ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 3/753/462/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2025 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Коляденко П.Л., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, неодруженого, військовослужбовця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП (протокол серії ЕПР1 № 160633),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , повторно протягом року вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме: 28.10.2024 року о 07 год. 02 хв., рухаючись по Бориспільському шосе, КП 503 у м. Києві, в порушення вимог п. 2.9 а) ПДР, керував автомобілем марки «Volkswagen Tiguan», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія, у встановленому законом порядку, проводився за допомогою приладу «Drager», проба позитивна 0.55 ‰, що зафіксовано на нагрудну камеру працівників поліції.

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не визнав та пояснив, що 28.10.2024 року він їхав на службу та віз керівництво. Він апріорі не міг собі дозволити сісти за кермо в стані алкогольного сп`яніння. На блок посту його зупинили працівники поліції через порушення ПДР, а саме: не був пристібнутий паском безпеки. Після того, як працівники поліції вбачали в його поведінці ознаки алкогольного сп`яніння, він погодився пройти огляд. За результатами тесту встановлено 0.55 ‰, однак він заперечив вказаний показник. Наголошував на тому, що працівниками поліції було порушено службову інструкцію, оскільки не було запропоновано пройти огляду лікаря-нарколога, як це передбачено чинним законодавством. Зазначив, що по прибуттю у військову частину, він пройшов огляд на місці і було 0 ‰.

В судовому засіданні адвокати Гармаш М.Ю. та Полянчук В.Б. заявили клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Вказували на те, що працівниками поліції не було дотримано встановленого законом порядку огляду, а саме: порушено ч. 3 ст. 266 КУпАП, п. 6 Порядку № 1103 від 17.12.2008 року, п. 7 Розділу 1 Інструкції від 09.11.2015 № 1452/735, оскільки незважаючи на непогодження ОСОБА_1 з результатами огляду, останньому не було запропоновано пройти огляд у лікаря-нарколога.

Крім того, адвокат, посилаючись на положення ст. 266-1 КУпАП, вважали, що направлення та проведення огляду на стан сп`яніння військовослужбовців, які виконують обов`язки військової служби, не належить до повноважень працівників поліції, а відповідний огляд має проводитись посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів (ч. 3 ст. 266-1 КУпАП).

Також, адвокат Полянчук В.Б. просив у разі відмови судом у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, застосувати аналогію закону та призначити більш м`яке стягнення ніж передбачено законом, відповідно до ст. 69 КК України, в межах санкції ч. 2 ст. 130 КУпАП у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами.

Вислухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходжу до наступних висновків.

Суд вважає необґрунтованим подане адвокатом Гармашем М.Ю. клопотання про зупинення судового провадження у зв`язку з проходженням ОСОБА_1 військової служби під час дії воєнного стану, що виключає можливість його участі в судовому провадженні, враховуючи що зупинення судового провадження з підстав проходження особою, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення військової служби, не передбачено нормами чинного КУпАП, крім того, ОСОБА_1 був присутній під час судового розгляду 03.04.2025 року.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, ПДР України).

Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до загальних положень ПДР, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Згідно зі ст. 2 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Відповідно до даних акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкірного покриву обличчя.

За наведених обставин вважаю, що у працівників поліції були передбачені законом підстави для проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння.

Згідно даних акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів - алкотестеру «Драгер» 6820 № ARJL - 0309, складеного уповноваженою особою, результат огляду на стан сп`яніння «проба позитивна» 0.55 ‰. Відповідно до даних роздрукованого на папері показника спеціального технічного засобу, результат тесту складає 0.55 ‰.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Згідно з п. 6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103 водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Положеннями ч. 2 ст. 266 КУпАП передбачено, що під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Із відтворених в судовому засіданні відеозапису із нагрудної камери працівника поліції, вбачається, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти у встановленому законом порядку відповідний огляд, у зв`язку з підозрою у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, на що останній погодився. Після оголошення працівниками поліції результатів огляду ОСОБА_1 , останній не висловив жодної незгоди.

Більше того, в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів в графі «з результатами згоден» міститься прізвище та ініціали правопорушника та його особистий підпис. Посилання ОСОБА_1 на те, що він не знав що підписує, оскільки така процедура відносно нього проводиться вперше, суд вважає обраною стратегією сторони захисту, оскілки в матеріалах справи міститься копія постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24.04.2024 року про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Твердження сторони захисту щодо фальсифікації працівниками поліції матеріалів справи, зокрема, неправдивого зазначення в направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, про те що ОСОБА_1 було доставлено на огляд у заклад охорони здоров`я інспектором 1 р. 2 б. 2 п. УПП у м. Києві ДПП старшим лейтенантом поліції Кедик Д.М. є безпідставними, оскільки сам документ вищевказаного направлення має шаблонний зміст і працівником поліції, на думку суду, помилково не було викреслено зайве. Разом з тим, факт не направлення та не доставлення ОСОБА_1 в медичний заклад було встановлено судом з переглянутого в судовому засіданні відеозапису з місця події, з наданих ОСОБА_1 пояснень та інших доказів, долучених до матеріалів справи.

Також суд вважає необґрунтованими посилання сторони захисту про застосування положень ч. 2 ст. 266-1 КУпАП та необхідність проведення огляду ОСОБА_1 посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів і тестів, у зв`язку з тим, що адвокатом трактується вказана норма на власний розсуд та розуміння, оскільки диспозиція ч. 2 ст. 266-1 КУпАП прямо передбачає проведення огляду військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, також військовослужбовців Збройних Сил України, які виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів. Разом з тим, ОСОБА_1 було зупинено працівниками поліції не під час виконання обов`язків військової служби, а огляд на стан алкогольного сп`яніння відносно ОСОБА_2 проводився як у водія транспортного засобу «Volkswagen Tiguan», д.н.з. НОМЕР_1 .

Будь-яких доказів, які би свідчили про порушення поліцейськими умов проведення огляду, стороною захисту до суду не подано.

Крім того, в протоколі про адміністративне правопорушення вказано про те, що ОСОБА_1 роз`яснені його права і обов`язки, передбачені, ст. 63 Конституції ст. 268 КУпАП і будь-яких зауважень щодо не роз`яснення даних положень останнім не заявлялось та у протоколі не зазначалось.

Суттєвих порушень, які би вказували на недопустимість доказів у даній справі, а також могли вплинути на висновок щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, не встановлено.

Так, відповідно до ч. 1 розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 р. № 1395, водії, стосовно яких у поліцейських є достатні підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, що і було зроблено працівниками поліції після проходження ОСОБА_1 відповідного огляду.

Як вбачається з даних розписки, ОСОБА_1 було відсторонено від керування транспортним засобом, при цьому автомобіль, яким керував останній, було передано ОСОБА_3 , яка підтвердила факт залишення їй на зберігання транспортного засобу та зобов`язувалася не передавати керування, транспортним засобом громадянину ОСОБА_1 .

З огляду на викладене приходжу до висновку, що винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, що також підтверджується копією постанови Бориспільського районного суду Київської області від 24.04.2024 року відповідно до якої ОСОБА_1 визнао винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

Враховуючи особу правопорушника, та те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, приходжу до висновку, що необхідним та достатнім є адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Крім того, враховуючи те, що транспортний засіб не перебуває у приватній власності порушника, стягнення у виді оплатного вилучення транспортного засобу накладено бути не може.

Доводи захисника щодо наявності підстав застосування стягнення з урахуванням принципу індивідуалізації, шляхом застосування за аналогією закону ст. 69 КК України - без позбавлення права керування транспортним засобом, є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Суд враховує висновки Конституційного Суду України, викладені у рішеннях, на які посилається захисник, від 21.07.2021 року № 3-р (ІІ)/2021, від 02.11.2004 № 15-рп/2004 року та вважає за необхідне зазначити, що передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на три роки, повністю відповідає наголошеній судом суспільній користі адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення, яка полягає, зокрема в забезпеченні безпеки суспільства та прав кожної особи, з огляду на обставини вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, пов`язаного із використанням джерела підвищеної небезпеки.

Поряд з цим, на переконання суду, таке стягнення є справедливим, відповідатиме ступеню суспільної небезпеки правопорушення, обставинам його вчинення та особі, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства», особа, яка володіє чи керує автомобілем (транспортним засобом), підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Крім того, відповідно до положень ст. 40-1 КУпАП, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 40-1, 130 ч. 2, 283-285 КУпАП, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 2 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 грн.

Строк позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів обчислювати з дня винесення постанови про позбавлення цього права, у разі ухилення від здачі документа, що посвідчує право керування транспортними засобами - з моменту примусового вилучення такого документу.

Роз`яснити, що в разі несплати штрафу в п`ятнадцятиденний строк з дня вручення постанови правопорушнику, сума штрафу буде стягнена в порядку примусового виконання постанови в подвійному розмірі.

Крім того, роз`яснити, що після закінчення призначеного строку позбавлення спеціального права, вилучене посвідчення водія повертається після успішного складання іспитів на право керування транспортним засобом.

Постанова судді пред`являється до примусового виконання протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва.

Суддя