Справа № 370/637/25
Провадження № 3/592/1221/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2025 року м.Суми

Суддя Ковпаківського районного суду м. Суми Корольова Галина Юріївна, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від Макарівського районного суду Київської області щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ,

за ст.124 КУпАП,

УСТАНОВИЛА:

Постановою судді Макарівського районного суду Київської області від 21.03.2025 року справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, направлено до Ковпаківського районного суду м.Суми для розгляду за підсудністю.

Дана справа надійшла до Ковпаківського районного суду м.Суми 03.04.2025 року.

Автоматизованою системою документообігу суду було визначено головуючу суддю Корольову Г.Ю. та передано їй дану справу.

Ознайомившись із матеріалами справи, суддя дійшла такого висновку.

Правила підсудності ґрунтуються на основних засадах судочинства, передбачених ст. 129 Конституції України, засадах адміністративного судочинства, а також принципах побудови системи судів загальної юрисдикції. Підсудність виступає процесуальним інститутом, що має велике значення для належного відправлення правосуддя. По кожній справі, незалежно від її категорії, перше питання, яке вирішує суддя, це підсудність.

Встановлення правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати провадження. Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна справа розглядалася і вирішувалася судом законним, компетентним, незалежним і неупередженим, як того вимагають ст. 7 Загальної декларації прав людини та ч. 1 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

А відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом. Відповідно до ст. 48 цього Закону суддя здійснює правосуддя наоснові Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права.

За допомогою правил про підсудність забезпечується також рівність всіх громадян перед законом і судом (ст. 24 Конституції України). Будучи одним з проявів цієї конституційної засади, чітко встановлена законом підсудність набуває ознак суб`єктивного права людини на законного суддю, тобто права будь-якої людини знати наперед, який саме суд і в якому складі відповідно до закону правомочний здійснювати стосовно нього судове провадження, якщо така необхідність виникне.

Важливість суворого дотримання правил про підсудність доводиться і відповідною практикою Європейського суду з прав людини.

Відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п.1 ст.6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що суд буде вважатися встановленим законом лише за умови, що він утворений безпосередньо на підставі закону, діє в межах своєї предметної, функціональної та територіальної юрисдикції й у законному складі суду.

Відповідно до процесуальних норм порушення правил підсудності є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції, якщо справу розглянуто неповноважним складом суду.

Визначальним також є і процесуальний порядок належного визначення підсудності конкретної справи.

Порушення такого процесуального порядку є, зокрема, порушенням принципу юридичної визначеності, гарантії забезпечення однакового змісту та застосування норм права.

Відповідно до положень ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого дотримання законності. Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Справа про адміністративне правопорушення розглядається судом згідно з приписами ч. 1 ст. 276 КУпАП.

Згідно з п.п. 1, 2 ст.278 КУпАП, при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення суддя, в тому числі, повинен вирішити, чи належить до його компетенції розгляд даної справи та чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

За загальним правилом, визначеним у ч. 1 ст.276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Справа про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, може також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Відповідно до ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. При цьому чинні процесуальні норми КУпАП безпосередньо не містять положень щодо підстав і порядку зміни територіальної підсудності справ.

ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримання принципу правової визначеності (п. 53 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine), заява № 17283/02); п. 19 рішення від 18.12.2008 у справі «Новік проти України» (Novik v. Ukraine), заява № 48068/06), а КСУ у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11.10.2011 (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні КСУ поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності. ЄСПЛ також за певних умов поширює стандарти Конвенції для кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення (рішення від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12; рішення від 09.06.2011 у справі «Лучанінова проти України» (Luchaninova v. Ukraine), заява № 16347/02); рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03).

З огляду на викладене, виходячи із системного аналізу процесуальних норм законодавства України, усталеної судової практики ЄСПЛ, на вирішення порушеного питання поширюються гарантії ст. 6 Конвенції, що у свою чергу надає можливість застосувати аналогію закону при визначенні підсудності протоколу про адміністративне правопорушення, тобто застосувати у межах своєї компетенції до КУпАП іншої норми закону, зокрема положень КПК, які регламентують подібні відносини, заповнивши тим самим прогалину у законодавстві України про адміністративні правопорушення, що є невід`ємним правом учасників провадження у справі про адміністративні правопорушення, у тому числі потерпілої особи (правом на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції), оскільки мова не йде про норми, які встановлюють виключення або спеціальне правове регулювання.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.34 КПК України, кримінальне провадження передається на розгляд іншому суду, якщо до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил територіальної підсудності.

Згідно з положеннями ч. 3 ст.34 КПК України, питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, а також про направлення провадження з одного суду апеляційної інстанції до іншого вирішується колегією суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду за поданням суду апеляційної інстанції або за клопотанням сторін чи потерпілого не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання чи клопотання, про що постановляється вмотивована ухвала.

Зважаючи на те, що Макарівський районний суд Київської області не дотримався вищевказаних вимог законодавства, а ОСОБА_1 у клопотанні ставиться питання про передачу справи до суду в межах юрисдикції іншого апеляційного суду, суддя вважає за необхідне направити справу про адміністративне правопорушення до Макарівського районного суду Київської області для звернення до Київського апеляційного суду для належного визначення підсудності даної справи.

Керуючись ст. 276, 278 КУпАП, ст. 34 КПК України, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Направити справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП до Макарівського районного суду Київської області для звернення до Київського апеляційного суду для належного визначення підсудності даної справи.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Г.Ю. Корольова