Справа № 308/9979/24
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.03.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/729/24, за апеляційною скаргою захисника-адвоката Горвата І. І. на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.06.2024.

Цією постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 01 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 605 грн 60 коп.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 488129 від 29.05.2024 та постанови судді від 26.06.2024 вбачається, що 29.05.2024 о 10 год 36 хв у селищі Середнє Ужгородського району по вул. Лінській, 41, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом марки «ВАЗ 2107», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встанволеному законом порядку зі згоди водія проводився за допомогою приладу «Драгер» на відеозапис відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП. Вказаними діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Горват І. І. просить постанову судді від 26.06.2024 скасувати та закрити провадження у справі. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд порушив норми матеріального та процесуального права, внаслідок чого дійшов висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи. Посилається на те, що суд розглянув справу за відсутністю ОСОБА_2 , який не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, чим порушив його права, передбачені ст. 268 КУпАП. Стверджує, що в протоколі невірно зазначено місце вчинення правопорушення та місце складання протоколу, а саме зазначено с. Середнє, вул. Лінська, 41, однак ОСОБА_2 був зупинений по вул. Лінська, 38. При цьому, протокол заповнений неохайно, нерозбірливим почерком, на ньому присутні відбитки інших записів. Указане свідчить про неналежність та недопустимість протоколу як доказу в справі. Крім того, у протоколі не зазначено даних про технічний засіб, на який було здійснено відеозапис, а тому недопустимим є наявний у матеріалах справи відеозапис з місця події, який у свою чергу є також не повним та не безперервним. Разом з тим,

-2-

захисником заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження як такого, що пропущений з поважних причин, оскільки ОСОБА_2 не брав участі в розгляді справи, про прийняте рішення дізнався лише 10.09.2024, після отримання копії постанови від 26.06.2024.

Будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_2 та його захисник-адвокат Горват І. І. на розгляд справи щодо ОСОБА_2 не з`явилися. Останні повідомлені за допомогою смс-повідомлення, про що свідчать довідки про доставку повідомлення у додаток «Viber». Клопотання про відкладення розгляду справи сторона захисту не заявляла, даних про поважність причин неявки не надала. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Адіментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій, направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_2 та захисника-адвоката Горвата І. І., що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст. 268, 271 КУпАП. Також приймається до уваги заява захисника-адвоката Горвата І. І., у якій останній наполягає на розгляді апеляційної скарги без його та ОСОБА_2 участі.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані по справі докази, доводи апеляційної скарги та клопотання, апеляційний суд вважає, що клопотання захисника про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволеню, а його апеляційна скарга - задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як убачається з матеріалів справи про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, її розгляд проведено судом першої інстанції без участі ОСОБА_2 , при цьому в матеріалах справи відсутні такі відомості, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Разом з тим, з матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що інших доказів, ніж ті, які зазначені в апеляційній скарзі, щодо дати отримання стороною захисту постанови судді від 26.06.2024, а саме 10.09.2024, в матеріалах справи відсутні.

З врахуванням наведеного, з метою недопущення порушення права ОСОБА_2 на захист, доводи захисника щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, апеляційний суд вважає поважними, а клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови таким, що підлягає до задоволення і такий строк поновлюється.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення

-3-

виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діянні ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до підпункту а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно пункту 6 розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 (далі Інструкція), огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Висновки суду щодо винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються наявними і дослідженими судом доказами.

Вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 488129 від 29.05.2024, зміст якого, всупереч доводів апеляційної скарги, відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.

Вказаним протоколом про адміністративне правопорушення встановлено, що 29.05.2024 о 10 год 36 хв у селищі Середнє Ужгородського району по вул. Лінській, 41, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом марки «ВАЗ 2107», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встанволеному законом порядку зі згоди водія проводився за допомогою приладу «Драгер» на відеозапис відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП. Результат огляду - 2,81 %. Вказаними діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальоність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, стверджується:

-4-

роздруківкою тесту № 177 від 29.02.2024, відповідно до якого ОСОБА_2 о 20 год 42 хв 29.05.2024 знаходився у стані алкогольного сп`яніння, проміле 2,81; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; рапортом поліцейського СРПП ВП № 1 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області Булеци Т. від 29.05.2024, копією постанови серії ЕНА № 2269610 від 29.05.2024 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП, додатком у вигляді СD-диска з відеоматеріалами правопорушення.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, є необгрунтованими. Наведені докази є допустимими, належними і достатніми для підтвердження висновків суду про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 488129 від 29.05.2024 зазначено: дату і місце його складення; посаду, прізвище, ім`я та по батькові працівника поліції, який склав протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; а також зазначено, що ОСОБА_2 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, чим скористався ОСОБА_2 , відмовившись від надання будь-яких пояснень з приводу обставин, які мали місце.

Матеріали справи не містять доказів про порушення поліцейським СРПП ВП № 1 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області законодавства при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки поліцейським дотримано вимоги ч. 2 ст. 251, ст. 256, 265-2, 266, 268 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. Протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 488129 від 29.05.2024 складено відповідно до вимог, встановлених ст. 256 КУпАП, уповноваженим на такі дії працівником поліції, у спосіб, з підстав та з дотриманням порядку, встановлених законом.

В матеріалах справи відсутні відомості, які б свідчили про наявність у працівників полії підстав для обмови ОСОБА_2 у керуванні ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а також про застосування працівниками поліції тиску чи незаконних методів примусу, які призвели до відмови ОСОБА_2 від надання будь-яких пояснень з приводу обставин, що мали місце.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_2 оскаржував дії працівників поліції щодо складання протоколу. Доказів неправомірної поведінки працівників поліції чи інших доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення та додатках до нього, матеріали справи не містять.

Будь-які підстави, які б свідчили про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП в діях ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі не зазначені й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззаперечну винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставилось йому за провину.

-5-

Матеріалами справи підтверджено, що огляд водія проведений за допомогою приладу «Drаger Alcotest 6810», у зв`язку з виявленими ознаками - запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, яка не відповідає обстановці. Результат огляду на стан сп`яніння 2,81 проміле. ОСОБА_2 не висловлював будь-яких застережень щодо результатів такого огляду, навпаки погодився з результатами огляду, зазначивши, що вживав алкогольні напої перед тим як сів за кермо транспортного засобу.

Апеляційний суд враховує, що результат тесту ОСОБА_2 , проведеного працівниками поліції, а саме 2,81 проміле, перевищує гранично допустиму норму (0,2 проміле) та беззаперечно вказує на перебування останнього у стані алкогольного сп`яніння, виключаючи можливу технічну похибку.

Доводи апеляційної скарги про те, що у протоколі невірно зазначено місце вчинення правопорушення та місце складання протоколу, а саме зазначено с. Середнє, вул. Лінська, 41, однак ОСОБА_2 був зупинений по вул. Лінська, 38, апеляційний суд відхиляє, оскільки такі не підтверджені жодними доказами, і при цьому, вони жодним чином не спростовують факту порушення ОСОБА_2 вимог п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України та не впливають на висновки суду першої інстанції про доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не знаходять свого підтвердження та спростовуються змістом протоколу і доводи апеляційної скарги про те, що протокол заповнений неохайно, нерозбірливим почерком, на ньому присутні відбитки інших записів.

Неспроможними є і доводи апеляційної скарги про те, що у протоколі не зазначено даних про технічний засіб, на який було здійснено відеозапис. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що захисник не посилається на будь-які норми законодавства, які б свідчили про необхідність зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення даних про технічний засіб, на який було здійснено відеозапис, і що не зазначення таких відомостей у протоколі дає підстави для визнання протоколу чи відеозапису недопустим доказом.

Доводи апеляційної скарги про те, що всупереч вимог ст. 268 КУпАП справа розглянута у відсутності ОСОБА_2 без належного сповіщення про час і місце судового розгляду, апеляційний суд визнає такими, що не свідчать про відсутність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та не дають підстав для скасування оскаржуваної постанови. Відхиляючи ці доводи, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 268 КУпАП участь особи під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, не є обов`язковою, і при цьому цю обставину враховано як одну з підстав для поновлення стороні захисту строку на апеляційне оскарження судового рішення. Також ОСОБА_2 не був позбавлений можливості реалізувати свої права, передбачені ч. 1 ст. 268 КУпАП під час апеляційного розгляду справи, однак не скористався такою можливістю, не зважаючи на те, що апеляційним судом не здійснювалось жодних перепон у реалізації стороною захисту їхніх прав.

