ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/938/25 Справа № 184/205/25 Суддя у 1-й інстанції - Томаш В. І. Суддя у 2-й інстанції - Свіягіна І. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 року м.Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника адвоката Будьонного В.С., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючої за адресою; АДРЕСА_2 , працює: продавець, ФОП «Медея- МС»,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 156 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 3400 (три тисячі чотириста) грн. 00 коп., з конфіскацією предметів торгівлі та виручки, одержаної від продажу предметів торгівлі, стягнуто судовий збір, -

в с т а н о в и л а :

постановою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2025 року встановлено, що відповідно до протоколу серії ВАД № 645699 від 22.01.2025 року, гр. ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді продавця сигаретного кіоску по АДРЕСА_3 , здійснювала реалізацію тютюнових виробів контрафактного походження, без марок акцизного податку, чим порушила вимоги ст. 15 ЗУ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного алкогольних напоїв та тютюнових виробів». Своїми діями гр. ОСОБА_1 , вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст. 156 КУпАП.

На зазначену постанову захисник адвокат Будьонний В.С., діючий в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу в якій просить постанову суду скасувати, провадження по справі закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення. Вказує, що суб`єктом вказаного адміністративного правопорушення може бути лише суб`єкт господарювання, однак ОСОБА_1 не є підприємцем, не є суб`єктом господарювання. Під час складання протоколу, працівникам поліції було відомо щодо суб`єкта господарювання вказаного кіоску, однак протокол складено на продавця.

Звертає увагу, що Закон України, на який посилається суд, втратив чинність 01.01.2025 року, на момент складання протоколу та ухвалення рішення, діяв інший закон щодо вказаних правовідносин.

Наголошує, що особою, що склала протокол, при викладені суті правопорушення, не зазначено яку саме норму закону порушила ОСОБА_1 , при цьому вказівка на конкретну норму закону, яку порушила особа, є важливою складовою, задля можливості встановлення складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 156 КУпАП. Отже, об`єктивна сторона правопорушення не розкрита в протоколі про адміністративне правопорушення.

Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи. Разом з цим, матеріали справи не містять доказів факту торгівлі ОСОБА_1 , а норми ст. 156 КУпАП не встановлюють відповідальності за зберігання тютюнових виробів без марок акцизного податку. При цьому, рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень.

Звертає увагу, що у матеріалах у справі про адміністративне правопорушення відсутнє посилання на будь-які докази, що підтверджують факт отримання грошей (виручки) за здійснення реалізації тютюнових виробів ОСОБА_1 . Зокрема, на чеки з РРО про таку реалізацію та докази проведення працівниками поліції контрольної закупки.

Судом першої інстанції не було взято до уваги, що працівники Національної поліції, які склали протокол, відносяться до правоохоронних, а не контролюючих органів, у зв`язку з чим не уповноважені на проведення відповідних перевірок.

Захисник адвокат Будьонний В.С. та ОСОБА_1 у засідання апеляційної інстанції не прибули, при цьому належним чином повідомлялись про день, час і місце апеляційного розгляду даної справи. В апеляційній скарзі захисник адвокат просив розгляд апеляційної скарги здійснити без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та її захисника.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 294 КУпАП України, апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.

До цього ж, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 року ЄСПЛ у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 зазначеної Конвеції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року в справі "Смірнова проти України").

За таких обстави, керуючись ст. 268 КУпАП України, суд апеляційної інстанції вважає можливим розглянути цю справу за відсутністю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисника адвоката Будьонного В.С., на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту оскарженої постанови судді місцевого суду та доводів захисту, викладених ним у апеляційній скарзі; вивчивши, перевіривши та оцінивши матеріали адміністративної справи, обміркувавши наведені доводи, суд апеляційної інстанції прийшов до наступних висновків.

Згідно приписів статті 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням цього Кодексу, зокрема є охорона прав і свобод громадян, власності, встановленого правопорядку, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до вимог ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд повинен з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, для чого дослідити і дати оцінку зібраним у справі доказам.

Згідно з положеннями ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Вищезазначених вимог закону судом першої інстанції не дотримано.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, суддею Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області відповідно до винесеної постанови від 25 лютого 2025 року, не встановлено обставин справи, а лише наявне посилання на протокол про адміністративне правопорушення. В своїй мотивувальній частині, судом першої інстанції фактично не встановлені обставини справи, не досліджено факт адміністративного правопорушення, не зазначено про наявність чи відсутність ознак вказаного правопорушення. Взагалі не зазначено обставин, які безпосередньо встановлені судом.

Особливістю правозастосовної діяльності у судочинстві є те, що збирання та попереднє встановлення фактів здійснюється одними особами, а прийняття рішення по суті іншими. Незважаючи на те, чи така попередня діяльність має офіційний характер, орган правозастосування, перш ніж прийняти правове рішення, зобов`язаний оцінити її результати, переконатись в тому, що фактична ситуація, передбачена гіпотезою відповідної правової норми, в наявності. Суд, який здійснює судовий розгляд, не вправі обмежитись наданими фактами без їх власної оцінки.

Крім того, місцевий суд пославшись на протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 самостійно змінив фабулу обвинувачення, зазначивши, що ОСОБА_1 порушила вимоги ст. 15 ЗУ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного алкогольних напоїв та тютюнових виробів», тоді як в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 порушила вимоги п. 226.5 ст. 226 Податкового Кодексу України.

Суд не вправі самостійно змінювати фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді.

Отже, в порушення вимог закону, суд першої інстанції безпідставно змінив фабулу обвинувачення, викладену в протоколі щодо ОСОБА_1 .

Більш того, змінюючи фабулу протоколу, суд послався на ЗУ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного алкогольних напоїв та тютюнових виробів», який відповідно до Прикінцевих положень ЗУ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» 18 червня 2024 року № 3817-IX, втратив чинність 01.01.2025 року. Крім того, місцевим судом не зазначено, який саме пункт закону, на який він послався порушено ОСОБА_1 , а наведено лише статтю закону, яка за своїм змістом мала, на момент чинності, більше 60 частин.

З огляду на зазначене, такі істотні порушення тягнуть за собою скасування судового рішення та постановлення нової постанови судом апеляційної інстанції.

Переглядаючи судове рішення апеляційним судом встановлено, що як на доказ вини ОСОБА_1 до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 645699 від 22.01.2025 року додано рапорт помічника - чергового ВП№2 НРУП ГУНП Сивокінь Р.А. від 22.01.2025 року; протокол особистого огляду, огляду речей та їх вилучення, що на вилучених пачках цигарок відсутні марки акцизного податку; письмові пояснення ОСОБА_1 .

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше (стаття 251 КУпАП).

Отже, відповідно до цієї норми одним із джерел доказів та документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення, є протокол про адміністративне правопорушення.

Вимоги до змісту протоколу про адміністративне правопорушення містить стаття 256 КУпАП, якою, поряд з іншим, передбачені викладення суті адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих та інше. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Норма ч. 1 ст. 156 КУпАП носить бланкетний характер, оскільки у наведеній диспозиції відсилає до закону, що регулює певні види діяльності і передбачає відповідальність за вчинення ряду окремих протиправних діянь, які врегульовані законом.

Стаття 256 КУпАП передбачає, що в протоколі про адміністративне правопорушення окрім того зазначається і нормативний акт, який передбачає відповідальність за правопорушення.

Тобто необхідним є встановлення та зазначення у протоколі, норми яких законів порушила особа, діючи всупереч встановленому законом порядку.

У протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 зазначено, що остання порушила п.226.5 ст. 226 Податкового Кодексу України.

Так, відповідно до вказаної норми закону маркування алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, здійснюється марками акцизного податку, зразки яких затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Вказана норма закону, на думку апеляційного суду повністю не охоплює інкримінованого виду діяльності та відповідно вчинення протиправних діянь ОСОБА_1 , додаткових законів, або інших нормативно-правових актів, які б вказували на конкретне порушення передбачених обов`язків під час здійснення діяльності, у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено.

Частина 1 ст. 156 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за роздрібну або оптову торгівля алкогольними напоями чи тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, без марок акцизного податку чи з підробленими марками цього податку.

Системне тлумачення цього Закону дає підстави дійти висновку, що роздрібна або оптова торгівля дозволяється суб`єкту господарювання і за наявності у суб`єкта господарювання ліцензії на роздрібну торгівлю або найманому працівнику такого суб`єкту господарювання. Саме щодо вказаних осіб може настати адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 156 КУпАП.

Однак, матеріали справи не містять доказів про те, що ОСОБА_1 відноситься до суб`єктів даного правопорушення, є фізичною особою підприємцем, чи належним чином оформленим найманим працівником.

Поміж цим, працівником поліції встановлено, фізичну особу-підприємця яким здійснюється торгівля, зокрема ФОП «Медея - МС», про що саме і зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення.

Крім того, диспозиція ч. 1 ст. 156 КУпАП передбачає роздрібну торгівлю тютюновими виробами та алкогольними напоями без марок акцизного податку.

Тому, для притягнення особи до відповідальності за ст. 156 КУпАП слід встановити, чи здійснювалась роздрібна торгівля тютюновими виробами без марок акцизного податку.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження факту здійснення ОСОБА_1 роздрібної торгівлі тютюновими виробами без марок акцизного податку, зокрема пояснення свідків, пояснення ФОП «Медея-МС», якому видана ліцензія на торгівлю тютюновими виробами та інших фото/відео доказів.

Матеріали справи містять письмові пояснення ОСОБА_1 яка зазначила, що за усною домовленістю здійснювала продаж, однак апеляційний суд наголошує, що вина особи не може ґрунтуватися лише на визнавальних показаннях особи, а лише на сукупності належних та допустимих доказів, які містяться в матеріалах справи. Проте, будь-яких інших доказів, як факту здійснення торгівлі, так і перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах, матеріали справи не містять.

Апеляційний суд звертає увагу, що наявність тютюнових виробів без марок акцизного податку, що виявлені під час огляду, не підтверджують саме факт торгівлі ними за відсутності інших доказів. Натомість докази, які містяться в матеріалах справи жодним чином не вказують на реалізацію виявлених товарів.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини («Малофеєв проти Росії» та «Карелін проти Росії») у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу. У такому випадку справа про адміністративне правопорушення має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що в матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази, які свідчать про те, що ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 156 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не забезпечив справедливий розгляд справи та прийшов до хибного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Беручи до уваги у сукупності із встановленими під час судового розгляду справи обставинами, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що працівником поліції, як суб`єктом владних повноважень на якого покладено обов`язок щодо правомірності складання протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності, в повій мірі не зазначено яку саме спеціальну норму матеріального права порушено ОСОБА_1 та жодним чином не доведено сам факт торгівлі вказаними тютюновими виробами без акцизного податку, а також те, що ОСОБА_1 є суб`єктом інкримінованого адміністративного правопорушення, а тому відсутні підстави для притягнення останньої до адміністративної відповідальності.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення складений з істотними порушеннями та викликає обґрунтовані сумніви, які, відповідно до положень ч. 3 ст. 62 Конституції України, тлумачаться на користь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

На зазначені порушення суд першої інстанції не звернув уваги та дійшов помилкового висновку про допустимість доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 156 КУпАП.

За таких обставин протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний допустимим джерелом доказів у даній справі.

Як наслідок, інші докази, на які послався суд першої інстанції, є похідними і, на переконання колегії суддів є недопустимими доказами за принципом плодів отруйного дерева. (Рішення ЄСПЛ у справі «Яременко проти України»).

У відповідності до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суд має обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом», оскільки таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.

Відповідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey). «Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Ретельно дослідивши та перевіривши в ході апеляційного розгляду усі наявні в справі докази, апеляційний суд приходить переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, оскільки її вина не доказана належними та допустимими доказами.

Так, приписами ст. 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Виходячи з вищезазначеного, висновки судді першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.156 КУпАП , не підтверджено належними, допустимими та достовірними доказами.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

У зв`язку з вищевикладеними обставинами, здійснюючи перегляд постанови судді місцевого суду щодо ОСОБА_1 прийняте рішення у справі не можна визнати законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим воно підлягає скасуванню, а справа закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 156 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись статтями 293, 294 КУпАП, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу захисника адвоката Будьонного В.С., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову судді Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2025 року, щодо ОСОБА_1 , скасувати та провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 156 КУпАП.

Вилучені предмети торгівлі відповідно до протоколу огляду від 22.01.2025 року, повернути за належністю власнику.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ірина СВІЯГІНА