ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 595/259/25Головуючий у 1-й інстанції Тхорик І.І.
Провадження № 33/817/175/25 Доповідач - Ваврів І.З.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2025 р. м.Тернопіль

Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, що притягнута до адміністративної відповідальності, адвоката Рекуша О.Р., на постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 13 березня 2025 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Бучацького районного суду Тернопільської області від 13 березня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Як визнав суд, 25 грудня 2024 року о 23 год. 26 хв. в м. Бучач по вул. Генерала Шухевича, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки Fiat, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки за допомогою газоаналізатора «Drager», результат позитивний 0, 58 проміле. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В апеляційній скарзі захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвокат Рекуш О.Р., вважає, що постанова суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП є незаконною та необґрунтованою, а тому підлягає скасуванню.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що особа може бути притягнуто до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури, що судом першої інстанції дотримано не було.

Зазначає, що в матеріалах справи відсутні сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку спецприладу Драгер 6810, а на відеозаписі помітні механічні пошкодження вищевказаного спецприладу під час проведення огляду на стан сп`яніння, оскільки прилад перев`язаний скотчевою стрічкою. При цьому, в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, зазначено, що огляд проводився газоаналізатором Драгер 6820.

Стверджує, що поліцейські належним чином не роз`яснили ОСОБА_1 право на контрольний огляд у медичному закладі, чим порушили вимоги п.6 розділу 9 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС № 1395 від 07.11.2025 р.

Вказує, що відеозапис, долучений до матеріалів справи, є непослідовним і за результатами його перегляду можна дійти висновку, що ознак алкогольного сп`яніння, зазначених у вищевказаному акті, немає.

Апелянт вважає, що працівники поліції безпідставно зупинили транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , оскільки з матеріалів справи не вбачається, що він допустив будь-які порушення Правил Дорожного руху України, у зв`язку з чим всі наступні вимоги працівників поліції водій не був зобов`язаний виконувати, а всі складені відносно нього процесуальні документи не можуть бути належними та допустимими доказами його вини.

Просить скасувати постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 13 березня 2025 року відносно ОСОБА_1 і закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

В судове засідання апеляційної інстанції апелянт адвокат Рекуш О.Р. не з`явився, проте направив до суду заяву, відповідно до якої, за узгодженої позиції з ОСОБА_1 , як особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, просить проводити апеляційний розгляд без їх участі.

Відповідно до ст.294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.

Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення.

Винуватість та кваліфікація дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України доведена належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.

Так, відповідно п.2.9 (а) Правил Дорожного руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №205178 від 25.12.2024 р., який був предметом розгляду суду першої інстанції, 25 грудня 2024 року о 23 год. 26 хв. в м. Бучач по вул. Генерала Шухевича, водій ОСОБА_1 , в порушення вимог п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України, керував транспортним засобом марки Fiat, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння.

В протоколі про адміністративне правопорушення, який був предметом розгляду суду, зазначено про роз`яснення ОСОБА_1 його прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.

Вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Як слідує з матеріалів справи, одним з таких доказів, яким обґрунтовано винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є відеозапис з нагрудних камер працівників патрульної поліції та відеореєстратора із службового автомобіля поліцейських.

Зокрема, вказаними відеозаписами зафіксовано факт зупинки працівниками поліції транспортного засобу марки «Fiat», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 за порушення ПДР, яке в подальшому відображено у постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (серія ЕНА № 379541 від 25.12.2024 року).

Окрім того, відеозаписом зафіксовано, що працівник поліції повідомив водія ОСОБА_1 про допущені ним порушення правил дорожнього руху, які були підставою для зупинки транспортного засобу і після перевірки реєстраційних документів на транспортний засіб повідомив водієві наявні у нього ознаки алкогольного сп`яніння, після чого запропонував пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці, з чим ОСОБА_1 погодився.

За таких обставин, стверджувати про порушення працівниками поліції вимог ст.35 Закону України Про національну поліцію, незаконність зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 і незаконність вимог працівників поліції до водія, а також недопустимість як доказів усіх складених в подальшому документів, як про це ставить питання сторона захисту, апеляційний суд підстав не вбачає.

Суд звертає увагу, що керування транспортним засобом особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння, саме по собі є самостійним складом правопорушення і доведеність факту вчинення цього правопорушення не залежить від того, чи були у поліцейських підстави зупиняти транспортний засіб. Тому доводи апелянта в цій частині є непереконливі.

Не відповідають дійсності доводи апелянта про те, що поліцейські належним чином не роз`яснили ОСОБА_1 право на проведення огляду у медичному закладі, оскільки це повністю спростовується матеріалами відеофіксації, якими засвідчено, що працівник поліції, після проведеного огляду на стан сп`яніння та встановлення позитивного результату, запитав ОСОБА_1 , чи він погоджується з результатом, на що отримав ствердну відповідь та одночасно роз`яснив водієві, що у випадку незгоди з таким результатом він вправі пройти огляд на стан сп`яніння в найближчому медичному закладі.

Твердження апелянта про відсутність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, які б давали підстави для проведення огляду на стан сп`яніння, вважаю безпідставними, оскільки визначення таких ознак та прийняття рішення про проведення такого огляду на місці зупинки транспортного засобу, відносить до виключної компетенції працівника поліції.

Що стосується відсутності у матеріалах справи сертифіката відповідності та свідоцтва про повірку спецприладу Драгер 6810, на що захисник звертає увагу в апеляційній скарзі, то відповідно до п.5 Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р № 1452/735, перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. В даному випадку, такої вимоги щодо вказаних документів ОСОБА_1 не заявляв.

Крім того, доводи апелянта про відсутність вказаних вище документі, які б підтверджували придатність газоаналізатора, як і про технічну несправність приладу, апеляційний суд вважає їх неприйнятними, оскільки особою, яка притягується до адміністративної відповідальності під час проходження огляду на стан сп`яніння не ставилось під сумнів справність такого технічного засобу, а чинне законодавство не зобов`язує працівників поліції долучати до справи зазначені документи, оскільки вони не підтверджують обставин, що мають значення для розгляду справи.

Таким чином, ОСОБА_1 , у разі не згоди із результатом або технічних станом газоаналізатора, не був позбавлений можливості проїхати в заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою іншого спеціального технічного засобу.

Тому, у суду відсутні будь-які підстави ставити під сумнів результати огляду на стан алкогольного сп`яніння, щобули визнані особою, яку суд першої інстанції визнав винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Питання щодо відмінності в моделі приладу «Drager», яким проводився огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння та записаного в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, було предметом дослідження місцевого суду і отримало належну правову оцінку, з якою суд апеляційної інстанції повністю погоджується.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за порушення ним п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху (ПДР), є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами, а зміст постанови відповідає вимогам статей 283, 284 КУпАП.

Аналіз матеріалів провадження дає підстави для висновку, що дії працівників поліції щодо фіксації правопорушення вчиненого ОСОБА_1 узгоджуються з вимогами ст.266 КУпАП та приписами Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р № 1452/735 та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 року № 1376.

Тому, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстнації, апеляційний суд визнає такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд також звертає увагу, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, виходячи з аналізу доказів досліджених судом першої інстанції та перевірених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок місцевого суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація його дій за ч.1 ст.130 КУпАП є правильним.

Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи, апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого ним правопорушення, особи правопорушника, ступеню його вини та інших обставин справи.

З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Бучацького районного суду Тернопільської області від 13 березня 2025 року відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачаю.

Керуючись ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, адвоката Рекуша О.Р. залишити без задоволення, а постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 13 березня 2025 року щодо ОСОБА_1 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя