Номер провадження: 33/813/639/25
Головуючий у 1-й інстанції Шкуренков М.В.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2025 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В., захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Ксенофонтова Євгенія Сергійовича

розглянувши апеляційну скаргу захисника Ксенофонтова Євгенія Сергійовича

на постанову судді Суворовського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2024 року

встановив:

Постановою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2024 рокуОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 1 рік. Вирішено питання щодо судового збору.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 вересня 2024 року о 22:12 год, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Toyota Camry», номерний знак НОМЕР_1 по провулку Іспанський в місті Одесі з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя ). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки або у спеціалізованому медичному закладі відмовився. Зафіксовано на ПВР №№ 474931, 471324.

В апеляційній скарзі захисник Ксенофонтов Є.С., який діє в інтересах

ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді Суворовського районного суду

м. Одеси від 22 жовтня 2024 року та закрити провадження у справі на підставі

п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

За доводами апеляційної скарги матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували факт своєчасного та у встановленого законом порядку повідомлення ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи, тому твердження суду в цій частині не відповідає дійсності, зазначена обставина є порушенням ст. 268 КУпАП, зокрема права на захист. Крім цього, у матеріалах справи відсутні допустимі та достовірні докази того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення. Відеозаписом долученим до матеріалів справи, підтверджується лише спілкування між поліцейським та ОСОБА_1 , проте факт керування ним вказаним вище автомобілем не зафіксовано.

В апеляційній скарзі захисник порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що справу розглянуто без участі

ОСОБА_1 , останній копію оскаржуваної постанови отримав лише 03 лютого 2025 року.

В судовому засіданні захисник Ксенофонтов Є.С. підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Зважаючи на положення статті 268 КУпАП, які не містять імперативної заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, апеляційний суд, врахувавши фактичні обставини справи, вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 .

Вислухавши захисника Ксенофонтова Є.С. за доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Строк на апеляційне оскарження, пропущений із поважних причин, може бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи.

При вирішенні питання про можливість поновлення пропущеного процесуального строку, суд має зважати на причини, які слугували перешкодами у реалізації особою права на апеляційне оскарження.

Поважними причинами слід вважати лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, яка подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд повинен у сукупності оцінити всі обставини справи, навести мотиви щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку на апеляційне оскарження та зазначити, з яких підстав подане скаржником клопотання може бути задоволене.

Лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Так, 22 жовтня 2024 року судом прийнято оскаржуване судове рішення, тому у відповідності до ст. 294 КУпАП перебіг строку на апеляційне оскарження цієї постанови суду розпочався з 23 жовтня 2024 року і закінчився 01 листопада 2024 року.

З матеріалів справи убачається, що справу розглянуто без участі ОСОБА_1 , копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 отримав 03 лютого 2025 року, з апеляційною скаргою захисник звернувся 10 лютого 2025 року.

З огляду на вказане, апеляційний суд вважає наведені апелянтом доводи в якості причин пропуску строку на апеляційне оскарження поважними, у зв`язку з чим клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.

Із тексту апеляційної скарги убачається, що захисником не оспорюється та обставина, що ОСОБА_1 на вимогу поліцейського відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, як на місці події за допомогою спеціального технічного засобу, алкотестеру, так і у закладі охорони здоров`я, наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, які слугували підставами для висловлення на його адресу такої вимоги, захисник під сумнів не ставить, а також те, що складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно нього фіксувалися правоохоронцями за допомогою технічного засобу фіксації, а тому з огляду на положення ч. 7 ст. 294 КУпАП, ці обставини апеляційним судом не перевіряються.

Як на підставу для задоволення вимог апеляційної скарги захисник посилається на те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, доказів на підтвердження цієї обставини правоохоронцями не здобуто та до матеріалів справи не долучено. Як на окрему підставу для задоволення апеляційних вимог, посилається на те, що суд першої інстанції розглянув справу з порушенням вимог ст. 268 КУпАП.

Переглядаючи справу про адміністративне правопорушення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд враховує таке.

Відповідно до ч. 1ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; по-третє відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; по-третє відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно зп. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України N 1306 від 10.10.2001 року, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення (ч. 2 ст. 266 КУпАП).

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я (ч. 3 ст. 266 КУпАП).

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним (ч. 5 ст. 266 КУпАП).

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 266 КУпАП).

Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджено Постановою КМУ від 17.12.2008 року N 1103 (далі Порядок).

Пунктом 6 Порядку передбачено, що водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Згідно із пунктом 8 Порядку у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Також порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським і оформлення його результатів, регламентовано розділом II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 року N 1452/735 (далі -Інструкція).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я) (п. 7 розділу I Інструкції).

Наведені вище вимоги законодавства при складенні протоколу про адміністративне правопорушення були дотримані.

Поняття доказів та джерела їх отримання, визначені ст. 251 КУпАП, зокрема, до таких джерел законодавець відносить протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, відеозапис, інші документи.

Приймаючи постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладення на нього стягнення, суд першої інстанції виходив із того, що його вина підтверджується, серед іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, а також відеозаписами, долученими правоохоронцями до матеріалів справи.

З такими висновками суду, апеляційний суд погоджується, з огляду на таке.

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №139621 від 29 вересня 2024 року, правоохоронцями зафіксовано, що: «29 вересня 2024 року о 22:12 год. в м. Одеса, Іспанський провулок,1, ОСОБА_1 керував автомобілем «Toyota» НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: різких запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився на ВРП 474931, 471324, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР».

Від підписання вказаного протоколу про адміністративне правопорушення, внесення до нього пояснень, отримання його примірника ОСОБА_1 відмовився, про що поліцейським зроблено відповідні відмітки.

З відеозаписів, долучених правоохоронцями до матеріалів справи, належність та допустимість яких, як джерела доказів, захисник не оспорює убачається, що правоохоронці прибули на місце події за викликом мешканця будинку, який повідомив, що поруч з будинком у пізній час пори доби, водій автомобіля здійснює керування транспортним засобом, на підтвердження цієї обставини надав відеозапис. Прибувши на місце події, поліцейськими було виявлено транспортний засіб «Toyota» з водійського місця якого вийшов ОСОБА_1 . Під час встановлення обставин події, на вимогу поліцейського,

ОСОБА_1 пред`явив посвідчення водія (22:22:40 час вказаний на відеозаписі) та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (22:24:10 час вказаний на відеозаписі. Під час спілкування з ОСОБА_1 , у останнього поліцейським виявлено ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода) у зв`язку з чим запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці події або ж у спеціалізовану закладі охорони здоров`я, на що ОСОБА_1 відмовився, посилаючись на те, що не керував транспортним засобом. Поліцейський повідомив, що у них достатньо доказів, які підтверджують факт керування ОСОБА_1 автомобілем, після чого продемонстрував ОСОБА_1 відео, надане сусідами цього будинку, на якому зафіксовано рух автомобіля поруч з під`їздом, цей відеозапис долучено до матеріали справи. Після чого ОСОБА_1 неодноразово пропонував правоохоронцям вирішити це питання у позапроцесуальний спосіб, що було відхилено поліцейськими.

Установивши та зафіксувавши, що водій транспортного засобу, з ознаками алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження огляду, як на місці зупинки, так і у закладі охорони здоров`я, поліцейськими підставно складено відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Аргументи захисника про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом у часі та місці, зазначеному у протоколі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд оцінює критично та відхиляє, як такі, що спростовуються відеозаписом, долученим до матеріалів справи.

Апеляційний суд зауважує, що на місці події ОСОБА_1 , заперечуючи факт керування автомобілем, не повідомляв про те, що транспортним засобом, від якого у нього були ключі та дозвільні документи, керувала інша особа, якій він передав управління цим автомобілем. При цьому, ОСОБА_1 не ставив під сумнів ту обставину, що на відеозаписі, пред`явленому йому правоохоронцями, зафіксовано рух саме того автомобіля, у салоні якого він знаходився до моменту прибуття поліцейських на місце події.

Отже, ОСОБА_1 не спростовано, що транспортним засобом за обставин, зафіксованих за допомогою відеозапису, який додано до справи, керувала інша особа, а не він.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і особа, яка притягається до адміністративної відповідальності є винною у його вчиненні.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, установленими на підставі допустимих доказів, і єдиною версією, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, доведено поза розумним сумнівом.

Щодо аргументів захисника про розгляд справи суддею першої інстанції без його участі, апеляційний суд зазначає про таке.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободкожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За висновком ЄСПЛ з огляду на принцип, згідно з яким Конвенція покликана гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними, право на справедливий суд не може вважатися ефективним, якщо клопотання та зауваження сторін не будуть справді "заслухані", тобто належним чином розглянуті судом. У рішеннях судів і трибуналів мають бути належним чином наведені підстави, на яких вони ґрунтуються. Цей обов`язок обґрунтовувати рішення не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, висунутий скаржником, а передбачає, що сторони судового провадження можуть розраховувати на отримання конкретної та чіткої відповіді на аргументи, які є вирішальними для результату цього провадження. Ступінь застосування цього обов`язку обґрунтовувати рішення може змінюватися залежно від характеру рішення та має визначатися з огляду на обставини справи (див. рішення у справі "Мазахір Джафаров проти Азербайджану" (Mazahir Jafarov v. Azerbaijan), заява N 39331/09, пункти 34 і 35, від 02 квітня 2020 року з подальшими посиланнями).

Переглядаючи цю справу апеляційний суд враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема рішення у справі справі "Серявін та інші проти України", де ЄСПЛ зазначав: "ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті".

Апеляційний суд враховує, що цю справу про адміністративне правопорушення суддею першої інстанції розглянуто за відсутності ОСОБА_1 водночас, це не вплинуло на правильність висновку судді про наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 не був позбавлений можливості захищати свої інтереси у суді, шляхом подання апеляційної скарги з наведенням мотивів і доводів в обґрунтування власної правової позиції захисту, і це право йому було забезпечено апеляційним судом, шляхом проведення судового засідання за участі його захисника.

Окрім того, апеляційним судом створено ОСОБА_1 умови з метою забезпечення реалізації права особисто надати пояснення у судовому засіданні під час апеляційного перегляду справи, однак особа, яка притягається до адміністративної відповідальності в судове засідання не з`явився, тим самим нівелював можливість надати пояснення особисто.

Таким чином, апеляційним судом забезпечено ОСОБА_1 реалізацію права бути "почутим", тим самим дотримано гарантії справедливого розгляду справи.

Іншими доводами апеляційну скаргу захисник не обґрунтовує.

Отже апеляційним переглядом встановлено, що суддею відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Порушень судом першої інстанції норм КУпАП під час з`ясування обставин по справі апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин, відсутні підстави для закриття провадження у справі, і висновок судді про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КупАП є вірним.

Підсумовуючи наведене вище апеляційний суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження по справі за п. 1 ст.247 КУпАП, з мотивів наведених у скарзі.

Керуючись ст. 294 КУпАП

постановив:

Клопотання захисника Ксенофонтова Євгенія Сергійовича задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Суворовського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2024 року.

Апеляційну скаргу захисника Ксенофонтова Євгенія Сергійовичазалишити без задоволення.

Постанову судді Суворовського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.П. Лозко