Справа № 442/2019/25
Провадження №3/442/703/2025
П О С Т А Н О В А

Іменем України

31 березня 2025 року суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Крамар О.В., розглянувши матеріали, які надійшли з Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, гр.. України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1ст. 51 КУпАП,-

в с т а н о в и в :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ 023718 від 01.03.2025 року: 01.03.2025 о 14-00 год., ОСОБА_1 перебуваючи у ТЦ «Епіцентр», що по вул..С.Наливайка, таємно взяв з полиці магазину «Кут внутрішній Венге класичний» - 1шт., вартістю 10 грн. 15 коп. без ПДВ.

ОСОБА_1 у своїх письмових поясненнях вказав, що 01.03.2025 приїхав в ТЦ «Епіцент» із своїм «Кутом для плінтуса», зайшовши в магазин запитав де можна купити кут для плінтуса. Продавець-консультант знайшов необхідну кількість « ОСОБА_2 для плінтуса». Взявши ці кути, він помилково поставив один в кишеню. Наміру щось красти в нього не було.

Жодних свідків працівниками поліції залучено не було, хоча люди в магазині були.

Відповідно до вимог ч.2 ст.7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

При цьому, відповідно до положень ст.251 КУпАП, ст.62 Конституції України, обгрунтованим слід вважати таким, що не може бути визнаним належним та допустимим доказом відомості, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки такий документ містить в собі лише сумніви, припущення та домисли. Виходячи з того, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, адже не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом", оскільки не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Диспозиція ч. 1 статті 51 КУпАП передбачає відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Суб`єктивна сторона вказаного правопорушення характеризується наявністю прямого умислу і корисливої мети.

В матеріалах справи відсутні та судом не здобуто доказів того, що у ОСОБА_1 01.03.2025 був умисел на вчинення крадіжки з ТЦ «Епіцентр», оскільки жодних переконливих доказів на підтвердження цих обставин суду не надано.

Аналізуючи диспозицію вказаної статті, можна зробити висновок, що відповідальність настає за вчинення закінченого дрібного викрадення чужого майна.

Крадіжка (таємне викрадення чужого майна) вважається закінченою з моменту, коли винна особа вилучила майно і отримала реальну можливість розпоряджатись чи користуватись ним.

Згідно з позицією судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України, зазначеної в ухвалі від 24 жовтня 2013 року у справі №5-40кс13, нормативне визначення закінченого і незакінченого злочину в поєднанні з фактичними обставинами справи дають підстави дійти висновку про те, що дії особи, яка перебувала в торговому залі і заволоділа товаром, доступ до якого був вільний, подолала (пройшла) з ним касову зону, умисно не оплатила вартість товару і відразу після цього була затримана працівниками охорони торгового закладу, не утворюють закінченої крадіжки чужого майна, а мають розцінюватись як замах на крадіжку і кваліфікуватися за частиною другою статті 15 та відповідною частиною статті 185 КК, оскільки така особа не мала реальної можливості розпорядитися товаром на свій розсуд.

Дрібна крадіжка, відповідальність за яку встановлена статтею 51 КУпАП та кримінально каране таємне викрадення майна, відповідальність за яке передбачено статтею 185 КК України, різняться між собою лише таким елементом об`єктивної сторони, як розмір викраденого майна.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить понять стадій правопорушення готування, замаху, що є цілком виправданим з огляду на меншу суспільну небезпеку адміністративного правопорушення в порівнянні з кримінально караним діянням; але цей Кодекс містить окремі статті, що передбачають адміністративну відповідальність за незакінчені дії (наприклад ст.188).

Відсутність адміністративної відповідальності за скоєння замаху на дрібне таємне викрадення чужого майна виключає відповідальність ОСОБА_1 за скоєні ним дії, у зв`язку з чим справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 51 КУпАП, а саме дрібне викрадення чужого майна, слід закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 247, 283, 284 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.51 КУпАП, закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Львівського апеляційного суду.

Суддя О.В. Крамар