Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 33/4809/233/25 Головуючий у суді І-ї інстанції Куценко О. В.
Категорія - 483 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Ткаченко Л. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2025 року.Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду Ткаченко Л.Я., розглянувши у порядку апеляційного перегляду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 липня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.483 МК України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 відсотків вартості товару у сумі 219 375 грн., без конфіскації транспортного засобу,

за участю:

представника митниці Крамарчука С.Я.,

захисника Марець Ю.І., - /в режимі відеоконференції/,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 липня 2024 року, ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України.

Так судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перемістив через митний кордон України з приховуванням від митного контролю транспортний засіб з іноземною реєстрацією марки «Dodge Ram», VIN № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , шляхом надання до митного органу, як підставу для переміщення товарів підроблених документів лист військової частини НОМЕР_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 )) та таких що містять неправдиві відомості щодо отримувача.

Не погоджуючись з вказаним рішенням районного суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову районного суду скасувати, та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України.

Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 подав клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги, в обґрунтування якого зазначає наступне.

Так, ОСОБА_1 зазначає, що він не був належним чином повідомлений про дату, місце та час розгляду вказаної справи, не мав можливості надати свої пояснення щодо справи та скористатися правом на правову допомогу.

Про постанову суду у справі він дізнався вже після набрання нею законної сили.

03.10.2024 року між ФОП ОСОБА_2 (Адвокат) та ОСОБА_1 (Клієнт) було укладено Договір про надання правової допомоги (далі-Договір).

04.10.2024 року адвокатом було скеровано до Кіровського районного суду м. Кіровограда у справі про порушення митних правил №404/5624/24 клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

Однак, жодних подальших дій на виконання Договору про надання правової допомоги від 03.10.2024 року адвокат не вчинив.

Адвокат з невідомих причин не ознайомився з матеріалами справи, не оскаржив вищезгадану постанову, як було погоджено з Клієнтом.

Тим не менш, Клієнт не був повідомлений про те, що Адвокат не вчиняє жодних дій на оскарження постанови суду та мав законні очікування на отримання професійної правничої допомоги.

Адвокат не виконав своїх зобов`язань за договором про надання правової допомоги, про що Клієнту стало відомо з відкритого щодо нього виконавчого провадження на виконання постанови Кіровського районного суду м. Кіровограда у справі про порушення митних правил №404/5624/24 від 19.07.2024 року.

У зв`язку з цим, він був вимушений звернутися до іншого адвоката для можливості ознайомитись з матеріалами справи №404/5624/24.

20.02.2025 року до Кіровського районного суду м. Кіровограда було подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи №404/5624/24.

24.02.2025 року він був ознайомлений з матеріалами справи та зі змістом оскаржуваної постанови.

Таким чином, подає апеляційну скаргу 06.03.2025 року у десятиденний строк з дня ознайомлення з постановою.

З матеріалів справи йому стало відомо, що попередній представник справді подав до суду лише клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та більше жодних процесуальних документів не подавав, не здійснював належним чином представництво його інтересів, як було передбачено договором про надання правової допомоги.

24.02.2025року між ФОП ОСОБА_2 (Адвокат) та ОСОБА_1 (Клієнт) було укладено Додаткову угоду про розірвання Договору про надання правової допомоги від 03.10.2024 року (далі - Додаткова угода).

З огляду на те, що адвокатом не було виконано своїх обов`язків згідно договору, вимушений звернутися до суду апеляційної інстанції з пропущенням строків на оскарження постанови Кіровського районного суду м. Кіровограда у справі про порушення митних правил №404/5624/24.

Вважає, що неналежне виконання представником своїх договірних зобов`язань не може його позбавити права на судовий захист.

З наведених підстав, ОСОБА_1 просить визнати поважною причину пропуску строку на апеляційне оскарження постанови Кіровського районного суду м. Кіровограда у справі про порушення митних правил №404/5624/24 від 19.07.2024 року та поновити пропущений строк.

ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду, будучи належним чином повідомлений, не з`явився. Захисник Марець Ю.І., повідомила суду про можливість розгляду клопотання без участі ОСОБА_1 , оскільки вона представляє його інтереси.

Заслухавши захисника, яка підтримала доводи щодо поважності пропущеного строку на подання апеляційної скарги, представника митниці, який заперечував щодо поновлення пропущеного строку, дослідивши матеріали справи в частині поданого клопотання про поновлення строку, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Правила регулювання строків для подання скарги повинні забезпечувати належне здійснення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності.

При розгляді клопотання про поновлення пропущеного строку, у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд також застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2010 року у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

У цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Із матеріалів справи вбачається наступне.

Постанова Кіровського районного суду м. Кіровограда про визнання винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 483 МК України, була винесена 19 липня 2024 року.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з постанови суду, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , не був присутнім в судовому засіданні при розгляді справи. Проте, як свідчить вказана постанова та матеріали справи, ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи у точній відповідності до вимог ст. 277-2 КУпАП (а.с. 81).

В резолютивній частині вказаної постанови зазначено порядок та строк її оскарження.

Таким чином, строк подання апеляційної скарги на постанову районного суду становить з 20.07.2024 по 29.07.2024.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся за наданням правової допомоги до адвоката 03.10.2024, тобто більш ніж через два місяці після винесення рішення судом. Проте, доводи апелянта про те, що захисник не виконав своїх зобов`язань не надає переконливих даних про поважність причин порушення строків, в період з 20.07.2024 по 29.07.2024, та фактично зводиться до неправильного тлумачення норм чинного законодавства, оскільки згідно до ст. 294 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена, протягом десяти днів з дня винесення постанови, а не з моменту її отримання. При цьому посилання апелянта на норми Кодексу України адміністративного судочинства щодо строку на апеляційне оскарження є безпідставним.

Апеляційний суд зважає на сталу практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» (974 256) (Aleksandr Shevchenkov. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (Trukhv. Ukraine) (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

Також слід звернути увагу на рішення від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа проти Іспанії" де Високий Суд зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі Пономарьов проти України", та "Трух проти України").

У рішенні в справі "Каракуця проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що заявники повинні проявляти належну зацікавленість у розгляді їхньої справи.

У справі "Нешев проти Болгарії" від 28 жовтня 2004 року визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Тобто, практикою Європейського суду з прав людини, яка є преюдиційною, також встановлено, що якщо заявники у визначений законом термін не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи та своєчасно не звертались до суду за інформацією щодо стану розгляду їх справи, їх права на доступ до правосуддя не є порушеними.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 неодноразово викликався митними огранами для надання пояснень у справі, належним чином був повідомлений судом про час та місце розгляду справи, проте, ОСОБА_1 не вжив в розумні інтервали часу заходів, щоб дізнатись про стан судового провадження щодо нього.

Також слід зазначити, що в суд першої інстанції ОСОБА_1 також не з`являвся, хоча був обізнаний про час та місце розгляду справи, про що підтвердила його захисник в суді апеляційної інстанції.

Інших обставин, які б свідчили про поважність причини пропуску строку апеляційного оскарження, а саме, конкретних обставин, які об`єктивно перешкоджали ОСОБА_1 своєчасно звернутися з апеляційною скаргою протягом встановленого законом строку на апеляційне оскарження постанови суду, які виникли раптово, носили несподіваний характер і не могли бути контрольовані апелянтом, у клопотанні не наведено.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 був обізнаним щодо розгляду справи відносно нього у районному суді, причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, зазначені ним в обґрунтування клопотання, не є переконливими, а відтак не можуть бути підставою для поновлення пропущеного строку.

Виходячи з того, що наведені причини пропуску строку на апеляційне оскарження не можуть вважатися переконливими та поважними, тобто такими, що об`єктивно перешкоджали ОСОБА_1 чи його представнику вчасно звернутись до суду з апеляційною скаргою в період з 20.07.2024 по 29.07.2024, тому виходячи з того, що апеляційну скаргу подано з пропуском строку на апеляційне оскарження і апелянтом не підтверджено поважності причин пропуску такого строку, апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя апеляційного суду -

ПОСТАНОВИЛА:

Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 липня 2024 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 483 МК України.

Апеляційну скаргу, разом з доданими матеріалами повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Кропивницького

апеляційного суду Л.Я. Ткаченко