Справа № 303/1201/24
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.03.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., за участю захисника-адвоката Бойка Б. Б., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/71/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.02.2024.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 , у званні солдат, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605,60 грн судового збору.

З протоколу про військове адміністративне правопорушення серії ЛВУ/М № 10 від 24.01.2024 та постанови судді від 05.02.2024 вбачається, що 23.01.2024 близько 22 год 30 хв солдат ОСОБА_1 , перебував на території полігону в/ч НОМЕР_1 АДРЕСА_1 у стані алкогольного сп`яніння в умовах особливого періоду, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить дану постанову скасувати та звільнити його від адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП і обмежитись усним зауваженням. В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що суд першої інстанції формально підійшов до розгляду справи та, розглянувши справу без його участі, не врахував визнання вини, щире каяття, дані про його особу, внаслідок чого призначив йому занадто суворе адміністративне стягнення. Наведені обставини дають підстави визнати вчинене ним правопорушення малозначним. Разом з тим, ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження як такий, що пропущений з поважних причин, посилаючись на те, що не був присутнім під час розгляду справи, а про наявність і зміст постанови дізнався 10.01.2025, так як перебував на військовій службі та брав участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони України у період воєнного стану.

Будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 на розгляд справи щодо нього не з`явився, судову кореспонденцію отримував, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, а тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч.4 ст.294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового

-2-

засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст.268 КУпАП. Також приймається до уваги думка захисника-адвоката Бойка Б. Б. про можливість розгляду апеляційної скарги без участі ОСОБА_1 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника-адвоката Бойка Б. Б., який підтримав клопотання та апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає до задоволення, а його апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова судді винесена без участі ОСОБА_1 крім того, матеріали справи не містять жодних відомостей, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 отримав копію оскаржуваної постанови в інший строк, ніж той, на який вона вказує, а саме 10.01.2025.

Зазначені обставини, на переконання апеляційного суду, перешкодили ОСОБА_1 своєчасно подати апеляційну скаргу на постанову суду від 05.02.2024, а тому, з метою недопущення порушення права ОСОБА_1 на доступ до правосуддя та захист, враховуючи, що пропущений строк є незначним, причини пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення визнаються поважними, у зв`язку з чим, клопотання про поновлення строку визнається обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, а строк поновленню.

Згідно ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог ст. 252, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

-3-

Вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду дотримано у повному обсязі і висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, за обставин, наведених у постанові, підтверджується зібраними по справі доказами. Висновки, які викладені в постанові суду, відповідають матеріалам справи і фактичним обставинам події.

Зокрема вина ОСОБА_1 стверджується протоколом про військове адміністративне правопорушення серії ЛВУ/М № 10 від 24.01.2024, з якого вбачається, що 23.01.2024 близько 22 год 30 хв солдат ОСОБА_1 , перебував на території полігону в/ч НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , у стані алкогольного сп`яніння в умовах особливого періоду, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення підтверджуються також протоколом медичного огляду для встановлення факту вживання психоактвної речовини та стану сп`яніння № 30/2024 від 23.01.2024, з якого вбачається, що ОСОБА_1 на момент освідування перебував у стані алкогольного сп`яніння та іншими матеріалами справи.

Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, у своїй сукупності підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП адміністративного правопорушення та останнім не оспорюються, а тому апеляційним судом в силу положень ч. 7 ст. 294 КУпАП не перевіряються.

За положеннями ст. 23, 33 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Встановлено, що ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем, перебував на території полігону військової частини в стані алкогольного сп`яніння в умовах особливого періоду, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Накладаючи адміністративне стягнення, суд першої інстанції правильно врахував особу правопорушника, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, відповідно до службової характеристики характеризується добре, ступінь суспільної небезпеки вчиненого адміністративного правопорушення, тому прийшов до обгрунтованого висновку про накладення на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу в межах санкції ч. 3 ст. 172-20 КУпАП у мінімальному розмірі.

Таке стягнення за своїм видом та мірою відповідає визначеній у ст. 23 КУпАП меті накладення адміністративного стягнення і є необхідним й достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Щодо стосується доводів апеляційної скарги про закриття справи за малозначністю, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

-4-

Малозначне правопорушення - це такі дії, які не спричинили або не могли спричинити істотної шкоди суспільним та державним інтересам, правам і свободам громадян або іншим цінностям, що охороняються законом.

Звільнення особи від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП можливе за правопорушення, яке не становить великої суспільної небезпеки і не завдає значних збитків державним чи суспільним інтересам.

Звільнення від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП є правом, а не обов`язком суду і застосовується лише в сукупності усіх з`ясованих фактів, що дозволяють вирішити питання про доцільність звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.

На даний час в Україні діє воєнний стан.

ОСОБА_1 є військовослужбовцем, який зобов`язаний сумлінно і чесно виконувати військовий та бойовий обов`язок, непорушно додержуватися Конституції України та законів України, військової присяги. Вживання ним алкоголю, як військовослужбовцем, та перебування його на території військової частини у стані алкогольного сп`яніння в умовах особливого періоду становить суспільну небезпеку, перешкоджає підтриманню належного рівня військової дисципліни та правопорядку, зменшує бойову готовність військових частин та спроможність виконувати визначені завдання задля захисту Вітчизни, що може завдати істотної шкоди державним інтересам.

Отже, правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, яке вчинив ОСОБА_1 , не можна вважати малозначним.

Крім того, відповідно до службової характеристики командира запасної роти ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_3 , військовослужбовець ОСОБА_1 , який є солдатом, свої функціональні обов`язки за посадою виконує, здебільшого, добре, посадові обов`язки знає на середньому рівні, інколи потребує контролю з боку командирів, працює над підвищенням своїх професійних вмінь та навичок, на зауваження та критику старших начальників реагує, за час служби в запасній роті спостерігалась схильність до зловживання алкогольними напоями.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за малозначністю не буде достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети виховного впливу та запобігання вчинення ним нових правопорушень. Отже, підстави для застосування положень ст. 22 КУпАП відсутні.

Також, апеляційний суд звертає увагу, що звільнення військовослужбовців від відповідальності за вчинення таких дій моделює негативну поведінку серед військовослужбовців та нівелює принцип невідворотності справедливого покарання за вчинення правопорушень, і як наслідок, підриває обороноздатність країни в цілому.

Таким чином, переконливих доводів, які б вказували на істотні порушення, які могли б вплинути на правильність і обґрунтованість постановленого у справі судового рішення, та які б спростовували висновки суду щодо накладеного на правопорушника стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, апеляційний суд не вбачає.

Постанова суду є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування та звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, як про зазначено в апеляційній скарзі, відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін

З огляду на вище викладене, а також на те, що під час апеляційного перегляду не виявлено істотних порушень закону ні під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасування постанови судді.

-5-

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті рішення, апеляційний суд враховує положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що ОСОБА_1 та його захисником Бойком Б. Б. не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували наведені вище висновки суду, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу не заявлялось.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити, поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.02.2024.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.08.2024, щодо ОСОБА_4 , - без змін.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя