БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/291/25
Провадження № 3/497/148/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2025 року Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кравцової А.В.,

секретар судового засідання Георгієва А.В.,

за участю: прокурора Дундер Е.В.,

та особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Болград матеріали про адміністративне правопорушення з фіксуванням процесу за допомого ВКЗ відносно

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м.Миколаїв Миколаївська область, обіймає посаду депутата VIII скликання Болградської РР Одеської області, проживає за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 , особу встановлено за службовим посвідченням №26, від. 25.11.2020,

- про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

29.01.2025р. оперуповноваженим ОВС 6-го відділу (протидії корупції) Управління стратегічних розслідувань в Одеській області Департаменту стратегічних розслідувань НП України майором поліції Яковлєвим І.В. був складений протокол про адміністративне правопорушення №338/25, згідно якого гр. ОСОБА_2 , обіймаючи посаду депутата VIII скликання Болградської районної ради Одеської області, та, відповідно до ст.3ч.1 п.2п.п."а" ЗУ «Про запобігання корупції», будучи посадовою особою і суб`єктом інкримінованого їй правопорушення, пов`язаного з корупцією, у порушення вимог ст.45 ЗУ «Про запобігання корупції», без поважних причин несвоєчасно подала та опублікувала на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції свою щорічну електронну декларацію за 2021р. як суб`єкта декларування, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, а саме, лише 30.12.2024р., після встановленого періоду щорічного декларування (що був встановлений чинним законодавством до 31.01.2024р.), чим вчинила правопорушення, пов`язане з корупцією, за яке передбачена відповідальність ст.172-6ч.1 КУпАП.

Крім того, в цей же день 29.01.2025 року тією ж посадовою особою о/у ОВС Яковлєвим І.В. був складений ще один протокол про адміністративне правопорушення за №339/25 згідно якого гр. ОСОБА_2 вчинила ще одне аналогічне правопорушення порушивши вимоги ст.45 ЗУ «Про запобігання корупції», вона, без поважних причин несвоєчасно подала та опублікувала на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції свою щорічну електронну декларацію за 2022р. як суб`єкта декларування, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, а саме, лише 30.12.2024р., після 31.01.2024р., як то було визначено чинним зконодавством, чим вчинила правопорушення, пов`язане з корупцією, за яке передбачена відповідальність ст.172-6ч.1 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_2 свою вину у вчиненні правопорушення не визнала, пояснивши, що на посаду вона була призначена 25.11.2020р., завжди уважно подала всі декларації своєчасно до 01 квітня, як то було передбачено чинним законодавством, але через карантин та військовий стан строк подання декларацій про доходи за 2021 і 2022р.р. змінився був визначений до 31.01.2024р., вона подала декларацію за період 2021р. своєчасно 30.01.2024р., але неуважно подивилася на шаблон декларації та, з-за відсутністю достатнього досвіду в опублікуванні декларацій - випадково, ненавмисно, подала її під назвою не як "щорічна", а як "кандидата на посаду", при цьому добросовісно вважаючи, що чесно задекларувала свої доходи відповідно до чинного законодавства. Так само декларацію за період 2022р. подала своєчасно - 30.01.2024р., скопіювавши попередню декларацію, яка мала назву "кандидата на посаду" тому ненавмисно, подала її під назвою не як "щорічна", тому свою помилку вважає поважною причиною для визнання відсутності вини в її діях, які фактично були правомірні, адже вона всі доходи задекларувала своєчасно, оскільки шаблон декларації не дуже зручно вибудований для заповнення його не фахівцем.

Але, коли ОСОБА_3 пояснив їй, що не вважає вказані декларації поданою, та їй потрібно подати декларації повторно, але під назвою "щорічна", що вона і зробила. Визнає свою помилку, в подальшому буде уважнішою під час декларування доходів.

Прокурор вважає, що вина ОСОБА_2 у скоєнні двох епізодів правопорушення, передбаченого ст.172-6 ч.1 КУпАП які зазначені у відповідних вищезазначених протоколах підтверджується наданими суду відповідними доказами, тому вона підлягає притягненню до відповідальності за цією статтею КУпАП у виді штрафу.

