справа № 631/175/25
провадження № 3/631/151/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2025 року селище Нова Водолага

Суддя Нововодолазького районного суду Харківської області Трояновська Тетяна Михайлівна, розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов від відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

До Нововодолазького районного суду Харківської області від відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області надійшов адміністративний матеріал, складений відносно ОСОБА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 252056, складеного 20 лютого 2025 року поліцейським відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області сержантом поліції Божедаєм Ігорем Віталійовичем, убачається, що 20 лютого 2025 року близько 12 години 00 хвилин в Харківській області, Харківський район, автодорога М-18, поблизу села Павлівка, вулиця Центральна, будинок № 132-А, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «SCKODA OCTAVIA А7», державний номерний знак НОМЕР_2 , з`їжджаючи з автодороги М18 через АЗС «Маршал» не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, в результаті чого здійснив наїзд на перешкоду. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Як вказано у протоколі, своїми діями ОСОБА_1 порушив пункти 12.1, 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, за що передбачена відповідальність за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином у відповідності до приписів Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На електронну адресу суду ОСОБА_1 направив заяву, що була зареєстрована за вхідним № ЕП-444/25-вх. від 07 квітня 2025 року, відповідно до якої просив провести розгляд справи з єдиним унікальним № 631/175/25 про притягнення його до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення за його відсутності з урахуванням наданих письмових пояснень.

Крім того, 07 квітня 2025 року на електронну адресу суду ОСОБА_1 направив письмові пояснення, що були зареєстровані за вхідним № ЕП-445/25-вх., відповідно до яких вказав, що 20 лютого 2025 року близько 12 години 00 хвилин він рухаючись по дорозі М29 на автомобілі марки «SCKODA» модель «OCTAVIA», державний номерний знак НОМЕР_2 , з безпечною та допустимою Правилами дорожнього руху України швидкістю, ураховуючи дорожньою обстановку, а саме снігопад та ожеледицю на дорозі, виконуючи вимоги Правил дорожнього руху України, зокрема пунктів 12.1, 13.1, у зв`язку крайньою необхідністю, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує громадському порядку та власності, ураховуючи, що ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і заподіяна шкода має бути менш значною, ніж відвернена шкода, зокрема для забезпечення безпеки дорожнього руху та недопущення спричинення пошкодження транспортного засобу, викликаною різкою зміною дорожньої обстановки, обумовленою виявленням перебування на проїзній частині дороги дикої тварини, яка є потенційною загрозою та створює небезпеку для учасників дорожнього руху, застосував екстрене гальмування та намагався оминути перешкоду, виконуючи вимоги пункту 12.3 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого вищевказаний автомобіль з`їхав у праву сторону на ділянку дороги з ожеледицею, де знаходиться АЗС «Маршал», розташована за адресою Харківська область, Харківський район, село Павлівка, вулиця Центральна, будинок № 132-А, у результаті чого відбулось вимушене зіткнення з перешкодою (бетонна опора, що є власністю АЗС, у яких претензії з даного приводу до нього не надходило). ОСОБА_1 вважає, що причиною дорожньо-транспортної пригоди було не порушення ним Правил дорожнього руху, а раптово виникла перешкода у виді тварини, яка вибігла на дорогу, в результаті чого було здійснено екстрене гальмування, але враховуючи снігопад та ожеледицю, про наявність яких відсутні попереджувальні знаки, уникнути дорожньо-транспортної пригоди не вдалось за можливе. Також ОСОБА_1 звернув увагу суду, що у протоколі про адміністративне правопорушення, складеного відносно нього, зазначена зовсім інша дорога, а саме М18, з якої він нібито з`їхав, що не відповідає дійсності, оскільки дорога по якій він рухався була М29, в той час, коли дорога М18 проходить поруч та ніякого відношення до справи не має. Ураховуючи зазначене, вважає, що інформація у тексті протоколу щодо номеру дороги з якої почалась дорожньо-транспортна пригода є невід`ємною частиною об`єктивної сторони складу правопорушення, яке закидається йому у провину, проте вона не має відношення до вищевказаних події, а отже протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 252056 від 20 лютого 2025 року не містить повної інформації щодо обставин справи, та є неналежним та не допустимим доказом. На підставі вищевикладеного ОСОБА_1 просив провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суддя, вивчивши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали адміністративної справи у відповідності до положень статті 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до наступного.

Положення частин 1 та 2 статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до приписів частини 1 статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративне правопорушення (проступок) це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свобод громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 23 Кодексу України про адміністративне правопорушення передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245 Кодексу України про адміністративне правопорушення).

Положеннями статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 та 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Водночас, положеннями статті 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюються Правилами дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі Правила дорожнього руху), пункт 1.3 яких передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

У пункті 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 12.1 Правил дорожнього руху передбачено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди (пункт 12.3 Правил дорожнього руху).

У пункті 13.1 Правил дорожнього руху зазначено, що водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Диспозицією статті 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та у сфері власності.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна та має бути доповнена вказівкою на настання наслідків у вигляді майнової шкоди, тобто склад правопорушень трансформується у формальний.

У пункті 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення може бути будь яка особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин. При цьому пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна має бути наслідком порушень Правил дорожнього руху.

Умовами настання адміністративної відповідальності за вказаною статтею є: 1) наявність порушень учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху; 2) наявність пошкоджень транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна; 3) наявність причинного зв`язку між порушенням правил дорожнього руху та настанням наслідків у вигляді майнової шкоди.

Тобто, обов`язковою ознакою адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями особи у виді порушення Правил дорожнього руху та наслідками у вигляді пошкодження транспортних засобів або іншого майна.

Таким чином, під час розгляду справи, де особа притягається до відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, належить правильно встановити механізм дорожньо-транспортної пригоди та за результатами оцінки усіх доказів по справі зробити висновок чи наявні в діях цієї особи указані в протоколі порушення Правил дорожнього руху, які перебувають у причинному зв`язку з тими наслідками, що тягнуть за собою адміністративну відповідальність.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 252056, складеного 20 лютого 2025 року поліцейським відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області сержантом поліції Божедаєм Ігорем Віталійовичем, убачається, що 20 лютого 2025 року близько 12 години 00 хвилин в Харківській області, Харківський район, автодорога М18, поблизу села Павлівка, вулиця Центральна, будинок № 132-А, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «SCKODA OCTAVIA А7», державний номерний знак НОМЕР_2 , з`їжджаючи з автодороги М18 через АЗС «Маршал», не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, в результаті чого здійснив наїзд на перешкоду. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченої статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, до протоколу про адміністративне правопорушення надані:

- копія рапорту старшого інспектора-чергового Чергової частини відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області майора поліції Івана Семенченка про те, що 20 лютого 2025 року о 12 годині 19 хвилин надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що 20 лютого 2025 року о 12 годині 19 хвилин за адресою: Харківська область, Харківський район, село Павлівка, АЗС «Маршал», повідомляє адміністратор АЗС «Маршал», що 10 хвилин тому водій автомобіля в`їхав у колонку. Автомобіль «Шкода Октавія», державний номерний знак НОМЕР_2 . Заявник: ОСОБА_2 . Даний рапорт зареєстрований в Інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журнал єдиного обліку) відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області за № 1211 від 20 лютого 2025 року (а. с. 3);

- рапорт поліцейського відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області старшого сержанта поліції Ігоря Божедая, відповідно до якого останній повідомив начальника відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області полковника поліції Аркадія Глущенка, що 20 лютого 2025 року о 12 годині 19 хвилин під час несення служби в складі ГРПП 36 було здійснено виїзд за адресою: Харківська область, Харківський район, село Павлівка, вулиця Центральна, будинок № 132-А, локація 49.762177, 35.889551, де трапилась дорожньо-транспортна пригода: наїзд на перешкоду. Відомості про транспортні засоби: транспортний засіб марки «SCKODA OCTAVIA А7», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Наявні механічні пошкодження: передня центральна частина. Реєстраційний номер в журналі єдиного обліку (ЄО) № 1211 територіального підрозділу поліції відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області (а. с. 4);

- схема місця ДТП, яка мала місце 20 лютого 2025 року о 14 годині 00 хвилин в Харківській області, Харківський район, село Павлівка, вулиця Центральна, будинок № 132-А, АЗС «Маршал», локація 49.762177, 35.889551, складена поліцейським відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області старшим сержантом поліції Божедаєм Ігорем Віталійовичем, яка містить графічно зображені та зафіксовані об`єкти про обставини дорожньої пригоди (ділянка дороги, де сталася дорожньо-транспортна пригода, сталі орієнтири, до яких на схемі здійснена прив`язка об`єктів, транспортний засіб, координати його розміщення відносно елементів проїзної частини та інше), у тому числі ділянка дороги з мокрим покриттям, ділянка дороги з ожеледицею, яка засніжена, тощо. На зворотному боці схеми зазначено характеризуючи дані транспортного засобу та відомості про його пошкодження. При цьому у схемі місця ДТП у графі «Стан покриття проїзної частини (сухе, мокре, ожеледиця, забруднене, засніжене, тощо) зазначено: мокре, ожеледиця, засніженість. Разом із тим, поліцейським, який склав вказану схему не заповнено графу «Наявність недоліків в утриманні вулично-шляхової мережі, які стали супутньою причиною ДТП» та не правильно зазначений час дорожньо-транспортної пригоди (а. с. 5);

- письмові пояснення ОСОБА_2 , яка зазначила, що вона працює на посаді адміністратора АЗС «Маршал» за адресою: Харківська область, Харківський район, село Павлівка, вулиця Центральна, будинок №132-А, та 20 лютого 2025 року знаходилась на робочому місці. Близько 12 години 00 хвилин до приміщення АЗС «Маршал» зайшла дівчина та повідомила, що у одну з колонок в`їхав автомобіль марки «Шкода Октавія». Вийшовши на вулицю вона побачила, що даний автомобіль передньою частиною здійснив зіткнення з поливною колонкою, в результаті чого колонка була пошкоджена, автомобіль отримав механічні пошкодження (а. с. 6);

- фототаблиця до схеми місця ДТП (а. с. 11 13).

Як вже зазначалося вище, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (стаття 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

При цьому, суд враховує рішення Конституційного Суду України від 20 жовтня 2011 року у справі № 12рп/2011 про те, що визнаватися допустимими і використовуватися як докази в справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства, а перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі, вважає за необхідне вказати на таке.

Системний аналіз змісту положень Кодексу України про адміністративні правопорушення в поєднанні із вказаною позицією Конституційного Суду України та практики Європейського суду з прав людини, що ураховується з огляду на норми статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування пракрити Європейського суду з прав людини», свідчить, що у такого роду провадженнях належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі й передбачені статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та інших обставин, які мають значення для неї, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому Кодексом України про адміністративні правопорушення. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні рішення.

Доказуванню підлягають саме обставини указані в протоколі про адміністративне правопорушення щодо часу, місця та способу учинення діяння.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях указує, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України, заява № 39598/03), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), пункт 161, Series A, заява № 25).

Разом з тим надані органом поліції докази в цій справі цим критеріям не відповідають, з огляду на таке.

Дана дорожньо-транспортна пригода, як свідчать наявні матеріали справи, мала місце у зимовий період, а саме 20 лютого 2025 року. При цьому згідно пояснень особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 було встановлено, що на проїзній частині раптово виникла перешкода у вигляді тварини, а покриття проїзної частини, по якій рухався транспортний засіб під керування останнього, було мокре, засніжене, крім того на дорозі була ожеледиця, що також було зафіксовано у схемі місця ДТП, складеної 20 лютого 2025 року о 14 годині 00 хвилин в Харківській області, Харківський район, село Павлівка, вулиця Центральна, будинок № 132-А, АЗС «Маршал».

Вищезазначене свідчить про те, що дорожньо-транспортна пригода відбулась через відсутність попереджувальних знаків щодо можливої появи диких тварин, а також через неналежний стан дорожнього покриття та не забезпечення власником автомобільних доріг належного утримання вулиць та доріг у зимовий період. Як вже зазначалось вище у схемі місця ДТП у графі: «Стан покриття проїзної частини було зазначено: мокре, ожеледиця, засніженість.

З цього приводу слід зазначити, що відповідно до пункту 1 частини 3 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху мають право на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху.

Аналогічні за змістом приписи містяться й пункті 2.12 «г» Правил дорожнього руху, які обумовлюють, що власник транспортного засобу має право на безпечні та зручні умови для руху.

Відповідно до пункту 1.10 Правил дорожнього руху, дорожня обстановка це сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів та їх стан), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом.

Регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками (пункт 8.1 Правил дорожнього руху).

У свою чергу, згідно зі статтею 9 Закону України «Про дорожній рух» до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ними органів у сфері дорожнього руху належить, зокрема: розробка програм та здійснення заходів щодо розвитку, удосконалення, ремонту та утримання у безпечному для дорожнього руху стані доріг, вулиць та залізничних переїздів, зон відчуження; забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху; забезпечення учасників дорожнього руху інформацією з питань стану аварійності та дорожнього покриття, гідрометеорологічних та інших умов; термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах.

Крім того, слід відмітити, що постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року № 198 затверджено «Єдині правила ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони» (далі Правила).

Відповідно до пункту 1 розділу І зазначених Правил, єдині правила ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони (далі Правила) поширюються на автомобільні (позаміські) дороги, міські вулиці і дороги загального користування, залізничні переїзди (далі дорожні об`єкти) в межах смуги їх відчуження та червоних ліній і є обов`язковими для їх власників або уповноважених ними органів, організацій, що здійснюють ремонт і утримання дорожніх об`єктів (далі дорожньо-експлуатаційні організації) і користувачів.

У пункті 2 Правил визначено, що ремонт і утримання автомобільних доріг забезпечується Агентством відновлення (автомобільних доріг загального користування державного значення), підприємствами та організаціями, уповноваженими Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними та Севастопольською міською держадміністраціями (автомобільних доріг загального користування місцевого значення), підприємствами або балансоутримувачами, утвореними або визначеними органами місцевого самоврядування відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» (вулиць і доріг міст та інших населених пунктів) (далі підприємства та організації, що забезпечують ремонт та утримання дорожніх об`єктів). Експлуатаційне утримання автомобільних доріг загального користування та інших видів автомобільних доріг може здійснюватися на основі довгострокових (до семи років) договорів (контрактів) відповідно до частини другої статті 6 Закону України «Про автомобільні дороги».

Згідно з пунктом 11 розділу ІІ Правил власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, підприємства та організації, що забезпечують ремонт та утримання дорожніх об`єктів, зобов`язані, зокрема, своєчасно і якісно виконувати роботи з ремонту та утримання дорожніх об`єктів відповідно до Технічних правил ремонту і утримання вулиць та доріг населених пунктів, затверджених наказом Мінрегіону від 14 лютого 2012 року № 54, ДСТУ 3887:22 «Безпека дорожнього руху. Автомобільні дороги. Вимоги до експлуатаційного стану», ДСТУ 8749:2017 «Безпека дорожнього руху. Огородження та організація дорожнього руху в місцях проведення дорожніх робіт»; постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; контролювати якість робіт, що виконуються підрядними організаціями; вирішувати питання забезпечення експлуатації дорожніх об`єктів у надзвичайних ситуаціях, за несприятливих погодно-кліматичних умов, у разі деформації та пошкодження елементів дорожніх об`єктів, аварії на підземних комунікаціях і виникнення інших перешкод у дорожньому русі й разом із спеціалізованими службами організації дорожнього руху і за погодженням з уповноваженими підрозділами Національної поліції оперативно вносити зміни до схеми організації дорожнього руху; аналізувати стан аварійності на дорожніх об`єктах, виявляти аварійно-небезпечні ділянки і місця концентрації дорожньо-транспортних пригод, розробляти і здійснювати заходи щодо удосконалення організації дорожнього руху для усунення причин та умов, що призводять до їх скоєння; разом з уповноваженим підрозділом Національної поліції брати участь в огляді місць дорожньо-транспортних пригод для визначення дорожніх умов, за яких вони склалися, та усувати виявлені недоліки; своєчасно сповіщати місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування і користувачів автомобільних доріг про строки і порядок закриття або обмеження руху транспортних засобів, стан дорожнього покриття, рівень аварійності на відповідних ділянках, гідрометеорологічні та інші умови, тощо.

Водночас про стан проїзної частини, у тому числі її поверхні, в ході руху водій сповіщається за допомогою попереджувальних знаків розділу 33 «Дорожні знаки» Правил дорожнього руху, зокрема попереджувальними знаками 1.36 «Дикі тварини», який попереджає про ділянку дороги, на якій можлива поява диких тварин, а також 1.13 «Слизька дорога», 7.12 «Ожеледиця», що означає, що дія знаків поширюється тільки на зимовий період часу, коли проїзна частина може бути слизькою. Саме за наявності таких дорожніх знаків можливо стверджувати, що водій попереджений про можливо появу тварин на дорозі, а також незадовільний стан дорожнього покриття на його шляху руху.

При цьому знак 1.36 «Дикі тварини» встановлюється перед ділянкою дороги, на якій можлива поява диких тварин. Знак встановлюється поза населеними пунктами на відстані 150-300 м, у населених пунктах на відстані 50-100 м до початку небезпечної ділянки. У разі потреби знак встановлюється і на іншій відстані, яка зазначається на табличці 7.1.1 Правил дорожнього руху.

Однак, відповідно до схеми місця ДТП від 20 лютого 2025 року, було встановлено, що будь-яких попереджувальних знаків щодо можливості появи диких тварин на проїзній частині дороги, а також щодо наявності ожеледиці на проїзній частині дороги не було, у вищевказаній схемі таких попереджувальних знаків не зазначено, а тому водій не здатен був заздалегідь урахувати конкретні дорожні умови на ділянці дороги, де сталась дорожньо-транспортна пригода, у тому числі задля вибору безпечної швидкості руху та безпечного інтервалу при виявленні перебування на проїзній частині дороги перешкоди у вигляді тварини, з урахуванням відповідних погодних умов у вигляді слизької дороги та ожеледиці.

У свою чергу при дотриманні вимог пунктів 12.1, 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху презумується, що водій транспортного засобу, маючи право на безпечні умови дорожнього руху, враховуючи наявну інформацію про можливу появу тварин на проїзній частині та стан дорожнього покриття, має можливість враховувати дорожню обстановку та визначити безпечну швидкість руху, аж до зупинки транспортного засобу.

Як було встановлено з пояснень особи, яка притягується до адміністративної відповідальності під час руху, перед його транспортним засобом на проїзну частину вибігла тварина, і тому, з метою уникнення зіткнення транспортного засобу із твариною, що могло б призвести до смерті останньої та наразити на небезпеку самого водія та інших учасників дорожнього руху, ОСОБА_1 вимушений був прибігти до екстреного гальмування, щоб об`їхати перешкоду. Проте, враховуючи, що дорожнє покриття було засніжене та на дорозі була ожеледиця, транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 стало заносити і автомобіль став некерованим, в результаті чого й сталось дорожньо-транспортна пригода.

Отже, приймаючи до уваги, що перед відрізком ділянки дороги, де сталася дорожньо-транспортна пригода, не були встановлені попереджувальні знаки, які б інформували про можливу появу диких тварин та наявність ожеледиці на дорожньому покритті, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 порушив швидкісний режим встановлений на даній автодорозі або мав змогу дотримуючись такого режиму виявити перешкоду у виді дикої тварини, а також те, що останній мав об`єктивні очікування щодо відповідності експлуатаційного стану дороги, суд приходить до висновку про недоведеність порушення водієм вимог пунктів 12.1, 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху, а отже в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

При цьому, як слушно зауважив ОСОБА_1 у своїх поясненнях, працівником поліції у протоколі про адміністративне серії ЕПР1 № 252056, складеному 20 лютого 2025 року, не вірно відображено автодорогу, по якій рухався автомобіль, під керуванням ОСОБА_1 , а саме у протоколі зазначено дорогу М18, хоча згідно схеми місця ДТП, складеної 20 лютого 2025 року, ОСОБА_1 рухався до дорозі М29, яка є автомобільним шляхом міжнародного значення в Україні, та саме на цій дорозі сталась дорожньо-транспортна пригода, в той час як дорога М18 проходить поруч та ніякого відношення до справи не має.

З цього приводу слід зазначити, що протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення і який є підставою для подальшого провадження у справі. Зміст протоколу про адміністративне правопорушення повинен чітко відповідати приписам статті 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у тому числі в частині викладення правильного місця вчинення адміністративного правопорушення.

При цьому, протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом і основним джерелом доказів у справі, оскільки саме він має містити повні та точні відомості про вчинення правопорушення, його кваліфікацію тощо. Саме протокол про адміністративне правопорушення є документом, в якому формулюється суть правопорушення та фіксується факт вчинення допущеного порушення, яке повинно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у відповідній статті Кодексу України про адміністративні правопорушення. Обставини правопорушення повинні бути викладені в протоколі конкретно, з належним формулюванням складу адміністративного правопорушення у відповідності до змісту диспозиції статті (частини статті) Кодексу України про адміністративні правопорушення, що передбачає відповідальність за його вчинення.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 30 травня 2013 року у справі «Малофєєв проти Росії» (заява № 36673/04), серед іншого зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

В даному випадку зміст протоколу про адміністративне правопорушення, який є предметом судового розгляду, дещо не відповідає приписам статті 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме в частині зазначення місця вчинення адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 скоїв наїзд на перешкоду не через порушення вимог пунктів 12.1, 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху, а з підстав, що від нього не залежали, а саме через появу на проїзній частині тварини та стан дорожнього покриття (ожеледиця, засніженість). Відтак, в діях водія ОСОБА_1 не встановлено невідповідності вищенаведеним приписам Правил дорожнього руху, які б знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Імперативними положеннями статті 3 Конституції України встановлено, що утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Виходячи з вимог статті 62 Конституції України, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише у разі доведення її вини в установленому законом порядку належними та допустимим доказами, що є складовою справедливого правосуддя у розумінні статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Так, статтею 62 Основного Закону України, в якій йдеться про презумпцію невинуватості представляє собою певну конституційну конструкцію, яка є узагальненим виразом гарантій прав особи.

Зазначена презумпція є джерелом гарантій для особи, яка притягується до відповідальності.

У відповідності до статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

З огляду на пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд має забезпечувати належне вивчення та оцінку доказів і аргументів, представлених сторонами.

Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними статтею 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також статтею 62 Основного закону України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Також суд враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені зокрема в рішенні від 09 вересня 2011 року у справі «Лучанінова проти України» та рішенні від 15 травня 2018 року у справі «Надточій проти України», який неодноразово зазначав, що до провадження в справах про адміністративні правопорушення застосовується кримінальний аспект та відповідні гарантії статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема згідно яких кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Окрім цього, Верховний Суд у своїй постанові від 27 червня 2019 року у справі з єдиним унікальним № 560/751/17 вказав, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. А притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Як вже зазначалось вище, в даному випадку в матеріалах справи відсутні докази, які б безсумнівно підтверджували вину ОСОБА_1 в порушенні вимог пунктів 12.1, 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху, та які б перебували у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди, а відтак суд дійшов до висновку про необхідність закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно зі статтею 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення, у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення, сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

В зв`язку із закриттям справи про адміністративне правопорушення, судовий збір стягненню не підлягає.

На підставі викладеного вище, керуючись статтями 7, 9, 124, 245, пунктом 1 частини 1 статті 247, статтями 256, 266, частиною 2 статті 268, статтями 277, 279, 280, 283 285, частиною 2 статті 287 та статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення особою, яку притягнуто до відповідальності, її законним представником, захисником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною 5 статті 7 та частиною 1 статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення, шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Нововодолазький районний суд Харківської області. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Якщо апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку, у разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Строк пред`явлення до виконання протягом трьох місяців.

Суддя Т. М. Трояновська