Справа № 761/6799/25
Провадження № 3/761/2075/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року

суддя Шевченківського районного суду м. Києва Бугіль Володимир Вячеславович, розглянувши матеріали, які надійшли від управління патрульної поліції у м. Києві, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП

В С Т А Н О В И В:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕРП 1 № 231327 вбачається, що 15.01.2025 року о 23 год. 43 хв., в м. Києві по вул. Ю. Іллєнка, 16-А, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «Ленд Ровер», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія проходив у приміщенні КНП «КМНКЛ «Соціотерапія» у встановленому законом порядку. Результат тесту 0,63 % (проміле).

Представник ОСОБА_1 - адвокат Носова М.Ю. в судовому засіданні просила суд закрити провадження по справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Вказана що співробітника патрульної поліції були допущені численні порушення під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. Зазначила, що ОСОБА_1 одразу після закінчення комендантського часу поїхав до КНП «КМНКЛ «Соціотерапія», де за власною ініціативою, добровільно, здав аналізи для виявлення стану сп`яніння. За результатом зданих аналізів ОСОБА_1 була видана довідка з КНП «КМНКЛ «Соціотерапія», відповідно до якої, станом на 16.01.2025 року ОСОБА_1 в стані сп`яніння не перебував.

ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, що не перешкоджає розгляду.

Заслухавши пояснення адвоката Носової М.Ю., дослідивши матеріали адміністративної справи, а саме: протокол про адміністративне правопорушення, відеозапис події, картка обліку адміністративного правопорушення, висновки лікарів щодо результатів медичного огляду, письмові пояснення ОСОБА_1 , вважаю що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 2.9 (А) ПДР, водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В судовому засіданні адвокатом Носовою М.Ю. було долучено довідку з КНП «КМКНЛ «СОЦІОТЕРАПІЯ», з якої вбачається, що ОСОБА_1 станом на 16.01.2025 р. 08 год. 15 хв. в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння не перебував.

За змістом Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я від 09.11.2015 № 1452/735 акт медичного огляду є основою висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння.

Вказана довідка є протилежною довідці виданій тією ж державною установою, того ж дня, в якій зазначається, про перебування ОСОБА_1 в стані сп`яніння.

Вказана обставина свідчить про те, що зібрані у даній справі докази у своїй сукупності не можуть вказувати про порушення ОСОБА_1 п. 2.9 (А) ПДР, а відтак і доводити висновок про керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, у матеріалах справи відсутнє направлення на огляд водія транспортного засобу до медичного закладу з метою виявлення стану алкогольного сп?яніння, що свідчить про те, що поліцейські у встановленому законом порядку не направляли водія у заклад охорони здоров?я для проходження огляду на стан сп?яніння.

Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров?я України 09.11.2015 № 1452/735 (, передбачено наступне.

Огляд на стан сп?яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров?я (пункт 6 розділу 1 Інструкції).

Відповідно до ст. 266 КУпАП, у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров?я. Перелік закладів охорони здоров?я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров?я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Пунктами 8, 12 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (Наказ Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров?я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, передбачено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп?яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров?я.

Пунктом 8 затверджено форму такого направлення.

Натомість, в матеріалах справи відсутнє направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп?яніння, що свідчить про те, що поліцейський у встановленому законом порядку не направляв водія у заклад охорони здоров?я для проходження огляду на стан сп?яніння.

Відсутність направлення свідчить про порушення інспектором вимоги Інструкції № 1452/735, тобто порушення процедури огляду на стан сп?яніння.

У ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріпленні положення, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У справі «Barbera, Messeguand Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Одночасно сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. The United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Щодо обґрунтованості поширення на вказану категорію справ гарантій Конвенції необхідно зазначити таке. Якість складання протоколу є дуже важливою стадією оформлення справи про адміністративне правопорушення, й фактично є «обвинуваченням» держави щодо особи, що потребує належного до цього ставлення. Відповідно, уповноваженим особам необхідно дотримуватись правил та процедур під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, прав та гарантій особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, належному фіксуванні доказів вчинення правопорушення та їх зберіганні тощо.

У справах проти України Європейський Суд розглядав питання про віднесення правопорушень, передбачених КУпАП, до «кримінального аспекту» в розумінні Конвенції, що, з огляду на суворість передбаченого покарання правопорушення, не є незначним та такі адміністративні провадженні слід вважати по суті кримінальними і такими, що вимагають застосування всіх гарантій ст. 6 Конвенції.

Одночасно практика Європейського суду з прав людини щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення зосереджена навколо фундаментальних засад здійснення правосуддя у справах про адміністративні правопорушення, зокрема, забезпеченні дотримання положень Конвенції в частині реалізації ст. 6, яка гарантує кожному право на справедливий суд.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України ( 254к/96-ВР ) обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 6 ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України «У разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Отже вивчивши зібрані у справі докази у суду наявні сумніви щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, що згідно вимогам ч. 3 ст. 62 Конституції України тлумачиться на користь особи яка притягується до адміністративної відповідальності.

Крім того ОСОБА_1 у своїх письмових поясненнях зазначає, що він на момент зупинки співробітниками патрульної поліції в стані сп`яніння не перебував, алкогольних чи наркотичних засобів не вживав.

Також з відеозаписів долучених до матеріалів справи не вбачається, що у ОСОБА_1 на момент спілкування с співробітниками патрульної поліції були будь-які ознаки алкогольного чи наркотичного сп`яніння.

Вказані обставини спростовують обставини описані в протоколі про адміністративне правопорушення, щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що свідчить про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути почато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення у діях особи.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 9, 130, 247 КУпАП, суд,-

П О С Т А Н ОВ И В:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 КУпАП, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Бугіль В.В.