Справа№938/491/25
Провадження № 3-зв/938/5/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року селище Верховина

Суддя Верховинського районного суду Івано-Франківської області Чекан Н.М., розглянувши заяву судді цього суду Джуса Р.В. про самовідвід від розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.2 ст.172-15 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні судді Верховинського районного суду Івано-Франківської області Джуса Р.В. перебуває справа про притягнення військовослужбовця відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-15 КУпАП (справа № 938/491/25, провадження №3/938/363/25).

Надалі суддя Джус Р.В. заявив самовідвід від розгляду вищевказаної справи про адміністративне правопорушення.

Заява про самовідвід судді Джуса Р.В. обгрунтована тим, що з протоколу №20 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого за ч.2 ст.172-15 КУпАП, складеного щодо ОСОБА_1 , вбачається, що останній, будучи інспектором прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 »(тип В) під час проходження військової служби, в порушення ст.ст.3,68 Конституції України, ст.11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.с.1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст.251,256 КУпАП, близько 20.00 годин 01.02.2025 року по АДРЕСА_1 при складанні відносно громадянина України ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №152304 за ч.2 ст.204-1 КУпАП не долучив взагалі будь-яких належних доказів, які б підтверджували його намір 01.02.2025 року вчинити спробу незаконного перетину державного кордону. Однак, справа про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ч.2 ст.204-1 КУпАП перебуває від 05.02.2025 року на розгляді судді ОСОБА_3 , судовий розгляд по ній відкладено на 24.04.2025 року. Оскільки суддею Джусом Р.В. слід дослідити на надати оцінку доказам по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ч.2 ст.204-1 КУпАП, серед яких і протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №152304 за ч.2 ст.204-1 КУпАП, який одночасно є предметом розгляду і в справі про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.2 ст.172-15 КУпАП, то наявні обставини , які викликають сумнів у неупередженості судді.

Розглянувши вказану заяву судді Джуса Р.В. про самовідвід, приходжу до такого висновку.

КУпАП не містить процесуальних норм, які регламентують порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення, як і не містить спеціальних норм, що передбачають можливість заявити відвід судді учасниками судового розгляду, в тому числі відвід судді, та відповідно не передбачають порядку розгляду заяви про відвід.

Відповідно до рішення Ради суддів України №62 від 26.10.2018, у випадку відсутності відповідної норми КУпАП, яка регулює процедуру вирішення тих чи інших процесуальних питань, що виникають під час розгляду справи (зокрема, щодо процедури відводу (самовідводу), до внесення змін до чинного законодавства суд (суддя), враховуючи засади судочинства, передбачені Конституцією України, та міжнародні стандарти судочинства може застосувати чинні процесуальні норми кримінального процесуального законодавства за аналогією.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховного Радою України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) , яка ратифікована Україною Законом від 17.07.1997 року №475/97-ВР, набрала чинності11.09.1997 року та є на підставі ст.9 Конституції України частиною національного законодавства України та джерелом права (ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з права людини»).

У рішенні Європейського суду з права людини (далі ЄСПЛ) в справі «Гурепка проти України» висновано, що з огляду на суворість передбаченого покарання адміністративні правопорушення не є незначними, тому їх слід вважати по суті кримінальними і такими, що вимагають застосування всіх гарантій ст.6 Конвенції

У п.4 ч.1 ст.75 КПК України закріплено, що суддя не може брати участь у судовому провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Згідно з п.п.1, 2 ч. 7 ст. 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявлятита підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.

У ст. 3 Кодексу суддівської етики, затвердженого 18.09.2024 року рішенням ХХ чергового з`їзду суддів України, передбачено, що суддя має докладати зусиль, щоб на думку звичайної розсудливої людини (законослухняної людини, яка, будучи достатньою мірою поінформованою про факти та процеси, що відбуваються, об`єктивно сприймає інформацію та обставини зі сторони) його поведінка відповідала високому статусу посади та не викликала обґрунтованих сумнівів у його доброчесності.

У Бангалорських принципах поведінки суддів від 19.05.2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27.07.2006 року № 2006/23, зазначено, що об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя дотримується незалежної позиції як щодо суспільства в цілому, так і щодо конкретних сторін судової справи, в якій він повинен винести рішення. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді (пункти 1.2, 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів).

Згідно з висновком Венеційської Комісії від 11.12.2020 року № 1012/2020 для суддів важливим є не лише діяти неупереджено, а й доносити до громадськості сприйняття неупередженості.

Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 66 рішення ЄСПЛ у справі «Мироненко і Мартенко проти України акцентовано увагу, що безсторонність судді для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Відповідно до об`єктивного критерію, визначається серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

З огляду на те, що зовнішні прояви можуть мати певну важливість, ЄСПЛ у справі «De Cubber v. Belgium» зазначив, що «правосуддя має не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться». Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві («Wettstein v. Switzerland», «Castillo Algar v. Spain», «Білуха проти України»).

Отже, відповідно до практики ЄСПЛ, судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Так, достатнім для відводу є обґрунтоване припущення, що суддя у силу дії певних чинників не зможе виглядати в очах незацікавлених спостерігачів безстороннім та неупередженим.

Право сторін на справедливий суд закріплений в нормах міжнародного права, зокрема в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При розгляді заяви про відвід слід виходити саме з суб`єктивної оцінки сторони у справі щодо дій головуючого у справі. Іншими словами, якщо сторона має сумнів в безсторонності судді, хоча об`єктивно це нічим не підкріплено, то практика ЄСПЛ наголошує на необхідності задоволення такої заяви про відвід, адже в іншому випадку це буде розцінено як порушення права особи на справедливий суд, що може сприйматися стороною як порушення її прав.

Таким чином, інститут відводу (самовідводу) є однією з найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Самовідвід дає змогу виключити найменшу підозру в зацікавленості судді в результатах розгляду конкретної справи, навіть якщо насправді такої зацікавленості немає, оскільки пріоритетною тут є суспільна довіра до суду. Головною метою самовідводу є запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Відповідно до ч.1 ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених ст.75 цього Кодексу, суддя, зобов`язаний заявити самовідвід.

Отже, враховуючи, що суддею Джусом Р.В. слід дослідити на надати оцінку доказам по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ч.2 ст.204-1 КУпАП, серед яких і протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №152304 за ч.2 ст.204-1 КУпАП, який одночасно є предметом розгляду і в справі про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.2 ст.172-15 КУпАП, то наявні обставини , які викликають сумнів у неупередженості судді.

За вказаних підстав заява про відвід задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.283, 294 КУпАП, ст.75 КПК України,-

П О С Т А Н О В И В :

Заяву судді Верховинського районного суду Івано-Франківської області Джуса Р.В. про самовідвід від розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.172-15 КУпАП військовослужбовця відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_1 (справа № 938/491/25, провадження №3/938/363/25) задовольнити.

Матеріали справи (№ 938/491/25, провадження №3/938/363/25) направити на повторний автоматизований розподіл.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Наталія ЧЕКАН