Справа № 755/4433/25
Провадження №: 3/755/2277/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" квітня 2025 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Старовойтова С.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,

за участю:

прокурора Андреєва Я.А.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 порушила вимоги ч. 1 ст. 45 та п. 2-7 Розділу ХІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про запобігання корупції», чим вчинила адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а саме ОСОБА_1 , обіймаючи посаду головного спеціаліста сектору громадянства Печерського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській обл., будучи державним службовцем, відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», являючись суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно, без поважних причин, 07 лютого 2024 року, подала щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2022 рік, чим порушила вимоги ч. 1 ст. 45 та п. 2-7 Розділу XIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про запобігання корупції», тим самим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні вказаного правопорушення визнала та повідомила, що дійсно несвоєчасно подала декларацію за 2022 рік через свою неуважність, мала намір одночасно подати декларації за 2021-2022 роки, проте, подавши вчасно декларацію за 2021 рік, була впевнена в тому, що також подала декларацію й за 2022 рік, не перевіривши факт її подання, проте 07.02.2024 року їй зателефонували з відділу запобігання корупції та нагадали щодо необхідності подачі декларації за 2022 рік, що вона одразу і зробила. Крім того, ОСОБА_1 додала, що не мала умислу на несвоєчасне подання декларації та подала декларацію, коли їй стало відомо про те, що таку декларацію не було подано.

Прокурор просив визнати винною ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та притягнути до адміністративної відповідальності.

Суд, вислухавши пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності, прокурора, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Диспозицією ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, передбачена відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

За нормою ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається, серед іншого, відомості про особу порушника. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка вчинила адміністративне правопорушення. При складанні протоколу порушникові роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, про що робиться відмітка у протоколі.

Відповідно до ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Частиною четвертою статті 38 КУпАП (в редакції на момент вчинення інкримінованого правопорушення) передбачено, що адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Як вбачається із матеріалів справи та протоколу про адміністративне правопорушення, датою вчинення адміністративного правопорушення за фактом неподання ОСОБА_1 декларації за 2022 рік є 07 лютого 2024 року - день, коли ОСОБА_1 несвоєчасно подала відповідну декларацію.

У вказаному протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що днем виявлення вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, є дата складання і підписання уповноваженою на те особою протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, тобто 18.03.2024 року.

З такими твердженнями суд не погоджується, з огляду на таке.

Посилання у вищевказаному протоколі про адміністративне правопорушення на те, що датою виявлення правопорушення є дата складання протоколу - 18.03.2024 року, не можна вважати переконливими, оскільки такий підхід не узгоджується з принципом правової визначеності, який є невід`ємною складовою принципу верховенства права та елементом справедливого судочинства.

Судом враховується, що «Порядком формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», затвердженим рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції № 3 від 10.06.2016 року, встановлений граничний строк подання декларацій про доходи суб`єктами декларування, який співпадає з 00 годин 00 хвилин 1 квітня року, наступного за звітним.

Між тим, 03.03.2022 року у зв`язку з військовою агресією рф щодо України, Верховною Радою України прийнято Закон України «Про захист інтересів суб`єктів подання звітності та інших документів у період дії воєнного стану або стану війни», в пункті 1, якого зазначено, що фізичні особи, фізичні особи - підприємці, юридичні особи, крім тих, які наділені бюджетними повноваженнями згідно із законодавством, подають облікові, фінансові, бухгалтерські, розрахункові, аудиторські звіти та будь-які інші документи, подання яких вимагається відповідно до норм чинного законодавства в документальній та/або в електронній формі, протягом трьох місяців після припинення чи скасування воєнного стану або стану війни за весь період неподання звітності чи обов`язку подати документи.

07.03.2022 року НАЗК із врахуванням положень Закону України «Про захист інтересів суб`єктів подання звітності та інших документів у період дії воєнного стану або стану війни», видало Роз`яснення № 4 щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю в умовах воєнного стану (подання декларації, повідомлення про суттєві зміни в майновому стані, повідомлення про відкриття валютного рахунка в установі банку-нерезидента, проведення перевірок), в яких зазначено, що декларація щорічна (з будь-якою позначкою) за 2021 рік подається у період з 00 годин 00 хвилин дня, наступного за днем припинення чи скасування воєнного стану, до 00 годин 00 хвилин відповідного числа третього місяця від такого дня. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня 2021 року включно) та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року.

Тобто, вказаними законодавчими актами, суб`єктів декларування, на період дії воєнного стану та три місяці після його припинення було звільнено від обов`язку подання декларацій.

Разом з тим, Розділ XIII "Прикінцеві положення" Закону України «Про запобігання корупції», доповнено пунктом 2-7 згідно із Законом № 2381-ІХ від 08.07.2022, в редакції Закону № 3384-ІХ від 20,09.2023, в якому зазначено, установити, що особи, які у 2022-2023 роках не подали декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статті 45 цього Закону, і кінцевий строк для подання яких настав до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану", подають такі декларації не пізніше 31 січня 2024 року. Суб`єкти декларування, зазначені у частинах сьомій чотирнадцятій статті 45 цього Закону, подають відповідні декларації у строки, встановлені частинами сьомою - чотирнадцятою статті 45 цього Закону, якщо відповідні декларації не було подано раніше.

У той же час, як випливає зі змісту п. 1 розділу ІІІ «Порядку...», Національне агентство забезпечує відкритий цілодобовий доступ до публічної частини Реєстру. Такий доступ передбачає можливість пошуку, перегляду, копіювання та роздруковування інформації, отримання (завантаження) документів у різних найпоширеніших форматах даних, зокрема у форматах JSON, XML, PDF, HTML тощо.

Таким чином, факт порушення особою, уповноваженою на виконання функцій держави вимог фінансового контролю є очевидним з моменту вчинення такого порушення, що означає відсутність складнощів у його виявленні для осіб, уповноважених розкривати такі порушення.

На переконання суду, несвоєчасне проведення ефективної адміністративної перевірки та складання протоколу про адміністративне правопорушення не може бути підставою для штучного продовження строків, визначених у ст. 38 КУпАП.

Такий висновок узгоджується і з правовою позицією, викладеною у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 25 травня 1998 року «Про практику розгляду судами справ про корупційні діяння та інші правопорушення, пов`язані з корупцією.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що на час розгляду справи судом строки, визначені у ст. 38 КУпАП, вже закінчились.

Згідно ч. 1 ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Реалізація цього завдання відбувається, зокрема, шляхом здійснення правосуддя, під час якого Верховний Суд у своїх рішеннях висловлює правову позицію щодо правозастосування, орієнтуючи у такій спосіб судову практику на однакове застосування норм права.

Верховний суд у постанові від 11 липня 2018 року у справі № 308/8763/15-зауважив, що визначення на законодавчому рівні у статті 38 КУпАП тривалості строків накладення адміністративного стягнення безпосередньо пов`язано з можливістю реального впливу адміністративної відповідальності на суспільні відносини, поведінку суб`єктів, їхню правосвідомість тощо, тобто з можливістю реалізації функцій адміністративної відповідальності, яка втрачається з плином часу.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Ця норма КУпАП є імперативною і підлягає застосуванню судами першої та апеляційної інстанцій. Вона не передбачає повноважень суду щодо встановлення наявності вини особи у його вчиненні (правова позиція, викладена в постанові ВСУ від 18.05.2021 року у справі №3-3133/10).

Логічне тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє прийти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні.

Таким чином, при вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, першочерговим є встановлення судом дотримання строку накладення адміністративного стягнення, за умови закінчення якого суд або уповноважений орган взагалі позбавлені можливості досліджувати та вирішувати питання про наявність в діях особи ознак адміністративного проступку.

За таких обставин, ураховуючи окреслені Верховним судом у наведеному судовому рішенні орієнтири щодо умов застосування положень ст. 38, п. 7 ст. 247 КпАП в частині того, що першочерговим є встановлення судом дотримання строку накладення адміністративного стягнення, за умови закінчення якого суд або уповноважений орган взагалі позбавлені можливості досліджувати та вирішувати питання про наявність в діях особи ознак адміністративного проступку та враховуючи той факт, що на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення, строки, передбачені ст. 38 КпАП, минули, суд вважає за необхідне розпочате провадження у справі закрити на підставі п. 7 ст. 247 даного Кодексу без вирішення питання про наявність в діях особи ознак адміністративного проступку.

Окреслені судом орієнтири щодо застосування положень ст. 38 КУпАП при розгляді справ за ст. 172-6 КУпАП дозволяють дійти висновків, що датою вчинення правопорушення є день несвоєчасного подання декларації, а датою виявлення порушення є дата отримання інформації про відповідну несвоєчасну подану декларацію з офіційних джерел уперше.

Враховуючи наведене, днем початку перебігу строку накладення адміністративного стягнення за вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП (по факту неподання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2022 рік) слід вважати 07 лютого 2024 року, що на час розгляду справи в суді, в розумінні ст. 38 КУпАП, сплинув.

Посилання на те, що фактичним моментом виявлення правопорушення є дата складання адміністративного протоколу суперечить наданим ним доказам, тривалість виконання своїх обов`язків, не може слугувати причиною несвоєчасності притягнення особи до відповідальності.

Правових підстав стверджувати, що інкриміноване правопорушення за викладених у протоколі правопорушення обставин, продовжувалося після зазначеного періоду у суду немає.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що справа підлягає закриттю у зв`язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Керуючись ст. ст. 33, 38, 172-6, 247, 251, 252, 283-285 КУпАП, суд -

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, закрити у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня її винесення через Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: