Тернівський районний суд міста Кривого Рогу
Дніпропетровської області
справа № 215/1617/25
номер провадження 3/215/894/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року суддя Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Дудіков А.В., розглянувши матеріал, який надійшов від полку патрульної поліції в місті Кривому Розі управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №260805 від 03.03.2025, 02.03.2025 о 20 год. 00 хв., м. Кривий Ріг, Тернівський район, вул. Володимира Терещенка, біля буд. 21, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 211010, державний номерний знак НОМЕР_1 , будучи тимчасово обмеженим у праві керування транспортними засобами ДВС. Провадження ДВС 54929609 від 27.07.2018, чим порушив ст. 15 ЗУ Про дорожній рух та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 126 КУпАП.

ОСОБА_1 у судове засідання призначене на 26.03.2025 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а саме: під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

У судове засідання призначене на 02.04.2025 ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, а саме: шляхом направлення судової повістки за місцем проживання. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Відповідно до вимог ст. 268 КУпАП - неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, не перешкоджає розгляду справи по суті у її відсутність.

Окрім того, суд зазначає, що ОСОБА_1 було відомо, що працівниками патрульної поліції відносно нього складено протокол за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, розгляд якого буде проводитись в Тернівському районному суді міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, однак останній до суду не з`являвся, розглядом справи не цікавився, будь-яких клопотань на адресу суду не надходило.

Поведінка порушника свідчить про свідоме затягування розгляду справи з метою уникнути відповідальності, натомість справа має бути розглянута вчасно.

Згідно з одним із принципів судочинства визнано пріоритет публічного інтересу над приватним. А отже, суд має провести розгляд справ за відсутності особи. Безпідставне умисне затягування нівелює завдання КУпАП, яким є охорона прав і свобод громадян, зміцнення законності та виховання громадян.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку розглянути справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення, яким зокрема є охорона встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП), а також завдання провадження в справах про адміністративні правопорушення, зокрема щодо своєчасного розгляду справи (ст. 245 КУпАП).

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визначається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо допускала їх настання.

За змістом ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновків експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи записів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 24 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при розгляді справ зазначеної категорії слід звернути увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП, у ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Разом з тим, суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що «вимагає обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП суду надано: протокол про адміністративне правопорушення ЕПР1 №260805 від 03.03.2025 (а.с. 2); рапорт інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону № 2 полку ПП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровської області ДПП ст. лейтенанта поліції Макарука Г. (а.с. 3).; постанову державного виконавця Тернівського відділу ДВС міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 27.07.2018 про тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами (а.с. 4-5); довідкою, згідно з якою ОСОБА_1 не отримував посвідчення водія на право керування транспортними засобами, повторність вчинення адміністративного правопорушення відсутня (а.с. 6).

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №260805 від 03.03.2025, 02.03.2025 о 20 год. 00 хв., м. Кривий Ріг, Тернівський район, вул. Володимира Терещенка, біля буд. 21, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 211010, державний номерний знак НОМЕР_1 , будучи тимчасово обмеженим у праві керування транспортними засобами ДВС. Провадження ДВС 54929609 від 27.07.2018, чим порушив ст. 15 ЗУ Про дорожній рух.

Частиною 3 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення характеризується у формі умислу, тобто, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала, або свідомо допускала настання цих наслідків.

Суд перевіряючи наявність чи відсутність в дія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, зобов`язаний перевірити: наявність постанови державного виконавця про обмеження ОСОБА_1 у праві керування ним транспортними засобами; факт обізнаності ОСОБА_1 про наявність відносно нього постанови державного виконавця про його обмеження у праві керування ним транспортними засобами; наявність чи відсутність постанови про скасування заходів примусового виконання рішень.

В матеріалах справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 наявна постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами серії ВП №54929609 від 27.07.2018, якою встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів, згідно виконавчого листа №2/215/1602/17 виданого 26.09.2017.

У даному випадку дійсно мав місце факт керування особою автомобілем при наявності заборони державного виконавця, накладеної згідно до ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Разом з цим згідно ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням.

Однак, доказів, які б підтверджували обізнаність ОСОБА_1 про існування вищезазначеної постанови державного виконавця про обмеження його у праві керування транспортними засобами, а також відомостей про отримання вказаної постанови ОСОБА_1 , в матеріалах справи не міститься.

При цьому, наявна в матеріалах справи постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами ВП № 54929609 від 27.07.2018, не підтверджує факт обізнаності особи про накладене на неї обмеження на право керування транспортними засобами, адже в матеріалах справи не міститься доказів, що ОСОБА_1 було повідомлено про суть зазначеної постанови державного виконавця.

Згідно ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З урахуванням наведеного, за відсутності доказів обізнаності ОСОБА_1 про накладене на нього обмеження у праві керування транспортним засобом, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 126 КУпАП, оскільки не доведена суб`єктивна сторона правопорушення.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, та «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України, від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010, Конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: права і свободи людини і громадянина, закріплені в Конституції, не є вичерпними; конституційні права і свободи не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (стаття 22); громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом (частина перша статті 24); юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Відповідно до п. 39 постанови Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 року (п. 146) ЄСПЛ, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом».

У відповідності до п. 43 рішення ЄСПЛ від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з урахуванням первісного визначення принципу «поза розумним сумнівом» у справі «Авшар проти Туреччини») доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, з урахуванням положень ст. 247 КУпАП, провадження у справі відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 247, 251, 252, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

П О С Т А Н О В И В

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 126 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Постанова суду може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Суддя