САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/1007/25
Провадження №3/726/178/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2025 м. Чернівці

Суддя Садгірського районного суду м. Чернівці Асташев С. А., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від Чернівецького районного управління поліції ГУНП в Чернівецькій області щодо:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця за національністю, не працюючого, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

У С Т А Н О В И В:

16.03.2025 о 22:30 в АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру стосовно співмешканки ОСОБА_2 , а саме кричав, виражався нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, чим завдав шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_2 .

Таким чином своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду повідомлявся належним чином.

Як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Крім того враховую і те, що положеннями ст. 268 КУпАП передбачений вичерпний перелік справ про адміністративне правопорушення де присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою, серед таких, стаття 173-2 КУпАП відсутня.

Враховуючи, що у цій категорії справ присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою, зважаючи на обмежені строки розгляду справи, з огляду на положення ст.ст. 38, 277 КУпАП, вважаю за можливе провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з метою забезпечення своєчасного розгляду справи про адміністративне правопорушення та недопущення затягування розгляду справи і можливого уникнення відповідальності у зв`язку із закінченням строків накладення стягнення.

Потерпіла ОСОБА_3 у судовому засіданні просила ОСОБА_1 визнати винним у вчиненому правопорушенні. Вказала, що 16.03.2025 ОСОБА_1 прийшов до неї додому і агресивно себе поводив, погрожував, виражався нецензурними словами. Злякавшись таких дій, закрилася у кімнаті, а донька викликала поліцію.

Заслухавши позицію потерпілої, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та зібрані у ній докази та надавши їм відповідну правову оцінку, доходжу такого висновку.

Так, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, повне, всебічне з`ясування обставин по справі (ст. 245 КУпАП).

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із вимогами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 статті 173-2 КУпАП, передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2229-VIII від 07 грудня 2017 року. Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно із ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Також відповідно до ст. 3 цього ж Закону, дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; батьки (мати, батько) і дитина (діти), тощо.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, повністю підтверджується матеріалами справи, а саме: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 652913 від 16.03.2025, який складений відповідно до вимог КУпАП та містить виклад обставин і суті вчиненого правопорушення (а.с.1); даними заяви про вчинене правопорушення ОСОБА_2 та її письмовими поясненнями у яких остання просить вжити заходів та притягнути до адміністративної відповідальності її співмешканця ОСОБА_1 , який 16.03.2025 прийшов до будинку та розбив вхідні двері, а потім ображав нецензурними словами, принижував, погрожував фізичною розправою (а.с. 2, 5); письмовими поясненням свідка ОСОБА_3 , доньки потерпілої, у яких остання вказує про те, що ОСОБА_1 , співмешканець її матері, 16.03.2025 прийшов додому та кричав на маму, погрожував їй, ображав нецензурними словами, а тому, злякавшись за маму вона викликала поліцію (а.с.3); відомостями форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, згідно із якими встановлено середній рівень небезпеки ОСОБА_1 та виписано терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 627422 від 16.03.2025, яким заборонено терміном на 10 діб зобов`язано ОСОБА_1 залишити місце проживання постраждалої особи та заборонено йому вхід і перебування у місце проживання постраждалої особи та у бідь-який спосіб контактувати із постраждалою особою (а.с. 7-9).

Крім того, у своїх письмових поясненнях, долучених до протоколу, ОСОБА_1 не заперечує того факту, що 16.03.2025 прийшов додому та його не впускала до будинку співмешканка, а тому вказує, що виламав двері та вчинив із нею конфлікт, в ході якого погрожував їй та виражався нецензурними словами (а.с.4).

Таким чином, із матеріалів справи встановлено, що подія відбувалася за місцем проживання співмешканців та між фізично слабшою особою жіночої статі та фізично здоровим чоловіком, а тому постраждала особа могла почувати емоційну невпевненість, нездатність захистити себе.

Аналізуючи докази у справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, за відсутності будь-яких істотних суперечностей, доходжу висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме у вчиненні домашнього насильства, тобто умисному вчиненні дій психологічного характеру, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої, - доведена та знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду справи.

При накладенні адміністративного стягнення на правопорушника судом враховано характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

З урахуванням викладеного, вважаю, що щодо ОСОБА_1 слід застосувати адміністративне стягнення у межах санкції статті, у виді штрафу, яке буде необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст.23 КУпАП мети виховного впливу та сприятиме запобіганню вчиненню ним нових правопорушень.

Відповідно до ст. 39-1 КУпАП, у разі вчинення домашнього насильства чи насильства за ознакою статі суд під час вирішення питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення має право одночасно вирішити питання про направлення особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, на проходження програми для таких осіб, передбаченої законом.

В даному конкретному випадку, не вбачаю підстав для направлення ОСОБА_1 , у порядку ст. 39-1 КУпАП, на проходження програми для кривдників, відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», враховуючи обставини справи, характер вчиненого правопорушення, а також оскільки доказів наявності попередніх фактів домашнього насильства немає, які і доказів існування небезпеки вчинення ним домашнього насильства повторно.

Згідно зі ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Доказів на підтвердження підстав звільнення від сплати судового збору до суду не надано.

На підставі наведеного, Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», керуючись ст. ст. 34, 35, 36, 40-1, 173-2, 278, 283, 284, 287, 294 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП і накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 (двадцять) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень 00 копійок в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_1 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок судового збору в дохід держави.

Роз`яснити, що відповідно до вимог ст.307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі несплати правопорушником штрафу в установлений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду через Садгірський районний суд м. Чернівці протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.

СуддяС. А. Асташев