Справа № 133/3196/24
Провадження № 33/801/376/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пєтухова Н. О.
Доповідач: Оніщук В. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 рокум. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Оніщук В. В., з участю секретаря судового засідання Кашпрук М. Г., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 17 березня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 17 березня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

У постанові суду зазначено, що водій ОСОБА_1 14 жовтня 2024 року о 01 год 55 хв у Вінницькій області Хмільницькому районі с. Жежелів на а/д М-21, 235 км, керував транспортним засобом «Renault Megane», номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку на місці зупинки за допомогою приладу «Алкотест Драгер». Результат позитивний 1,34%. Велась безперервна відеофіксація на портативні відеореєстратори №476581, №476017. Дії ОСОБА_1 посадовою особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При ухваленні оскаржуваної постанови суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 доведена належними та допустимими доказами.

Не погодившись із вказаною постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність постанови суду першої інстанції, просить її скасувати, провадження у справі закрити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що у матеріалах справи відсутні докази керування ОСОБА_1 автомобілем. Поліцейські його не зупиняли, транспортний засіб стояв на узбіччі дороги. У протоколі не зазначено час керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

На місці події ОСОБА_1 повідомив працівникам поліції, що того вечора він трохи випив на дні народження однокурсника у м. Житомирі та діяв у стані крайньої необхідності. Суд першої інстанції не врахував, що його дружина та донька потрапили у лікарню із діагнозом «кашлюк», їм обом терміново потрібні були обстеження та ліки, коштів на які у дружини ОСОБА_1 не було, і він віз їм у лікарню необхідні речі.

Також місцевий суд не врахував, що ОСОБА_1 після початку повномасштабної війни підписав контракт із Збройними Силами України, брав участь у бойових діях, де отримав поранення, а у 2024 році вступив до Житомирського військового інституту імені Корольова. Через те, що вони з дружиною винаймають житло, ОСОБА_1 є студентом, а дружина перебуває у декретній відпустці, вони мають недостатнє матеріальне забезпечення.

Окрім того ОСОБА_1 вже було притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, оскільки йому винесено догану у навчальному закладі.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені у ній підстави.

Заслухавши пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, пояснення свідка, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.

Положеннями частини сьомої статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Відповідно до положень п. п. 1.1, 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно із пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку огляд для визначення стану сп`яніння.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає, зокрема, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Відповідно до змісту статті 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння відповідно до пункту 3 Розділу І Інструкції є запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів; порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці.

Відповідно до пункту 6 Розділу І Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Положеннями п. 7 Розділу І Інструкції передбачено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За ч. 2 статті 266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У результаті дослідження матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено такі обставини.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 14 жовтня 2024 року серії ЕПР №150138, 14 жовтня 2024 року о 01 год 55 хв у с. Жежелів Хмільницького р-ну Вінницької області дорога М21 235 км, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Renault Megane», д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку на місці зупинки за допомогою приладу «Алкотест Драгер», результат позитивний 1,34 проміле. Велась безперервна відеозйомка на портативні реєстратори №476581, 476017. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а ПДР України, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (а. с. 3).

У протоколі ОСОБА_1 власноруч зазначив: «В мене дитина в реанімації».

Як видно із чеку приладу «Драгер Алкотест 6810» (тест № 1168 від 14 жовтня 2024 року) результат огляду ОСОБА_1 о 02 год 00 хв 1,34 ‰ (а. с. 4).

Відповідно до акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, огляд ОСОБА_1 проводився у зв`язку з виявленням ознак алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук) за допомогою приладу Alcotest 6810. Результат огляду позитивний 1,34 проміле (а. с. 5).

У направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції зазначено, що 14 жовтня 2024 року ОСОБА_1 був направлений на огляд до КП «Козятинська ЦРЛ». У результаті огляду, проведеного уповноваженою особою патрульної поліції у ОСОБА_1 виявлені ознаки сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук (а. с. 6).

До матеріалів справи долучено відеозаписи із нагрудних камер поліцейських.

На відеозаписах із нагрудних камер поліцейських зафіксовано як 01 год 57 хв працівник поліції представляється ОСОБА_1 , повідомляє про проведення відеофіксації. Також зазначає, що той пересувається під час комендантської години, запитує куди ОСОБА_1 прямує. Він відповідає, що прямує з Житомира у Вінницю. Поліцейський просить пред`явити документи.

О 02 год 00 хв поліцейський повідомляє, що у ОСОБА_1 наявні ознаки сп`яніння, він повідомляє, що вживав алкоголь. Поліцейський просить ОСОБА_1 дихнути, пропонує пройти огляд на стан сп`яніння, він погоджується.

О 02 год 02 хв поліцейський проводить контрольний замір повітря, ОСОБА_1 продуває «Драгер», результат 1,34 проміле. Поліцейські пропонують викликати тверезого водія, щоб той забрав автомобіль.

О 02 год 04 хв поліцейський повідомляє, що на ОСОБА_1 буде складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП, роз`яснює права. Далі складає адміністративні матеріали.

Відтак доводи апеляційної скарги спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Апеляційний суд відхиляє доводи ОСОБА_1 про те, що матеріла справи не містять доказів керування ним транспортним засобом, оскільки такі спростовуються особистими поясненнями, зафіксованими на відеозаписі, а також змістом апеляційної скарги.

Також безпідставним є твердження у апеляційній скарзі про відсутність у протоколі часу керування ОСОБА_1 автомобілем, адже це не відповідає дійсності.

Доводи ОСОБА_1 про вчинення ним правопорушення в стані крайньої необхідності апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

Так, Відповідно до ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує».

На підтвердження вчинення правопорушення у стані крайньої необхідності ОСОБА_1 суду першої інстанції надав:

- свідоцтво про народження дитини серії НОМЕР_2 від 14 серпня 2024 року (а. с. 32);

- довідку КНП «Вінницька обласна дитяча клінічна лікарня Вінницької обласної ради» від 04 березня 2025 року, відповідно до якої із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із підозрою на діагноз «кашлюк» звернулись 13 жовтня 2024 року о 17 год 50 хв, після чого дитина була перенаправлена для стаціонарного лікування у КНП «Вінницька обласна клінічна дитяча інфекційна лікарня Вінницької обласної ради» (а. с. 30);

- довідку КНП «Вінницька обласна клінічна дитяча інфекційна лікарня Вінницької обласної ради» №43 від 17 жовтня 2024 року, відповідно до якої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 13 жовтня 2024 року знаходилась на стаціонарному лікуванні у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії, 15 жовтня 2024 року переведена до інфекційно-боксового відділення (а. с. 29).

Однак ОСОБА_1 не надано доказів його перебування у лікарні після наведених у протоколі подій, та що приїхавши у лікарню до дружини та доньки, він здійснював оплату медичних послуг та купівлю ліків, без чого його доньці не була б надана кваліфікована медична допомога та існувала загроза її життю та здоров`ю.

Окрім того на відеозаписі (камера №476017) о 02 год 23 хв ОСОБА_1 повідомляв, що дружина повідомила про те, що вона із дитиною потрапила у лікарню, коли він таксував у м. Житомирі і був тверезим. Потім повернувся додому, трохи випив і не зміг не поїхати до дружини та доньки у лікарню.

Отже, доводи апеляційної скарги про вчинення ОСОБА_1 правопорушення у стані крайньої необхідності є безпідставними.

Також суд не бере до уваги доводи про те, що ОСОБА_1 вже було притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, оскільки йому винесено догану у навчальному закладі.

Так, відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Однак відповідно до Наказу начальника Житомирського військового інституту імені С. П. Корольова ОСОБА_1 притягнутий до дисциплінарної відповідальності, яка є відмінним від адміністративної видом юридичної відповідальності.

З огляду на встановлені обставини справи апеляційний суд виснує, що доводи апеляційної скарги спрямовані виключно на уникнення відповідальності та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди із ними.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 26 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Оцінивши матеріали справи та наведені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, своєчасному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, апеляційний суд приходить до висновку, що факт вчинення ОСОБА_1 14 жовтня 2024 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведено повністю та поза розумним сумнівом, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про притягнення його до адміністративної відповідальності. Твердження скаржника про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є надуманими та безпідставними.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП та відповідає положенням ст. ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення.

Строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП, не пропущені.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 245, 280, 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 17 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду В. В. Оніщук