Вислухавши учасників судового засідання, вивчивши надані суду матеріали і дослідивши докази, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до рішення №1-VIII від 25.11.2020р. І сесії VIII скликання Болградської районної ради Одеської області ОСОБА_2 наділено повноваженням депутата Болградської районної ради Одеської області VIII скликання (а.с.19).

Відповідно до ч.2ст.4 ЗУ "Про статус депутатів місцевих рад", повноваження депутата місцевої ради починаються з дня відкриття першої сесії відповідної ради з моменту офіційного оголошення підсумків виборів відповідною територіальною виборчою комісією і закінчуються в день відкриття першої сесії цієї ради нового скликання, крім передбачених законом випадків дострокового припинення повноважень депутата місцевої ради або ради, до складу якої його обрано.

В п.1ст.18 ЗУ "Про статус депутатів місцевих рад" депутат місцевої ради зобов`язаний додержуватися Конституції та законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, регламенту ради та інших нормативно-правових актів, що визначають порядок діяльності ради та її органів.

Згідно підпункту "б"п.1,ч.1ст.3 Закону, суб`єктами, особами, на яких поширюється дія цього Закону є депутати міських рад.

Депутат Болградської районної ради Одеської області VІІІ скликання ОСОБА_2 , будучи суб`єктом декларування та суб`єктом на якого поширюється дія Закону відповідно п.п."б" п.1 ч.1 ст.3 Закону, Примітки до ст. 172-6 КУпАП, та на неї поширюється дія цього Закону, і вона є суб`єктом декларування і відповідальності за вчинення правопорушення пов`язаного з корупцією і зобов`язана виконувати вимоги Закону, в тому числі зазначених у ч.1 ст. 45 вказаного Закону.

У відповідності до п.15 ст. 1 Закону України "Про запобігання корупції", суб`єкти декларування - особи, зазначені у п.1 п.п"а", "в"-"г" п.2, п.4 ч.1 ст.3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч.1ст.45 ЗУ "Про запобігання корупції", особи, зазначені у п.1, підпунктах "а", "в"-"г" пункту 2 ч.1ст.3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Таким чином, ОСОБА_2 , будучи суб`єктом, на який поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», формально несвоєчасно подала до Національного агентства з питань запобігання корупції щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2021-2022 роки, проте не можна вважати, що без поважних причин, оскільки поданням вчасно декларації, але під іншою назвою "кандидата на посаду", яка нічим не відрізняється від "щорічної" декларації вона все ж-таки своєчасно задекларувала свої доходи, як суб`єкт декларування, а тому, хоча в її діях і вбачається формальний склад адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 172-6 КУпАП, однак матеріали справи не містять доказів умисності її дій, а головне, протиправних наслідків, які настали від цих дій.

Так, ст.ст.1,9-11 КУпАП регламентовано, що "завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством", "адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність; адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності", "адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків", "адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити".

У даному випадку - ОСОБА_2 , будучи суб`єктом, на який поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», формально несвоєчасно подала до Національного агентства з питань запобігання корупції щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2021-2022 роки, однак, фактично - своєчасно задекларувала свої доходи, подавши аналогічну декларацію своєчасно, але під іншою назвою - "кандидата на посаду" - з чого не вбачається в її діях протиправної, винної умисної дії чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, та на встановлений порядок управління, однак, вбачається вчинення нею правопорушення з необережності - оскільки вона не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Крім того, дія або бездіяльність, які не є злочином, оскільки лише формально містять ознаки будь-якого діяння, передбаченого КУпАП (ст.22) або КК України (ч.2ст.11), але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто, - коли особа не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі відносяться до категорії малозначних правопорушень.

Малозначності діяння притаманні наступні ознаки: формально містить ознаки, що характеризують певний злочин; не володіє суспільною небезпекою притаманною для злочину; суб`єктивно, за задумом особи, що його вчиняє, не спрямовано на заподіяння істотної шкоди.

Посадова особа, що розглядає матеріали про таке правопорушення, зазвичай ухвалює рішення про малозначність правопорушення керуючись лише своїм суб`єктивним ставленням до події вчиненого правопорушення, адже критерії такої оцінки чітко не регламентовані законодавством.

Так, ст.22 КУпАП визначено, що "При малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням". А "Примітка" до цієї статті визначає, що "Положення цієї статті не застосовуються до правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 121, частиною п`ятою статті 122, статтями 122-2, 122-4, частиною третьою статті 123, частинами другою - п`ятою статті 126, статтями 130, 161-1 і 173-2 цього Кодекс" таким чином, дія цієї статті розповсюджується на правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_2 - за ст.172-6ч.1 КУпАП.

Малозначне діяння необхідно відрізняти від таких понять, як «відсутність складу злочину», «відсутність події злочину», «звільнення від кримінальної відповідальності», «обставини, що виключають злочинність діяння». «Малозначне діяння» та «відсутність складу злочину» є взаємовиключними поняттями, оскільки формальна ознака складу злочину є однією із ознак малозначного діяння. Малозначним є діяння, яке містить ознаки типової юридичної конструкції (складу злочину), проте через відсутність суспільної небезпеки злочину не є злочином.

За відсутністю події злочину, діяння не потребує кримінально-правового реагування (діяння або взагалі не вчинялось, або є результатом дій потерпілої особи, або не є результатом дій людини), а малозначне діяння не містить ознаки конкретного злочину. Підставою звільнення від кримінальної відповідальності є вчинення особою злочину певної категорії, а малозначне діяння не є злочином. Обставини, що виключають злочинність діяння, на відміну від малозначного діяння, є суспільно корисними або допустимими і є правомірними в момент їх вчинення. При незакінченому злочині особа притягується до кримінальної відповідальності на загальних підставах, а малозначне діяння не є злочином.

Аналіз роз`яснювальних актів вищих органів судової влади, що здійснювала судочинство в Ураїні у період з 1917 р. до 1991 р. свідчить про те, що в судовій практиці положення про малозначність діяння ототожнювалося з відсутністю складу злочину та використовувалося для відмежування злочину від інших правопорушень. У КК України 1960р. малозначне діяння частиною 2 ст.7 визначалось як: «Не є злочином дія або бездіяльність, що хоч формально і містить ознаки будь-якого діяння, передбаченого кримінальним законом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки».

У свою чергу, коментована ст.22 теперішнього КУпАП зазначає наступне: для застосування усного зауваження та звільнення від відповідальності не потрібно спеціального зазначення про таку можливість в акті про відповідальність за конкретний учинок. Призначення усного зауваження здійснюється на розсуд посадової особи, що вирішує справу відповідно до оцінки нею всіх обставин провини й особи порушника. Коментована стаття не передбачає обов`язковості звільнення від адміністративної відповідальності за всі малозначні правопорушення, а передбачає лише право ухвалити таке рішення. У зв`язку з цим посадова особа зобов`язана розглянути всі обставини адміністративного правопорушення, оцінити його наслідки, переконатися, що внаслідок його вчинення не завдана значна шкода окремим громадянам або суспільству, дослідити обстановку, в якій вчинене порушення, особу порушника, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність тощо. Аналіз та правова оцінка зазначених даних дозволяють вирішити питання про звільнення порушника від адміністративної відповідальності й можливість обмежитися усним зауваженням.

Усне зауваження може бути зроблено лише за малозначне правопорушення. Законодавство не містить їх переліку або вказівок на ознаки, що дозволяють судити про малозначність провини. Очевидно, що це такі адміністративні правопорушення, які не становлять великої суспільної шкоди та не завдають значних збитків державним або суспільним інтересам чи безпосередньо громадянам. Установлення в законі такого заходу впливу, як усне зауваження, дає змогу говорити про невідворотність реагування на кожне правопорушення, зокрема й малозначне.

Кодекс чітко розмежовує усне зауваження й попередження: попередження є видом стягнення згідно ст.ст.24 і 26 та в санкціях статей Особливої частини КУпАП.

Натомість, для застосування усного зауваження та констатації щодо звільнення особи від відповідальності Законом навіть не вимагається спеціального зазначення про нього в акті про відповідальність за конкретний вчинок.

Однак, оскільки ст.22 КУпАП чітко зазначає про можливість його застосування (суд "...може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням") адже усне зауваження означає невідворотність реагування на кожне правопорушення, зокрема й малозначне, суди визнають розмежування усного зауваження та попередження і в судових рішеннях зазвичай зазначають про закриття провадження у справі через малозначність правопорушення що слід "обмежитись усним зауваженням" з чого вбачається, що усне зауваження застосоване стосовно винної особи та їй роз`яснено наслідки у випадку наявності наслідків від таких дій, що встановлені в діях особи судом про що зазначається в судових рішеннях якими суд спочатку визнає наявність вини в діях особи та визначає форму цієї вини.

Так, у цій справі, судом встановлено, що Правила декларування встановлює та змінює виключно Верховна Рада України, регламентуються вони ЗУ "Про запобігання корупції" та іншими законодавчими актами, Національне агентство з питань запобігання корупції (НАКЗК) центральний орган виконавчої влади України зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізацію державної антикорупційної політики, формує правила попередження корупції і підвищення прозорості публічного сектору; є колегіальним органом, до складу якого входить п`ять членів. Основною формою роботи Національного агентства є засідання, що проводяться не рідше одного разу на тиждень, його повноваження, визначені законом, до яких, зокрема, належить надання роз`яснень, методичної та консультаційної допомоги з питань застосування актів законодавства з питань етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та прирівняних до них осіб; а також інформування громадськості про здійснювані Національним агентством заходи щодо запобігання корупції, реалізація заходів, спрямованих на формування у свідомості громадян негативного ставлення до корупції. Національне агентство створено Кабінетом Міністрів України, відповідає перед Верховною Радою України і підконтрольне їй та підзвітне Кабінету Міністрів України.

Втім, 12 жовтня 2023 року набрав чинності Закон про відновлення декларування, одночасно стартувала й кампанія декларування за 2021-2022 роки, яка тривала до 31 січня 2024 року. НАЗК детально роз`яснювало основні положення Закону та ті зміни, які відбулися в системі декларування після його ухвалення, ці роз`яснення були оприлюднені як на офіційному сайті НАЗК, та і висвітлювалися широко у пресі та новинах.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За змістом ч.1ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з вчиненням адміністративного правопорушення інакше, ніж на підставах і у порядку, встановлених законом. А, у відповідності до вимог ст.278 КУпАП, орган (посадова особа), при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Згідно ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів даної справи про адміністративне правопорушення, гр. ОСОБА_2 притягується до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1ст.172-6 КУпАП, оскільки подія - несвоєчасне подання щорічної декларації за 2021-2022р.р. - підтверджуються матеріалами справи, зокрема, відповідним протоколом, де зазначено, що зафіксований факт вчинення особою правопорушення - несвоєчасне подання щорічної декларації про доходи за 2021-2022р.р. оскільки подала їх лише 30.12.2024р., після встановленого періоду щорічного декларування.

Однак, як зазначено вище, гр. ОСОБА_2 задекларувала свої доходи за 2021-2022р.р. - ще у визначений Законом період декларування до 30.01.2024р., але під назвою не "щорічна" декларація, а "кандидата на посаду", стверджуючи, що помилково, і ці її твердження нічим не спростовуються, - що не було заборонено чинним законодавством тому факт приховування нею доходів шляхом неподання або несвоєчасного подання декларації не підтверджується матеріалами справи та наданими суду доказами - підтверджується лише факт подання нею декларації про доходи за 2021-2022р.р. аж 30.12.2024р., після встановленого періоду щорічного декларування проте, без зазначення причини, яку суд вважає поважною і що не є саме по собі правопорушенням, адже ці декларації за 2021р. та 2022р. були повторними, і тому це правопорушення є формальним оскільки фактичним порушенням чинного законодавства є факт недекларування суб`єктом декларування своїх доходів взагалі, або декларування недостовірних відомостей щодо своїх доходів, але, у даному випадку, доказів і відомостей щодо таких фактів матеріали справи не містять.

Крім того, оскільки обов`язок в ОСОБА_2 щодо декларування її доходів за 2021р. виник ше у 2022р., а за 2022р. у 2023р., але вона виконала їх у 2024р., факт декларування нею доходів за 2021-2022р.р. двічі у 2024р. своєчасно і поза строками кампанії декларування не є правопорушенням, а формальним виконанням вимог чинного законодавства щодо декларування доходів декларацією під певною назвою, м що не впливає на відомості щодо майнового стану особи, яка їх своєчасно задекларувала, і не враховує геть усіх випадків фактичного реального життя персонально кожної особи.

Таким чином, враховуючи вищевказане, вимоги та положення чинного законодавства, дослідивши надані суду матеріали, вивчивши обставини скоєння правопорушення, вислухавши пояснення учасників судового засідання, суд дійшов висновку, що в діях гр. ОСОБА_2 вбачаються лише формально і лише ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.172-6ч.1 КУпАП, за кваліфікуючими ознаками несвоєчасне подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, адже формальність її вини обґрунтовується вищезазначеними фактами, які викладені у мотивувальній частині цієї постанови і підтверджується, окрім її пояснень, наданих суду, - також доказами, що містяться в матеріалах справи і які були судом досліджені.

Вирішуючи питання про накладення стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_2 , ступінь її вини, усвідомлення своєї помилки та факт ненавмисного вчинення нею порушення вимог чинного законодавства, а також те, що вона стверджує, що розкаюється та визнає вину в повному обсязі, не намагалася відшукувати причини для визнання їх судом поважними тобто, співпрацювала з правоохоронними органами, усвідомила свою помилку, обіцяла у майбутньому бути уважною.

Як зазначено вище, відповідно до ст.22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

У законодавстві не закріплено визначення малозначного правопорушення та відсутні вказівки на його ознаки. В кожному конкретному випадку суд має вирішувати питання про визнання діяння малозначним, виходячи з того, що його наслідки не представляють суспільної небезпеки, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб.

Відповідно до ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно з вимогами ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставин, які б обтяжували відповідальність правопорушника, судом у даному випадку не встановлено, але встановлено ряд обставин, які суд визнає такими, що пом`якшують вину і які зазначені на абзац вище.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що вчинені ОСОБА_2 дії, які є адміністративним правопорушенням не підлягають визнанню таким, що завдали чи могли завдати великої суспільної небезпеки, оскільки вона не заподіяла будь-якої значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам громадян або іншим охоронюваним законом цінностям, тобто суд визнає правопорушення, вчинене ОСОБА_2 малозначним, та з урахуванням всіх обставин справи і її особи, а саме, що вона у вчиненому щиро розкаюється, визнала вину, суд дійшов висновку, що вона підлягає звільненню від адміністративної відповідальності, при чому з усним зауваженням, тобто, застосувати відносно неї ст.22 КУпАП.

Згідно п.5ч.2ст.4 ЗУ «Про судовий збір», в разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення підлягає стягненню судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що визначений чинним законодавством станом на 01 січня поточного року що у 2025р. становить 605,6грн.

Однак, як зазначено вище, згідно ст.24 КУпАП усне зауваження не є видом адміністративного стягнення, а відтак судовий збір не стягується.

Крім того, суд зазначає, що, хоча згідно ст.36 КУпАП передбачено, що "при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо; а якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень", тобто, справи, які розглядаються одним і тим же органом відносно однієї й тієї ж особи підлягають об`єднанню, але лише за умови притягнення особи до відповідальності і накладення стягнення за два і калька правопорушень, проте, у даному випадку, оскільки суд дійшов висновку про закриття провадження за обома протоколами справи об`єднанню не підлягають, оскільки за таких обставин особа не вважається такою, що притягнута судом до відповідальності, а тому закриттю підлягають обидві справи окремими судовими рішеннями.

Тому, враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.9-11,22,33,40-1,172-6,221,283-285 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Визнати винною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.172-6 ч.1 КУпАП, та на підставі ст.22 КУпАП звільнити її від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю вчиненого, оголосивши їй усне зауваження у судовому засіданні.

Провадження у справі №497/291/2025 (провадження №3/497/148/25) з протоколом про адміністративне правопорушення №338/25 відносно ОСОБА_2 - закрити на підставі ст.284 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Болградський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя А.В. Кравцова