень у цій статті (крім правопорушень, визначених частинами другою та третьою цієї статті, у частині неповідомлення або несвоєчасного повідомлення про суттєві зміни у майновому стані) є особи, які відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону України "Про запобігання корупції" зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а", "в"-"ґ" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а", "в"-"ґ" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом 30 календарних днів з дня припинення відповідної діяльності подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а", "в"-"ґ" пункту 2 частини першої статті 3, зобов`язані до 1 квітня наступного року після року припинення діяльності подати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Відповідно до п. 2-7 Прикінцевих положень ЗУ «Про запобігання корупції» установити, що особи, які у 2022-2023 роках не подали декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статті 45 цього Закону, і кінцевий строк для подання яких настав до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану", подають такі декларації не пізніше 31 січня 2024 року. Суб`єкти декларування, зазначені у частинах сьомій - чотирнадцятій статті 45 цього Закону, подають відповідні декларації у строки, встановлені частинами сьомою - чотирнадцятою статті 45 цього Закону, якщо відповідні декларації не було подано раніше.

Установити, що з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану" здійснення заходів фінансового контролю, передбачених розділом VII цього Закону (зокрема подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), відновлюється у повному обсязі та здійснюється у порядку та строки, визначені цим Законом (у тому числі з урахуванням особливостей, встановлених частинами сьомою - чотирнадцятою статті 45 цього Закону).

Закон України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану» № 3384-IX від 20.09.2023 року набрав чинності 12.10.2023 року.

Відповідно до пп. в п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про запобігання корупції» суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а саме - державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування.

Таким чином, державні службовці, як особи, уповноважені на виконання функцій держави, до 1 квітня 2022 року зобов`язані були подати щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави, за 2021 рік, а до 1 квітня 2023 року таку ж декларацію за 2022 рік. Разом з тим, у зв`язку зі змінами у законодавстві у сфері запобігання корупції, виконання цих обов`язків, як таких, що виникли до набрання чинності Законом № 3384-IX від 20.09.2023 року, було відтерміновано до 31.01.2024 року.

Тобто, обов`язок з подання щорічних декларацій за 2021 рік та 2022 рік мав бути виконаний державними службовцями у строк не пізніше 31.01.2024 року, що, однак, не виключало можливість виконання його раніше.

З особової картки державного службовця № 19 (а.с. 17-20), витягу з наказу Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області № 597/кт від 23.08.2023 року (а.с. 21) судом підтверджено, що ОСОБА_1 станом на 2021-2022 роки займала посаду головного спеціаліста сектору оформлення документів Вишгородського (об`єднаного) відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, що відноситься до посад державної служби категорії «В».

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 є особою, уповноваженою на виконання функцій держави, а відповідно суб`єктом, на якого поширюється дія ЗУ «Про запобігання корупції», у тому числі в частині обов`язку подання щорічної декларації, а відповідно і суб`єктом відповідальності правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Вищезазначені обставини ОСОБА_1 не заперечувалися та були підтверджені у повному обсязі.

З листа Управління проведення спеціальних перевірок та контролю за своєчасністю подання декларацій Національного агентства з питань запобігання корупції № 47-07/98126-24 від 23.12.2024 року (а.с. 11) вбачається, що Національним агентством встановлено, що ОСОБА_1 несвоєчасно подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави.

З послідовності дій користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», які вчинила ОСОБА_1 (а.с. 52-54) вбачається, що 08.02.2024 року о 13 год. 03 хв. 41 сек. ОСОБА_1 подала декларацію, якій в реєстрі присвоєно ідентифікатор a0bd46e3-cb00-4966-891f-5d2ec0b8d0a5.

З відомостей Єдиного державного реєстру декларацій (а.с. 63) встановлено, що під ідентифікатором a0bd46e3-cb00-4966-891f-5d2ec0b8d0a5 оприлюднено щорічну декларацію ОСОБА_1 за 2021 рік як особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

З послідовності дій користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», які вчинила ОСОБА_1 (а.с. 52-54) вбачається, що 08.02.2024 року о 13 год. 07 хв. 38 сек. ОСОБА_1 подала декларацію, якій в реєстрі присвоєно ідентифікатор cc0cfbf2-9a24-4c14-b383-e4eef35d6c15.

З відомостей Єдиного державного реєстру декларацій (а.с. 22) встановлено, що під ідентифікатором cc0cfbf2-9a24-4c14-b383-e4eef35d6c15 оприлюднено щорічну декларацію ОСОБА_1 за 2022 рік як особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 , будучи особою, уповноваженою на виконання функцій держави, суб`єктом декларування та відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, 01.04.2022 року не подала щорічну декларацію за 2021 рік, а 01.04.2023 року не подала щорічну декларацію за 2022 рік. В силу змін законодавства у сфері запобігання корупції останнім днем для подання вказаних декларацій було 31.01.2024 року. Однак в порушення вказаного обов`язку та вимог законодавства ОСОБА_1 подала щорічні декларації за 2021 рік та 2022 рік 08.02.2024 року, тобто несвоєчасно.

Вищезазначені обставини несвоєчасного подання декларацій ОСОБА_1 не оспорювала та фактично підтвердила.

Надані суду матеріали підтверджують наявність у ОСОБА_1 двох неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 17.10.2012 року), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 06.04.2018 року), які проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні, відповідно до Довідки Вишгородської міської ради №282 від 01.04.2025 року.

Обставини розірвання шлюбу також знайшли своє підтвердження у заочному рішенні Вишгородського районного суду Київської області від 11.09.2024 року у справі № 363/2188/24. Разом з тим, суду незрозуміло яким чином своєчасному (до 31.01.2024 року) поданню декларацій перешкоджав судовий процес розірвання шлюбу, який, як вбачається зі змісту судового рішення, був ініційований колишнім чоловіком ОСОБА_1 03.05.2024 року, тобто навіть після несвоєчасного подання нею щорічних декларацій.

Обставини запровадження воєнного стану повинні не тільки існувати на момент спливу обов`язку подання щорічних декларацій (31.01.2024 року), однак і повинні створювати об`єктивні перешкоди, що реально унеможливлюють виконання такого обов`язку, а також повинні бути належним чином підтверджені. У зв`язку з цим саме лише посилання на обставини воєнного стану без доказового підтвердження їх впливу на ОСОБА_1 суд не сприймає як таке, що могло унеможливити виконання ОСОБА_1 свого обов`язку з подання декларації.

Таким чином, судом не встановлено наявності поважних причин, які б перешкоджали ОСОБА_1 у своєчасному виконанні обов`язку з декларування. Однак при цьому суд враховує вищезазначені обставини як такі, що знижують рівень суспільної шкідливості вчинених ОСОБА_1 діянь та особи самої ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч.2 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

У Постанові ККС ВС від 21.02.2018 року у справі № 701/613/16-к було зроблено висновок, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

За таких обставин, на підставі вищевикладених норм закону, суд вважає докази, що містяться в матеріалах справи, належними і допустимим та такими, що доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, за фактом вчинення яких були складені відповідні протоколи, що були описані та досліджені вище, а саме несвоєчасне подання ОСОБА_1 без поважних причин декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 4 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтею 51 та частинами третьою - шостою статті 164-14, статтями 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Днем виявлення правопорушення є момент, коли органом влади (посадовою особою) зібрано фактичні дані, що свідчать про наявність у діях конкретної особи складу конкретного правопорушення. День виявлення правопорушення не завжди збігається з днем складення протоколу про адміністративне правопорушення, але можливість існування такого збігу не виключається.

Судом встановлено, що першочергово факт несвоєчасного подання ОСОБА_1 щорічних декларацій було виявлено Управлінням проведення спеціальних перевірок та контролю за своєчасністю подання декларацій Національного агентства з питань запобігання корупції, про що свідчить лист № 47-07/98126-24 від 23.12.2024 року (а.с. 11). Разом з тим, саме лише виявлення факту несвоєчасного подання декларацій не є достатнім для констатації вчинення особою правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, оскільки потребує дослідження всіх фактичних обставин на предмет підтвердження факту несвоєчасного подання декларації та відсутності поважних причин такого неподання.

У зв`язку з цим листом Національного агентства з метою перевірки обставин та, за наявності підстав, складання відповідних протоколів матеріали відносно ОСОБА_1 було направлено до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України.

Листом Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України № 78200-2024 від 30.12.2024 року (а.с. 10) без жодної перевірки фактичних обставин матеріали відносно ОСОБА_1 було перенаправлено до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України.

У свою чергу, листом Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України № 218-2025 від 03.01.2025 року матеріали відносно ОСОБА_1 знову перенаправлено до Київського обласного управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, яким і було складено спірні протоколи у лютому 2025 року.

Враховуючи дату, коли матеріали відносно ОСОБА_1 було направлено до органу влади, що складав протокол про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку, що матеріали, які містять відомості про можливе вчинення ОСОБА_1 правопорушення, пов`язаного з корупцією, надійшли до органу, уповноваженого на збирання доказів, приблизно у середині-кінці січня 2025 року. З цього моменту уповноваженим органом влади проведено аналіз відомостей про можливе вчинення правопорушення, досліджено фактичні обставини, перевірено відсутність поважних причин неподання декларацій, підтверджено факт вчинення правопорушення безпосередньо ОСОБА_1 , тобто отримано всі відомості про склад конкретного правопорушення, за результатом чого складено протоколи про адміністративні правопорушення. У зв`язку з цим суд приходить до висновку, що момент виявлення вчинених ОСОБА_1 правопорушень (момент підтвердження уповноваженим органом влади конкретних ознак конкретного правопорушення) припадає на лютий 2025 року, у зв`язку з чим відсутні підстави констатувати пропуск строків накладення стягнення, що визначені у ст. 38 КУпАП.

Щодо можливості застосування ст. 22 КУпАП до обставин даної справи.

Відповідно до ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Положення цієї статті не застосовуються до правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 121, частиною п`ятою статті 122, статтями 122-2, 122-4, частиною третьою статті 123, частинами другою - п`ятою статті 126, статтями 130, 161-1 і 173-2 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 284 КУпАП при оголошені усного зауваження, органом, який уповноважений розглядати справу, виноситься постанова про закриття справи.

Малозначність, як ознака адміністративного правопорушення, характеризується певним ступенем суспільної шкідливості, але таким, що не потребує застосування заходів адміністративного впливу. У кожному конкретному випадку суд має вирішувати питання про визнання діяння малозначним, виходячи з того, що його наслідки не представляють суспільної шкідливості, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб.

Суд враховує правові позиції висловлені ЄСПЛ у справі «Бакланов проти Росії» (09.06.2005 року) та у справі «Фрізен проти Росії» (24.03.2005 року), а саме те, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. Крім того, суд приймає до уваги правові позиції висловлені у справі «Ісмайлов проти Росії» (п.38 Рішення від 16.10.2008 року), згідно яких для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити надмірний тягар для особи.

Таким чином, при малозначності вчиненого діяння накладення відповідного стягнення за видом та ступенем тяжкості може створювати непропорційне втручання в права, свободи та законні інтереси такої особи. Таке втручання може призводити до порушення балансу між публічним інтересом держави в притягненні особи до відповідальності та її особистими правами, а також до ситуації, коли застосування навіть найменш тяжкого стягнення за вчинення конкретного правопорушення може бути явно несправедливим.

Аналіз вищевикладених положень дає можливість зробити висновок, що законодавство, яке визначає порядок провадження у справах про адміністративні правопорушення, не виключає можливості застосування приписів ст. 22 КУпАП до правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

З матеріалів, що характеризують особу ОСОБА_1 , судом встановлено, що ОСОБА_1 позитивно характеризується за місцем своєї роботи, відповідальна та дисциплінована, дотримується присяги державного службовця, етики поведінки, державного службовця та трудової дисципліни. Матеріали справи не містять відомостей про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної, дисциплінарної, кримінальної відповідальності, у тому числі за правопорушення, пов`язані з корупцією. Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 раніше не допускала порушення законодавства щодо фінансового контролю в частині подання декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави. Судом підтверджено, що ОСОБА_1 має двох неповнолітніх дітей, які проживають разом з нею, та знаходяться на її утриманні.

Суд враховує, що під час судового розгляду ОСОБА_1 беззаперечно підтвердила обставини та факти, викладені у протоколах про адміністративні правопорушення, визнала вину у вчиненні вказаних правопорушень. ОСОБА_1 переконала суд у тому, що вона усвідомлює протиправність та суспільну шкідливість своєї поведінки, а також зобов`язалася більше не допустити такої поведінки.

В аспекті вищевикладеного суд також враховує конкретні обставини вчинення ОСОБА_1 правопорушень, які характеризуються простроченням строку подання декларацій лише на вісім днів, що вказує на відсутність у діях ОСОБА_1 ознак злісного ухилення від своєчасного виконання покладених обов`язків державної служби. Крім того, суд враховує, що виконання обов`язку декларування співпало зі складними життєвими та сімейними обставинами, які могли позначитися на психоемоційному стані ОСОБА_1 , однак при цьому не позбавляли її можливості виконати свої обов`язки в цілому.

Враховуючи вищевикладене, враховуючи особу ОСОБА_1 , яка раніше до відповідальності не притягувалася, за місцем роботи характеризується позитивно, має стійкі соціальні зв`язки та фактори стримування від протиправної поведінки, враховуючи конкретні обставини вчинених правопорушень, які не завдали істотної шкоди інтересам та авторитету держави, суд вважає, що накладення стягнення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, за цих умов буде явно несправедливим та буде становити непропорційне втручання в особисті права, свободи та інтереси ОСОБА_1 . Накладення адміністративного стягнення у даному випадку призведе до порушення балансу між державними та приватними інтересами. У зв`язку з цим суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_1 від відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням.

З урахуванням цього відповідно до ч. 2 ст. 284 КУпАП провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст. 22, 23, 33, 34, 35, 172-6, 279, 280, 283, 284, 285 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винною у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-6 КУпАП (протоколи № 13/2025 від 19.02.2025 року, № 14/2025 від 19.02.2025 року).

Звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-6 КУпАП (протоколи № 13/2025 від 19.02.2025 року, № 14/2025 від 19.02.2025 року), за малозначністю вчиненого діяння, обмежившись усним зауваженням.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за фактом вчинення правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-6 КУпАП (протоколи № 13/2025 від 19.02.2025 року, № 14/2025 від 19.02.2025 року) - закрити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області протягом десяти днів.

Суддя О.В. Рукас