Справа № 306/785/24
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.03.2025 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Свалявського районного суду Закарпатської області від 17 травня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Свалявського районного суду Закарпатської області від 17 травня 2024 року справи про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП справа № 306/786/24, провадження № 3/306/313/24 та за ст. 122-2 КУпАП справа № 306/785/24, провадження №3/306/312/24 відносно ОСОБА_1 об`єднати в одне провадження та присвоїти єдиний номер справи № 306/785/24 (провадження № 3/306/312/24).

Визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 винним у вчиненні правопорушень, передбачених статтями ч. 1 ст. 130 КУпАП та ст. 122-2 КУпАП та на підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП накладено на нього стягнення в межах ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. ( сімнадцять тисяч гривень) 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 - 605,60 ( шістсот п"ять гривень 60 коп. ) судового збору на користь держави

Відповідно до постанови, ОСОБА_1 09 квітня 2024 року близько 16.10 год. в с. Родниківка по вул. Центральній, керував автомобілем марки Volkswagen Passat номерний знак НОМЕР_1 (Словацька реєстрація) з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіри обличчя) та не виконав законні вимоги працівників поліції про зупинку транспортного засобу, яким керував. Від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився. Такими своїми діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачені ст. 122-2 та ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Не погоджуючись з даною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова є незаконною та необґрунтованою, висновки суду суперечать письмовим доказам, які є неналежними, недопустимими та необґрунтованими, прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що матеріали справи не містять належних, достатніх та допустимих доказів, які б вказували, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, а сама відмова від проходження огляду на стан сп`яніння, не містять опису дій водія щодо ухилення від огляду, один лише протокол про адміністративне правопорушення, складений службовою особою органу поліції, не може вважатися достатнім доказом вини особи без підтвердження даних, зазначених у ньому, іншими належними та допустимими доказами.

Щодо пропущеного строку зазначає, що 19.07.2024 на його адресу надійшов лист в якому містилася оскаржувана постанова, про її наявність йому не було відомо, а також зазначив, що не був належним чином повідомлений про дату розгляду справи.

Апеляційним судом справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який був належним чином повідомлений про розгляд справи, про що свідчить його розписка про дату розгляду справи, жодних клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. З огляду на наведене, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, сформованої у справі «Пономарьов проти України», де зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження і те що заявник має сприяти розгляду справи, оскільки він є найбільш зацікавленим в її розгляді та враховуючи те, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, і ним подано апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції, тому апеляційний суд, відповідно до ст. 294 КУпАП, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 .

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про те, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови підлягає задоволенню, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Розглянувши клопотання про поновлення строку, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд вважає за необхідне поновити апелянту строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції у частині визнання винуватості, кваліфікації дій та накладеного стягнення апеляційний суд відхиляє беручи до уваги такі обставини.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці вимоги закону, всупереч доводів апеляційної скарги, суд першої інстанції дотримався та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діянні ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-2 та ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно п. 6 розділу І та п. 6 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, а також лікарем у закладі охорони здоров`я.

Як слідує з матеріалів справи, 09.04.2024 року щодо ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №488359, згідно якого, він в порушення п. 2.4. Правил дорожнього руху, 09.04.2024 о 16 год. 10 хв. в с. Родниківка керуючи автомобілем марки Volkswagen Passat номерний знак НОМЕР_1 (Словацька реєстрація) не виконав законні вимоги працівників поліції про зупинку транспортного засобу, яким керував, чим порушив вимоги п.2.4 ПДР, за що передбачена відповідальність ст. 122-2 КУпАП.

Також, 09.04.2024 року щодо ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №340364, згідно якого 09.04.2024 близько 16.10 год. в с. Родниківка по вул. Центральній, керував автомобілем марки Volkswagen Passat номерний знак НОМЕР_1 (Словацька реєстрація) з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіри обличчя). Від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отже, всупереч доводам апеляційної скарги, дані протоколи про адміністративні правопорушення є документами, що офіційно засвідчують факт учинення неправомірних дій, і є одними із джерел доказів, у силу положень ст. 251 КУпАП.

Згідно ст. 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції було досліджено відеозаписи з нагрудних камер інспекторів патрульної поліції.

В матеріалах справи наявні диски із відеозаписами подій, які мали місце 09.04.2024 року, за участю ОСОБА_1 , зміст яких підтверджує обставини, викладені в протоколах про адміністративне правопорушення та висновки місцевого суду про наявність в діях останнього складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-2, ч.1 ст. 130 КУпАП.

Із переглянутих апеляційним судом відеозаписів з нагрудних камер поліцейських слідує, що працівники поліції, на службовому автомобілі переслідували транспортний засіб марки Volkswagen Passat номерний знак НОМЕР_1 (Словацька реєстрація). На вказані дії щодо зупинення транспортного засобу водій не реагував, а навпаки, продовжував рух, швидкості не збавляв. Транспортний засіб марки Volkswagen Passat номерний знак НОМЕР_1 (Словацька реєстрація) зупинився, коли заїхав на подвір`я біля свого будинку, за кермом якого перебував ОСОБА_1 . У подальшому, працівниками поліції у водія було виявлено явні ознаки алкогольного сп`яніння і на пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на місці зупинки за допомогою приладу Драгер або у закладі охорони здоров`я, останній, незрозуміло відповідав на питання поліцейських про те, чи згоден пройти огляд на стан сп`яніння, тягнув час, перебивав поліцейських. Тобто, ОСОБА_1 не зробив жодних дій, які б свідчили про дійсність його намірів пройти на вимогу працівника поліції відповідний огляд на стан сп`яніння, що вірно розцінено як відмова від проходження огляду.

При цьому, працівник поліції роз`яснював водію, що у разі відмови від проходження відповідного огляду на стан алкогольного сп`яніння, на нього будуть складені адмінматеріали за відмову від проходження такого огляду за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять належних, достатніх та допустимих доказів, які б вказували, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, апеляційний суд відхиляє як такі, що не підтверджені будь-якими доказами й спростовані доказами, які наявні в матеріалах справи. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує і те, що норми діючого КУпАП та Інструкції не вимагають щоб факт керування був зафіксований на відеозаписі поліцейських, законом передбачено лише доведення такого факту доказами.

В даному випадку поза розумним сумнівом встановлено, що ОСОБА_1 був водієм, та мав дотримуватись вимог ПДР України. Разом з цим, як слідує з відеозапису, при розмові з поліцейськими ОСОБА_1 не заперечував факт керування ним транспортним засобом, тому таку позицію останнього апеляційний суд вважає способом захисту та спробою уникнути від адміністративної відповідальності.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до переконання, що ОСОБА_1 є суб`єктом відповідальності за інкриміноване йому правопорушення, оскільки, таким є виключно водій, тобто особа, яка керувала транспортним засобом, так як матеріали справи містять достатні відомості на підтвердження даного факту, а тому, на нього поширюються вимоги п. 2.5 ПДР України, що покладають на водія обов`язок, на вимогу працівника поліції, пройти в установленому порядку медичний огляд для встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що виявлені ознаки сп`яніння є суб`єктивною думкою поліцейського, яку він складає на підставі аналізу дій водія під час спілкування із ним, а наявність або відсутність стану сп`яніння у водія перевіряється за допомогою проходження відповідного огляду. В даному випадку, водій ОСОБА_1 відмовився проходити такий огляд, за що передбачена адміністративна відповідальність.

На думку суду апеляційної інстанції, саме усвідомлення ОСОБА_1 можливого виявлення стану алкогольного сп`яніння в разі продуття ним приладу «Драгер» на місці зупинки транспортного засобу, а також проходження відповідного огляду у закладі охорони здоров`я, і зумовило таку його поведінку.

Апеляційним судом не встановлено порушень працівниками поліції порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, до того ж, будь-яких зауважень чи заперечень щодо порядку проведення такого огляду та оформлення протоколу щодо нього, ОСОБА_1 не зазначав, із заявами про неправильність дій чи порушення його прав під час проведення огляду та складання протоколу до компетентних органів не звертався і матеріали справи таких не містять.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції розглянуто справу за його відсутності, апеляційний суд вважає такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції викладених у судовому рішенні та не свідчать про відсутність у діях ОСОБА_1 складу, передбачених ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративних правопорушень, а також не свідчать про порушення права ОСОБА_1 на захист. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує те, що факт розгляду справи без участі правопорушника не являється підставою для скасування чи зміни судового рішення у справах про адміністративні правопорушення, розгляд справи без участі ОСОБА_1 враховано апеляційним судом, як одну з підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що хоча судове засідання в суді першої інстанції проводилося за відсутності ОСОБА_1 , він скористався своїм правом апеляційного оскарження шляхом подачі апеляційної скарги, у зв`язку з чим мав можливість надати пояснення, та докази, які не зміг надати в суді першої інстанції та не позбавлений можливості захищатись та доводити свою невинуватість, проте в судове засідання апеляційного суду не прибув.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Разом з тим, стаття 268 КУпАП не містить імперативної заборони розглядати справу про адміністративні правопорушення за статтями 122-2, 130 КУпАП без обов`язкової присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Таким чином рішення суду першої інстанції про розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 прийнято відповідно до вимог ст. 268 КУпАП.

Відтак, доводи ОСОБА_1 про відсутність у його діях складу правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП є необґрунтованими і не заслуговують на увагу. Таку позицію останнього слід розцінювати, як намагання уникнути установленої законом відповідальності за скоєне.

Отже, суд першої інстанції у повному обсязі з`ясував обставини справи, дослідив всі докази, що мають місце в матеріалах справи, надав їм належну оцінку, та дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він, керуючи транспортним засобом не виконав законну вимогу працівника поліції про зупинку, продовжив рух, та в подальшому зупинився, після чого відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, з чим також погоджується і суд апеляційної інстанції.

Стягнення ОСОБА_1 призначено у відповідності з вимогами ст. 33 КУпАП, з урахуванням вимог ст. 36 КУпАП, у розмірі, визначеному санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, яка є найбільш суворою, з врахуванням характеру вчиненого правопорушення, його особи, ступеня вини, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як ОСОБА_1 , так і іншими особами.

Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення, не вбачається, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження судового рішення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Свалявського районного суду Закарпатської області від 17 травня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122-2, ч.1 ст. 130, КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага