Справа № 128/758/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 квітня 2025 року м. Вінниця

Суддя Вінницького районного суду Вінницької області Васильєва Т.Ю., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов з Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про притягнення до адміністративної відповідальності громадянки України

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП,

УСТАНОВИВ:

27.02.2025 старшим державним інспектором Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Максименюком О.М. складено протокол про порушення ОСОБА_1 ч. 1 ст. 164 КпАП України, а саме, що вона керуючи легковим автомобілем марки Mersedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 , 27.02.2025 на автомобільній дорозі М-21 «Виступовичі Житомир Могилів-Подільський», 312 км, здійснювала перевезення пасажирів за міжнародним маршрутом «Кишинів Вінниця» (зі слів пасажирів) без оформлення відповідної ліцензії під час надання послуг з міжнародних перевезень пасажирів легковим автомобілем на замовлення в порушення п. 24 ст. 7 Закону України «про ліцензування видів господарської діяльності», відповідальність за що передбачена ст. 164 КУпАП.

До суду для розгляду наданих суду матеріалів ОСОБА_1 не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи судом повідомлялася шляхом направлення повістки з рекомендованим повідомленням поштовим відправленням за адресою, вказаною у протоколі про адміністративне правопорушення. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Документів на підтвердження поважних причин неявки до суду не надано.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Так, в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

За вказаних обставин, на підставі ст. 268 КУпАП, суд вважає за можливе розглянути справу без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору.

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються діяння, які є адміністративними правопорушеннями та відповідальність за них. Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

Згідно ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення - передбаченої нормами права сукупності об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи інше діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Він складається з: а) об`єкту; б) об`єктивної сторони; в) суб`єкту; г) суб`єктивної сторони.

Статтею 164 ч. 1 КпАП України передбачена адміністративна відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Так, об`єктивна сторона інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення полягає в порушенні законодавства, що регулює здійснення провадження господарської діяльності. Базовим об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері державного регулювання господарської діяльності, які регулюються нормами Господарського кодексу України, Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» та іншими нормативно-правовими документами.

Та суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні відомості, отримані з податкової служби щодо факту наявності чи відсутності у ОСОБА_1 державної реєстрації як суб`єкта господарювання. Зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення зміст правопорушення не містить посилання на докази про систематичний характер здійснення пасажирських перевезень, як на одну із ознак господарської діяльності, виходячи із змісту ст. 19 Господарського кодексу України. Зокрема, чи систематично ОСОБА_1 отримує від здійснення зазначеного виду діяльності дохід.

Також не зазначено та не надано доказів самого факту перевезення ОСОБА_1 пасажирів за маршрутом «Кишинів-Вінниця», кількість пасажирів, за якою ціною надавалися послуги з перевезення, скільки разів ОСОБА_1 здійснила перевезення пасажирів, чи були отримані від надання послуг будь-які грошові кошти, жодного свідка, який би міг це підтвердити, не вказано, відеофіксація обставин події чи письмові пояснення пасажирів відсутні. Долучені до протоколу про адміністративне правопорушення фотокопії транспортного засобу, на яких наявне лише зображення транспортного засобу та частини пасажирського сидіння з невстановленою особою, не є належними доказами здійснення ОСОБА_1 господарської діяльності. Копії посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу також не є належними доказами зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення обставин.

При цьому, суд враховує, що санкція ч. 1 ст. 164 КУпАП передбачає накладення штрафу разом з конфіскацією виготовленої продукції, знарядь виробництва, сировини і грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення, чи без такої, проте в матеріалах справи відсутні дані про вилучення виручки від здійснення господарської діяльності та місця її зберігання.

Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» від 09.06.2011 р., заява №16347/02 та Малофєєва проти Росії» від 30.05.2013 р., заява №36673/04).

Також, відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 25 квітня 2003 року «Про застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності» господарська діяльність це діяльність фізичних і юридичних осіб, пов`язана з виробництвом чи реалізацією продукції (товарів), виконанням робіт чи наданням послуг з метою одержання прибутку (комерційна господарська діяльність) або без такої мети (некомерційна господарська діяльність).

З аналізу вказаних правових норм слідує, що відповідальність за ч. 1 ст. 164 КУпАП настає у разі доведення систематичної діяльності особи, спрямованої на отримання доходу, від ведення господарської діяльності, при цьому, така діяльність повинна містити саме ознаки господарської (підприємницької) діяльності в розумінні чинного законодавства.

Саме виявлення транспортного засобу та наявність в ньому пасажирів не є тотожним провадженню господарської діяльності, та не узгоджується з диспозицією ч. 1 ст. 164 КУпАП.

За вищевказаних обставин, суд не може прийняти як достатній доказ вчинення адміністративного правопорушення наявний в матеріалах справи протокол про адміністративне правопорушення, зокрема не може вважати встановленими вказані в ньому працівником поліції обставини доведеними та такими, що містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є джерелом права в Україні, кожному гарантовано право на справедливий суд, тобто кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що матеріалами справи не доведено належними і допустимими доказами, поза розумним сумнівом, що ОСОБА_1 здійснювала саме господарську діяльність у вказаних в протоколі час та місці за викладених обставин, а тому провадження в справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, п. 1 ст. 247, 164, 280, 283, 284, 294 КпАП України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в адміністративній справі щодо ОСОБА_1 про притягнення її до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КпАП України, закрити в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя: