Справа № 464/796/25 Головуючий у 1 інстанції: Шашуріна Г. О.
Провадження № 33/811/463/25 Доповідач: Романюк М. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф, з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника адвоката Зазуляка Й.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Зазуляка Йосипа Михайловича на постанову судді Сихівського районного суду м.Львова від 10 березня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,

встановив:

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 (шість) місяців.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави судовий збір в розмірі 605,60 гривень.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 , 24 січня 2025 року о 21:56 год, м. Львів, вул. Зелена, 238, керуючи автомобілем марки «Peugeot», номерний знак НОМЕР_1 не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою та здійснив наїзд на вибоїну після чого автомобіль отримав механічні пошкодження (пошкоджені шини на ділянці). На даній ділянці проїзної частини встановлено дорожній знак котрий інформує про вибоїну на дорозі. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.3б Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись з даною постановою захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Зазуляка Й.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі, у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що постанова необґрунтована, оскільки така прийнята без врахування фактичних обставин справи та без належної оцінки наявних доказів.

Зазначає, що судом не було враховано подані ОСОБА_1 письмові докази, а саме відповідь управління патрульної поліції, щодо погодження встановлення дорожнього знаку.

Звертає увагу на те, що судом не враховано пояснення надані суду, а також відеозапис нагрудних камер, які окремо та у сукупності підтверджують, що: ОСОБА_1 виїжджав з прилеглої території, й відповідно не міг побачити знак «Вибоїна на дорозі», який розташований на відстані біля 600 м. та у протилежному напрямку, від напрямку руху автомобіля; відсутність інших попереджувальних знаків на дорозі; виклик працівників поліції здійснений самим ОСОБА_1 у зв`язку з наявністю вибоїни та пошкодженням його коліс як наслідок наїзду на вибоїну; ОСОБА_1 , одразу ж повідомив працівникам поліції про обставини не ДТП, а факт перевірки наявності знаку та його розташування, за межами зони виїзду з прилеглої території лише підтверджує відсутність події та складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника адвоката Зазуляка Й.М., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд доходить таких висновків.

Відповідно до ч.2 ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а згідно ст.245 цього Кодексу, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Стаття 124 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення правил дорожнього руху, внаслідок якого сталося пошкодження транспортних засобів.

Таким чином, протоколом та долученими до нього матеріалами має бути доведено, що водій порушив правила дорожнього руху і внаслідок цього порушення сталось пошкодження транспортних засобів.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 229589 від 24 січня 2025 року, ОСОБА_1 , 24 січня 2025 року о 21:56 год, м. Львів, вул. Зелена, 238, керуючи автомобілем марки «Peugeot», номерний знак НОМЕР_1 не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою та здійснив наїзд на вибоїну після чого автомобіль отримав механічні пошкодження (пошкоджені шини на ділянці). На даній ділянці проїзної частини встановлено дорожній знак котрий інформує про вибоїну на дорозі. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.3б Правил дорожнього руху України.

На обґрунтування вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, до протоколу про адміністративне правопорушення долучено та до суду направлено такі докази: протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 229589, складений 24 січня 2025 року інспектором УПП у Львівській області ДПП, що відповідає вимогам ст.256 КУпАП та яким зафіксовано час, місце та обставини вчинення; наданими під час розгляду справи поясненнями ОСОБА_1 про обставини дорожньо-транспортної пригоди; дослідженим під час розгляду справи відеозаписом з місця події.

Аналізуючи та оцінюючи усі надані зазначені докази в їх сукупності, суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, не доведена належними та достатніми доказами.

Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23.12.2005 року, пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна має бути наслідком саме порушення Правил дорожнього руху. Об`єктивною ознакою правопорушення, що відбиває шкідливість неправомірної поведінки особи для суспільства, заподіяння або реальну загрозу заподіяння істотної шкоди, є також суспільна небезпека вчиненого проступку.

Згідно із частиною третьою статті 14, частини першої статті 16 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху мають право на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху.

Частиною першою статті 24 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.

За змістом статті 10 Закону України «Про автомобільні дороги» державне управління автомобільними дорогами загального користування здійснює Державна служба автомобільних доріг України, що є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через керівника центрального органу виконавчої влади у галузі транспорту і який має свої органи управління на місцях.

Основними обов`язками органу державного управління автомобільними дорогами загального користування є, зокрема, розробка та реалізація заходів з безпеки дорожнього руху; забезпечення безперервних, безпечних, економічних та зручних умов руху транспортних засобів з нормативними технічними характеристиками і навантаженнями; організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг за встановленими для них будівельними нормами, державними стандартами і нормами; забезпечення технічного нагляду за станом автомобільних доріг; виявлення аварійно-небезпечних місць (ділянок) та місць концентрації дорожньо-транспортних пригод на автомобільних дорогах і здійснення заходів щодо їх ліквідації (пункти 4-6, 9, 10 статті 11 Закону України «Про автомобільні дороги»).

Згідно з пунктами 1-3 статті 13 Закону України «Про автомобільні дороги» орган державного управління автомобільними дорогами загального користування відповідає за: стан автомобільних доріг загального користування відповідно до діючих норм та фінансування; якість робіт з проектування, будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг загального користування; відшкодування збитків користувачам автомобільних доріг загального користування у порядку, визначеному законом.

За приписами пунктів 2, 5, 10 розділу І «Загальні положення» Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року № 198 (тут і далі - в редакції, чинній на момент настання дорожньо-транспортної пригоди, далі - Правила утримання), ремонт і утримання дорожніх об`єктів, що перебувають у загальнодержавній власності, здійснюється дорожньо-експлуатаційними організаціями, які належать до сфери управління Укравтодору.

Власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації, користувачі дорожніх об`єктів та спеціалізовані служби організації дорожнього руху зобов`язані забезпечувати зручні і безпечні умови руху, сприяти збільшенню пропускної спроможності дорожніх об`єктів, запобігати травмуванню учасників дорожнього руху, пошкодженню транспортних засобів і дорожніх об`єктів, забрудненню навколишнього середовища.

У розділі ІІ «Обов`язки і права власників дорожніх об`єктів або уповноважених ними органів, дорожньо-експлуатаційних організацій» Правил утримання визначено обов`язки і права власників дорожніх об`єктів або уповноважених ними органів, дорожньо-експлуатаційних організацій, зокрема зазначено, що власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов`язані постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; контролювати якість робіт, що виконуються підрядними організаціями; відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів.

Контроль за дотриманням цих Правил утримання здійснюється власниками дорожніх об`єктів або уповноваженими ними органами або уповноваженими ними органами та уповноваженим підрозділом Національної поліції.

Отже, аналіз досліджених під час судового розгляду та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дають підстави зробити висновок про те, що ОСОБА_1 не мав об`єктивної можливості своєчасно виявити вибоїну на дорозі та запобігти пошкодженню транспортного засобу шляхом вжиття заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду вищевказаної перешкоди.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що саме ОСОБА_1 за власною ініціативою викликав поліцейських інспекторів у зв`язку з наявністю вибоїни та пошкодження його коліс, як наслідку наїзду на вибоїну, останній повідомив працівників поліції не про ДТП, а факт перевірки наявності знаку та його розташування, за межими зони виїзду з прилеглої території.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, оскільки пошкодження транспортного засобу відбулось в результаті неналежного стану дорожнього покриття, наявності порушень при утриманні автомобільних доріг, що як наслідок призвело до погіршення безпечних умов дорожнього руху та створило небезпеку для руху автотранспорту.

Згідно з ч. 2 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені винуватість особи та його подія мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Отже, постанова суду першої інстанції про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, підлягає скасуванню як незаконна, а провадження у справі слід закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Зазуляка Йосипа Михайловича задоволити.

Постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 10 березня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП - скасувати, а провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя М.Ф.Романюк