Доводи захисника про те, що відеозапис з нагрудної камери працівників патрульної поліції, який наявний в матеріалах справи не є безперервним та складається із фрагментів, а тому не є належним та допустимим доказом по справі, апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

Згідно пунктів 4, 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 № 1026, під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з

-6-

необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення. Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Розділом ІІІ вищевказаної Інструкції передбачено порядок застосування відеореєстраторів, встановлених на службових транспортних засобах, а саме: відеореєстратор може бути встановлений усередині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія; включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.

Той факт, що наявні в матеріалах справи відеозаписи є роздільними на окремі файли, а відеофіксація не здійснювалася безперервно, не є підставою для закриття провадження по справі, оскільки цим відеозаписом чітко підтверджено, що мав місце факт порушення ОСОБА_2 вимог п. 2.3 «в» Правил дорожнього руху України, за що його було зупинено, і під час спілкування працівники поліції виявили у нього ознаки алкогольного сп`яніння та запропонували йому пройти відповідний огляд на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер», на що останній погодився та не заперечив факту перебування у стані алкогольного сп`яніння. Отже, підстав піддавати сумніву зміст даного відеозапису немає, а тому такі твердження сторони захисту апеляційний суд відхиляє як необгрунтовані та безпідставні.

У зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для визнання недопустимим доказом відеозаписів з нагрудних камер поліцейських, оскільки такі відповідають вимогам п. 5 Інструкції про застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, затвердженої наказом МВС України № 1026 від 18.12.2018, згідно якого включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних із виникненням у поліцейського особистого приватного становища.

Частина 2 статті 30 Закону України «Про національну поліцію» визначає, що поліцейські можуть застосовувати превентивні заходи, до яких відповідно до ст. 31 цього Закону віднесено застосування засобів відеозапису.

Відеозапис віднесений ч. 1 ст. 251 КУпАП до джерел доказів. Таким чином, поліцейські, здійснюючи відеофіксацію правопорушення, діяли відповідно до вимог ч. 1 ст. 30 Закону України «Про національну поліцію» та положень КУпАП.

Посилання в апеляційній скарзі на недопустимість відеозаписів з нагрудних камер поліцейських, як на неналежний доказ у зв`язку з тим, що вказаний запис є неповним, визнаються необґрунтованими, оскільки усі необхідні факти, які мають важливе значення при розгляді даної справи та з якими законодавство пов`язує настання відповідальності за вчинене правопорушення, чітко зафіксовані нагрудними камерами поліцейських та використані як доказ вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, яке ставиться йому за провину.

-7-

За таких обставин, доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до приписів ст. 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, який оцінюється у сукупності з іншими доказами по справі, а обставини, що містяться на вказаному відеозаписі, повністю узгоджуються зі змістом обставин, викладених як у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 488129 від 29.05.2024, так і у долучених до нього доказах, а тому відсутні будь-які сумніви в належності та допустимості відеозапису.

Всупереч доводам сторони захисту, апеляційний суд вважає даний відеозапис належним та допустимим доказом у справі.

Із цих підстав, доводи апеляційної скарги визнаються такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності за вчинене ним правопорушення.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суддею місцевого суду ОСОБА_2 обгрунтовано визнано винним у порушенні вимог, які передбачені пунктом 2.9 «а» Правил дорожнього руху України та вчиненні, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.

Обгрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення місцевим судом законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

Також судом першої інстанції з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, зокрема, характеру вчиненого ОСОБА_2 адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що хоч і є суворим, проте безальтернативним видом стягнення.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції і вважає, що з врахуванням наведених обставин, допущене ОСОБА_2 порушення правил дорожнього руху є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху, тяжкість ймовірних наслідків.

При цьому, апеляційний суд враховує, що в рішенні у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі - Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008) Європейський суд вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціального права) вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005), Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

-8-

Враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що адміністративне стягнення накладене на ОСОБА_2 відповідає характеру вчиненого правопорушення, встановлене у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому підстав для його зміни не вбачається.

Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та необгрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення, не вбачається, відтак постанова суду є законною та обгрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга захисника-адвоката Горвата І. І. задоволенню не підлягає.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст.294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обгрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення і жодних клопотань з цього приводу не заявлялось.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання захисника-адвоката Горвата І. І. задовольнити, поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.06.2024 щодо ОСОБА_2 .

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Горвата І. І. залишити без задоволення, а постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.06.2024 щодо ОСОБА_3 , - без змін.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя