Справа №504/374/25
Провадження №3/504/434/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2025с-ще Доброслав

Суддя Комінтернівського районного суду Одеської області Жовтан П.В., розглянувши матеріали, які надійшли з УПП в Одеській області, про притягнення до адміністративної відповідальності відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Усатове Біляївського району Одеської області, громадянина України, працюючого водієм за наймом, розлученого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 28.11.2019р. органом 5127, ІПН НОМЕР_2 ,

за ст.130 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

13.01.2025р. командиром роти 2 взводу 8 роти 2 батальйону УПП в Одеській області Хлєвним В.О. був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №219922, виданий 13.01.2025р. о 13:55 год. за адресою: Одеська область Одеський район с.Фонтанка вул.Горіхова, 13, ОСОБА_1 керував автомобілем «BMW X5» н/з НОМЕР_3 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідість обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився. Такими діями ОСОБА_1 порушив п.2.5 «Правил дорожнього руху України», затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 року, відповідальність за що передбачено ч.1 ст.130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення не визнав та пояснив, що в зазначений день та час, він керуючи автомобілем «BMW X5» н/з НОМЕР_3 був зупинений співробітниками поліції за те, що рухався в смузі руху для автобусів. Під час спілкування поліцейський повідомив, що вбачає в нього блідість обличчя та тремтіння рук, після чого запропонував пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі. Він спочатку погодився, однак його вимусили очікувати дві години, він не міг більше чекати, бо був на роботі та відмовився від проходження огляду. Через три години він самостійно поїхав до медичного закладу по вул. Ак. Воробйова м. Одеси, однак на той момент пройшло багато часу та йому сказали, що в разі проходження огляду результат не матиме доказового значення. Таким чином, заперечення ОСОБА_1 на протокол зводяться до того, що він не перебував у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, йому не провели експрес-тест на місці, спочатку він був згоден на експертизу, однак відмовився після того як чекав три години. Він був на роботі та мав виконувати свої професійні обов`язки. Просив врахувати, що він є водієм, та водійське посвідчення йому необхідно для виконання професійних обов`язків для забезпечення родини.

Представник ОСОБА_1 Завезіон Т.Ф. пояснила, що останній рік тато їх керівника постійно хворіє. ОСОБА_1 необхідно було привезти медсестру до нього, тому він не міг очікувати. Співробітники поліції не запропонували ОСОБА_1 пройти експрес-тест на місці, не видали направлення на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

За клопотанням ОСОБА_2 судом було здійснено виклик командира роти 2 взводу 8 роти 2 батальйону УПП в Одеській області Хлєвного В.О., про що направлено лист до УПП в Одеській області, однак останній в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, у зв`язку із чим суд вважає можливим провести розгляд справи на підставі наявних доказів, крім того ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вважали можливим не допитувати співробітника поліції.

Дослідивши і проаналізувавши докази по справі, суддя приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення доведена та підтверджується наступними матеріалами:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №219922 від 13.01.2025р.;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння від 13.01.2025р. з відміткою про відмову від проходження;

- відеозаписом, долученим до матеріалів справи та дослідженим в судовому засіданні, яким підтверджено факти викладені в протоколі про адміністративне правопорушення;

Так, частиною 1 ст.130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п.п.2,4 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі-поліцейський) підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Згідно п.12 Розділу ІІ Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Так, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, що підтверджено доказами по справі та ним самим.

Суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 ставиться у провину порушення саме п.2.5 ПДР (відмова від проходження огляду), тобто те, що на пропозицію співробітників поліції пройти огляд на стан сп`яніння за процедурою та порядком, визначеним законом останній відмовився, що знайшло своє об`єктивне підтвердження в судовому засіданні.

Факт керування автомобілем ОСОБА_1 не оспорювався ним, що також підтверджено відеозаписом.

Твердження ОСОБА_1 про те, що він не перебував в стані сп`яніння, суд розцінює критично, оскільки останньому ставиться у провину саме відмова від проходження огляду в установленому законом порядку. Крім того, згідно Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких саме у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Отже, відповідно до п. 12 Розділу 2 Інструкції поліцейський, керуючись суб`єктивним критерієм сприйняття щодо перебування особи в стані сп`яніння на підставі виявлення ним відповідних ознак такого сп`яніння, вирішує питання про проведення огляду.

Що стосується доводів представника ОСОБА_1 Завезіон Т.Ф. про те, що огляд на місці за допомогою експрес-тестів не проводився, суд зазначає, що згідно п.12 Розділу ІІ Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Крім того, суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи наявне направлення на огляд ОСОБА_1 з метою виявлення стану сп`яніння від 13.01.2025р. з відміткою про відмову від проходження, тому твердження ОСОБА_2 стосовно відсутності такого не відповідають дійсності.

Таким чином, суд розцінює позицію ОСОБА_1 та його представника як спосіб захисту, обумовлений прагненням уникнути відповідальності за вчинене правопорушення.

Решта доводів та заперечень висновків суду не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Таким чином, у діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Суддя при накладенні стягнення враховує характер та суспільну небезпеку вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 , ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Згідно п.1.10 «Правил дорожнього руху» України, водій особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

ОСОБА_1 отримував посвідчення водія на керування транспортними засобами НОМЕР_4 , видане 28.09.2012р. Центром ДАІ 5113, що підтверджено довідкою ІКС ІПНП «Адмінпрактика», отже суддя вважає необхідним застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування.

Представник ОСОБА_1 Завезіон Т.Ф. просила суд врахувати, що ОСОБА_1 працює водієм, що є його єдиним джерелом заробітку, однак вказані обставини не впливають на визначення міри та розміру адміністративного стягнення, оскільки санкція ч.1 ст.130 КУпАП є безальтернативною та передбачає для водіїв адміністративне стягнення виключно у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Згідно ст.40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні про адміністративне правопорушення сплачується у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення особою, на яку накладено стягнення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.23, 27, 30, 33-35, 40-1, 283, 284, 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП. Накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що відповідає сумі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір, ставка якого складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що відповідає сумі 605 грн. 60 коп.

Відповідно до ч.1 ст.307 КУпАП, штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови не пізніш, як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Роз`яснити, що у випадку несплати накладеного штрафу у передбачений законом строк, може бути застосовано подвійне стягнення штрафу в порядку ст. 308 КУпАП, тобто у випадку примусового виконання постанови суду.

Реквізити для сплати штрафу і судового збору розміщені на офіційному веб порталі «Судова влада» - https://km.od.court.gov.ua/sud1515/gromadyanam/zbir/ та https://km.od.court.gov.ua/sud1515/gromadyanam/tax/.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її винесення та на неї може бути внесено подання прокурора у той же строк.

Суддя П. В. Жовтан