Справа № 303/482/25
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.04.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., за участю секретаря судових засідань Чейпеш С. І., прокурора Керецмана І. В., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/128/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.02.2025.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Російської Федерації, громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , непрацюючий, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в користь держави в розмірі 605,60 грн.

З протоколів про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією № 9, 10, 11 від 14.01.2025 та постанови судді від 10.02.2025 вбачається, що ОСОБА_1 будучи особою, уповноваженою на виконання функцій держави, а саме посадовою особою СБУ, у порушення вимог ч. 7 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», будучи зобов`язаним подати декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2022, 2023 роки та при звільненні, не пізніше 90 календарних днів з дня настання першої з таких обставин припинення або скасування воєнного стану чи звільнення з військової служби, та маючи об`єктивну можливість це зробити, подав такі декларації несвоєчасно, без поважних причин, а саме 09.08.2024 (подав на офіційний веб-сайт Національного агентства з питань запобігання корупції декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2022, 2023 роки та при звільненні), чим вчинив адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, передбачені ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а саме несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду від 10.02.2025 та закрити провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що на момент винесення оскаржуваної постанови закінчився строк накладення на нього адміністративного

-2-

стягнення, передбачений ч. 4 ст. 38 КУпАП, зокрема шість місяців з моменту виявлення правопорушення. Стверджує, що днем виявлення правопорушення слід вважати 04.06.2024, тобто той момент коли Головне управління внутрішньої безпеки СБ України листом № 9/55110ві від 04.06.2024 повідомило його про проведену перевірку факту неподання декларацій та повідомлення про це Національне агентство з питань запобігання корупції.

Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 на розгляд справи щодо нього не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляв, відомостей про поважність причин неявки не надав. За змістом ст. 294 КУпАП, неявка ОСОБА_1 , який належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, не перешкоджає апеляційному перегляду справи. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора Керецмана І. В., який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає з таких підстав.

Згідно ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Оцінка доказів відповідно до вимог ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно до вимог ст. 251, 252 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинені та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Cуд першої інстанції всебічно й повно дослідивши матеріали справи, вірно прийшов до висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, оскільки останній, будучи особою,

-3-

уповноваженою на виконання функцій держави, а саме посадовою особою СБУ, у порушення вимог ч. 7 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», будучи зобов`язаним подати декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2022, 2023 роки та при звільненні, не пізніше 90 календарних днів з дня настання першої з таких обставин припинення або скасування воєнного стану чи звільнення з військової служби, та маючи об`єктивну можливість це зробити, подав такі декларації несвоєчасно, без поважних причин, а саме 09.08.2024 подав на офіційний веб-сайт Національного агентства з питань запобігання корупції декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2022, 2023 роки та при звільненні.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд дав першої інстанції дав належну оцінку наявним у матеріалах справи доказам та вірно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, що останнім не оспорюється.

Доводи апеляційної скарги про те, що на момент винесення оскаржуваної постанови закінчився строк накладення на нього адміністративного стягнення, передбачений ч. 4 ст. 38 КУпАП, зокрема шість місяців з моменту виявлення правопорушення, апеляційний суд визнає безпідставними і такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, з огляду на таке.

Строк накладення адміністративного стягнення у справах про адміністративні правопорушення це певний період часу, протягом якого дія чи подія мають юридичне значення. Цей строк не поновлюється і не продовжується і є гарантією того, що будь-які дії щодо притягнення особи до відповідальності після його закінчення мають бути припинені.

Слід також зазначити, що встановлення законодавцем обмеженого строку притягнення до відповідальності є однією із умов дисциплінування суб`єкта владних повноважень для належного виконання законодавчо визначених обов`язків.

Під час розгляду справи апеляційний суд враховує практику Європейського Суду з прав людини (пункт 137 рішення від 09.01.2013 у справі «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11) про те, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від незаявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними.

Відповідно до ч. 4 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Відповідно до п. 7 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

При цьому, аналіз чинного законодавства вказує на те, що певні інформація про обставини та факти адміністративного правопорушення можуть бути відомі будь-кому (безпосередньому керівнику, викривачу, правоохоронному органу тощо). Встановлення і навіть документування ними такої інформації не може вважатися встановленням факту адміністративного правопорушення, оскільки такі особи не наділені правом робити висновок про наявність або відсутність правопорушення, вони лише інформують про певні факти компетентні органи, надають документи тощо.

-4-

Виявити правопорушення означає встановити наявність усіх передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак конкретного правопорушення. Право встановлення цього факту і його документування має особа, уповноважена на складання протоколу.

Особа, уповноважена на складання протоколу, у різні періоди часу може отримувати різну інформацію про події та факти, що мають стосунок до вчиненого правопорушення (збір документів, інформації, отримання пояснення тощо).

Висновок про те, що виявлено саме правопорушення (як сукупність усіх передбачених законом ознак - об`єкт, суб`єкт, об`єктивна, суб`єктивна сторона) така особа робить виключно шляхом оформлення та підписання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення. При цьому робить це невідкладно - не пізніше 24 години з моменту фактичного встановлення усіх необхідних ознак та участі особи у його отриманні.

Початком обчислення строку виявлення адміністративного правопорушення є момент, коли особою, уповноваженою на складання протоколу, зібрано і проаналізовано необхідні докази та зроблено висновок про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення, що може свідчити про дату виявлення адміністративного правопорушення. Виявити правопорушення, пов`язане з корупцією, означає установити наявність підстав адміністративної відповідальності за його вчинення, тобто всіх об`єктивних та суб`єктивних ознак відповідного складу правопорушення, що є наслідком складання відповідного протоколу про адміністративне правопорушення.

Дії уповноваженої особи, що має право складати протоколи, до моменту його складання можуть свідчити лише про виявлені окремі ознаки правопорушення, але факт, що виявлене діяння містить склад адміністративного правопорушення, зазначається при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

З наявного у матеріалах справи рапорту начальника 1-го сектору УСР в Закарпатській області НПУ Пузяка Ю. від 14.01.2025 вбачається, що в ході проведення перевірки інформації щодо дотримання вимог антикорупційного законодавства, зокрема ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», колишнім старшим оперуповноваженим 1 сектору 4 відділу (з дислокацією у м. Мукачеві) 6 Управління (з дислокацією у м. Рівне) департаменту військової контррозвідки СБ України ОСОБА_1 , та зібраними матеріалами не встановлено поважних причин щодо пропущення строку подання декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2022, 2023 роки та при звільненні.

Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що днем вчинення ОСОБА_1 корупційних правопорушень є 09.08.2024, а днем їх виявлення є день складання відповідних протоколів № 9, 10, 11, тобто 14.01.2025.

Вищевказане свідчить про те, що на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строки, передбачені ст. 38 КУпАП, не закінчилися, а тому ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності й адміністративне стягнення на нього накладено у межах цих строків.

У зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги про те, що днем виявлення правопорушення слід вважати 04.06.2024, тобто той момент коли Головне управління внутрішньої безпеки СБ України листом № 9/55110ві від 04.06.2024 повідомило його про проведену перевірку факту неподання декларацій та повідомлення про це Національне агентство з питань запобігання корупції, апеляційний суд визнає неспроможними і такими, що не ґрунтуються на вимогах законодавства про адміністративні правопорушення.

-5-

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Вирішуючи питання про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, суддя першої інстанції врахував характер та ступінь адміністративних правопорушень, особу ОСОБА_1 , обставини справи й призначив останньому адміністративне стягнення на підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП у виді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, яке є справедливим і таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення .

Порушень вимог закону при розгляді судом першої інстанції справи щодо ОСОБА_1 та винесенні судового рішення, апеляційним судом не встановлено, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.02.2025 щодо нього, - без змін.

Постанова оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя