Справа № 299/6686/23
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.03.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., за участю захисника-адвоката Бровді І. А., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/237/24 за апеляційною скаргою захисника-адвоката Бровді І. А. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 20.02.2024.

Цією постановою з урахуванням постанови Виноградівського районного суду Закарпатської області від 26.02.2024 про виправлення описки:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 341705 від 11.09.2023 та постанови судді від 20.02.2024 вбачається, що ОСОБА_1 11.09.2023 о 09 год 15 хв, між населеними пунктами смт Вилок та с. Четфалва, керував транспортним засобом «Volkswagen LT 46», д.н.з. НОМЕР_1 та під час виїзду на головну дорогу із другорядної дороги не надав перевагу в русі транспортному засобу марки «Skoda Superb», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого вказані автомобілі отримали механічні пошкодження. Зазначеними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 16.11 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Закриваючи провадження в справі, суддя першої інстанції послався на те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП повністю доведена, а кваліфікація його дій за ст. 124 КУпАП є вірною, однак з огляду на те, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення 11.09.2023 та, посилаючись на ч. 2 ст. 38 КУпАП, прийшов до висновку про наявність підстав для закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Бровді І. А. просить скасувати постанову суду від 20.02.2024 та закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Вказує на те, що постанова є необґрунтованою та незаконною, а викладені у ній висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам.

-2-

Заперечує факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та вважає, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які доводять протилежне. Стверджує, що матеріали справи не містять жодних доказів, які б вказували на порушення ОСОБА_1 п. 16.11. Правил дорожнього руху України, оскільки як встановлено фото та відеодоказами, на перехресті ділянки дороги на виїзді із с. Перехрестя в бік с. Вилок відсутні дорожні знаки пріоритету й таке не відноситься до перехрестя нерівнозначних доріг. Суд у постанові послався на докази, які в судовому засіданні не досліджувались і які не можуть враховуватись при винесенні постанови. Зокрема, протокол про адміністративне правопорушення від 11.09.2023 містить відомості про те, що водій ОСОБА_1 виїхав з другорядної дороги на головну, не надавши переваги в русі водію ОСОБА_3 , який їхав по головній дорозі, чим порушив п.16.11. Правил дорожнього руху України, хоча жодним доказом, в тому числі схемою ДТП не підтверджується факт порушення ОСОБА_1 п. 16.11 Правил дорожнього руху України, яка до того ж судом не досліджувалась. Крім того, із самої схеми ДТП вбачається, що перехрестя на якому відбулась дорожньо-транспортна пригода, не містить даних про дорожні знаки, які б підтверджували, що перехрестя відноситься до перехрестя нерівнозначних доріг. Крім того, судом безпідставно не взято до уваги висновок експерта № СЕ-19/111-23/60877 ІТ від 16.11.2023, проведеним судовим експертом Київського НДЕКЦ МВС України, який дійсно виготовлений за заявою сторони захисту, однак такий відповідає вимогам ст. 7-1 Закону України «Про судову експертизу» і має значення доказу у справі та виконаний на підставі пояснень водія ОСОБА_1 , письмових пояснень водія ОСОБА_3 . Більш того, з показань водія ОСОБА_3 вбачається, що такий рухався зі швидкістю 100-110 км/год, хоча на вказаній ділянці дороги, з урахуванням п. 12.6 Правил дорожнього руху України, дозволена швидкість становить не більше 90 км/год, однак ці пояснення суд у постанові не відобразив. Причиною даної дорожньо-транспортної пригоди стали дії водія ОСОБА_3 , який порушив вимоги п. 12.6 Правил дорожнього руху України, а тому в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 , потерпілий ОСОБА_3 та його представник-адвокат Вебер М. М., не з`явився до апеляційного суду. Останні судову кореспонденцію отримували, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляли, а тому враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд уважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , потерпілого ОСОБА_3 та його представник-адвокат Вебера М. М., що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 268, 269, 271 КУпАП.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника-адвоката Бровді І. А. на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника-адвоката Бровді І. А. підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

-3-

За змістом ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновки експерта, речові докази, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, тощо.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення та постанови судді вбачається, що вказані вимоги закону не були дотримані як інспектором СРПП ВП № 1 Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області при проведенні перевірки та складанні протоколу, так і суддею при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги захисника-адвоката Бровді І. А. про незаконність постанови суду підлягають до задоволення з таких підстав.

Пленум Верховного Суду України у пункті 7 постанови № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснив, що у випадках, коли передбачені суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил дорожнього руху двома водіями транспортних засобів, потрібно з`ясувати характер порушень, які допустив кожний із них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків.

Окремим видом адміністративних правопорушень (проступків) є правопорушення на транспорті, в тому числі порушення, вчиненні під час дорожнього руху.

Статтею 124 КУпАП передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Об`єктивна сторона зазначеного складу адміністративного правопорушення полягає в певних діях (бездіяльності) водія, якими порушується відповідний пункт Правил дорожнього руху України, що перебуває в причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди. Це випливає зі змісту диспозиції ст. 124 КУпАП, яка по своїй суті є бланкетною, та відсилає до Правил дорожнього руху України.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 341705 від 11.09.2023 вбачається, що ОСОБА_1 11.09.2023 о 09 год 15 хв, між населеними пунктами смт Вилок та с. Четфалва, керував транспортним засобом «Volkswagen LT 46», д.н.з. НОМЕР_1 та під час виїзду на головну дорогу із другорядної дороги, не надав перевагу в русі транспортному засобу марки «Skoda Superb», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого вказані автомобілі отримали механічні пошкодження. Зазначеними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 16.11 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП.

-4-

Зі змісту п. 16.11 Правил дорожнього руху України, слідує, що на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Таким чином, досліджені під час апеляційного розгляду докази в справі засвідчують факт дорожньо-транспортної пригоди, що не оспорюється стороною захисту, однак не доводять поза всяким розумним сумнівом порушення ОСОБА_1 п. 16.11 Правил дорожнього руху України, так і відповідно, те, що пошкодження транспортного засобу спричинено внаслідок таких його дій.

Разом з тим, як вбачається з постанови, обґрунтовуючи винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суд першої інстанції послався на протокол про адміністративне правопорушення, схему дорожньо-транспортної пригоди, письмові пояснення потерпілого ОСОБА_3 та інші матеріали справи.

При цьому, зі змісту постанови вбачається, що суд першої інстанції не дав належної оцінки протоколу про адміністративне правопорушення, схемі місця дорожньо-транспортної пригоди, поясненням ОСОБА_1 , а також висновку експерта № СЕ-19/111-23/60877 ІТ від 16.11.2023, а саме не зазначив, які саме факти вони підтверджують та які відомості у них містяться.

Указане свідчить про невмотивованість висновків суду першої інстанції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод із урахуванням практики її застосування Європейським судом з прав людини поширюється також на справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності (Lutz v. Germany, § 182; Schmautzer v. Austria; Malige v. France).

Гарантії статті 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод включають зобов`язання суддів надавати достатні підстави для винесення рішень (H. v. Belgium (Н. проти Бельгії), § 53). Достатні підстави демонструють сторонам, що їхню справу було ретельно розглянуто.

Хоча національний суд користується певним правом розсуду, обираючи аргументи і приймаючи докази, він зобов`язаний обґрунтувати свої дії підставами для винесення рішень (Suominen v. Finland (Суомінен проти Фінляндії), § 36).

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст. 251 КУпАП, є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.

Проте, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Зазначене узгоджується із судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

-5-

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

При цьому, відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malafeyeva у Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin у. Russia» заява № 926/08, рішення від 20.09.2016), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має: права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа мас захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

З огляду на зазначене, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.

Суд позбавлений можливості змінити фабулу адміністративного правопорушення та не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

-6-

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП з огляду на таке.

Як вбачається із письмових пояснень ОСОБА_1 , які аналогічні тим, що дані ним в судовому засіданні, 11.09.2023 близько 09 год 15 хв він керував мікроавтобусом марки «Фольксваген» та рухався з с. Шаланки в м. Виноградів. Під час руху під`їхав до перехрестя, зупинився, переконався у відсутності на головній дорозі транспортних засобів та безпечності маневру, виїхав на головну дорогу М-23, повернувся в напрямку селища Вілок. Від`їхавши від перехрестя, під час руху по головній дорозі почув свист коліс, а потім відчув сильний удар в задню частину керованого ним транспортного засобу. Від удару його викинуло на зустрічну смугу руху, після чого він викликав поліцію.

Факт виїзду мікроавтобуса під керуванням ОСОБА_1 з перехрестя та його подальший рух головною дорогою підтверджено також і потерпілим ОСОБА_3 , який вказав, що побачив перед собою мікроавтобус, вживав заходів для гальмування, однак уникнути зіткнення не зміг.

Зі схеми дорожньо-транспортної пригоди вбачається, що в автомобіля марки «Skoda Superb», н.з. НОМЕР_2 наявні механічні пошкодження передньої центральної частини автомобіля, а у мікроавтобуса «Volkswagen LT 46», д.н.з. НОМЕР_1 пошкоджено, відповідно, задню центральну частину, що також свідчить про закінчення транспортним засобом під керуванням ОСОБА_1 проїзду перехрестя та перебування до моменту зіткнення повністю на головній дорозі.

Водночас, апеляційний суд вважає слушними доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно не врахував висновок експерта, що міститься у матеріалах справи.

Зокрема, як вбачається із висновку експерта № СЕ-19/111-23/60877 ІТ від 16.11.2023, проведеного судовим експертом Київського НДЕКЦ МВС України, швидкість руху автомобіля «Skoda Superb», н.з. НОМЕР_2 , погашена під час руху в загальмованому стані, відповідно до його слідів гальмування, становила 118,2…124,7 км/год. Дійсна швидкість руху вказаного автомобіля перед гальмуванням становила більшу величину, однак розрахувати її неможливо по причинам вказаним в дослідницькій частині висновку. В заданій дорожній ситуації водій автомобіля «Volkswagen LT 46», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 повинен був керуватися вимогами пунктів 10.1, 16.11 Правил дорожнього руху України. В заданій дорожній ситуації водій автомобіля «Skoda Superb», н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_3 повинен був керуватися п.12.3, 12.6. ґ Правил дорожнього руху України. В заданій дорожній обстановці, водій автомобіля «Skoda Superb», н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_3 , в момент виїзду автомобіля марки «Volkswagen LT 46», д.н.з. НОМЕР_1 на дорогу М-23 «Виноградів-Берегове», шляхом застосування екстреного гальмування мав технічну можливість уникнути з ним зіткнення. В заданій дорожній обстановці, в діях водія автомобіля «Volkswagen LT 46», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 , експертом, з технічної точки зору не вбачається невідповідностей вимогам п. 10.1, 16.11 Правил дорожнього руху України. У заданій дорожній обстановці в діях водія автомобіля «Skoda Superb», н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_3 , експертом, з технічної точки зору вбачаються невідповідності вимогам п. 12.3, 12.6.ґ Правил дорожнього руху України, а невідповідність його дій вимогам п. 12.3 вказаних Правил, перебувають у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, у вказаному висновку констатовано, що з технічної точки зору у діях водія ОСОБА_1 не вбачалося жодних порушень Правил дорожнього руху України, які б перебували у причинному зв`язку з настання цієї дорожньо-транспортної пригоди, крім

-7-

того експерт констатував, що у даній дорожній обстановці ОСОБА_1 не мав технічної можливості уникнути зіткнення. Також експерт зазначив, що технічна можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди полягала у дотриманні саме водієм ОСОБА_3 вимог п. 12.3, 12.6. ґ Правил дорожнього руху України.

При цьому апеляційний суд констатує, що висновок судової інженерно-транспортної експертизи, хоч і проведений на замовлення однієї із сторін, однак виготовлений уповноваженою на те особою, науково обґрунтований, не містить суперечностей та неоднозначного тлумачення обставин події, вихідні дані отримані виключно з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, а отже ставити його під сумнів, як неналежний та недопустимий доказ, в апеляційного суду немає підстав.

Апеляційний суд дослідивши зібрані у справі докази надає перевагу поясненням водія ОСОБА_1 , оскільки такі узгоджуються із сукупністю наведених вище доказів, і не містять суперечностей. Судом першої інстанції не дана оцінка поясненням водія ОСОБА_1 про дотримання ним всіх приписів Правил дорожнього руху України при виконанні маневру виїзду з другорядної дороги на головну, а також з приводу того, що водій ОСОБА_1 до моменту зіткнення перебував на головній дорозі та рухався попереду керованого ОСОБА_3 автомобіля, безпідставно надавши перевагу поясненням потерпілого ОСОБА_3 , які відповідно до висновку експерта № СЕ-19/111-23/60877 ІТ від 16.11.2023 виявились технічно неспроможними.

Доводи адвоката Бровді І. А. про те, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, на переконання апеляційного суду, є такими, що знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду і як наслідок, дані про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП є сумнівними, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» №39598/03 від 21.07.2011; стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Наведене свідчить про те, що викладені у протоколі та судовому рішенні обставини дорожньо-транспортної пригоди за участю ОСОБА_1 не свідчать про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки наявні у справі докази не підтверджують факт порушення водієм ОСОБА_1 п. 16.11 Правил дорожнього руху України.

Беручи до уваги наведене вище, апеляційний суд приходить до висновку про те, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На переконання апеляційного суду, вищенаведені обставини та наявні у матеріалах справи докази не підтверджують як факту порушення ОСОБА_1 вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху України, про що зазначено у протоколі, так і його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Інших доказів, які безумовно можуть слугувати підставою для висновку, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, у матеріалах справи немає.

Наведені обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, що на переконання апеляційного суду, свідчить про те, що розглядаючи справу щодо ОСОБА_1 , суд першої інстанції, у порушення вимог, передбачених ст. 245, 252, 280 КУпАП, не з`ясував усі обставини справи та не дав належної оцінки доказам у їх сукупності.

-8-

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення апеляційний суд бере до уваги те, що винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які встановлюють об`єктивну істину в справі.

Згідно ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, тому суд, приймаючи рішення, виходить із встановлених та перевірених у суді доказів.

За таких обставин, з точки зору достатності доказів, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять тієї сукупності доказів, яка б усунула обґрунтований сумнів щодо доведеності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП у діях ОСОБА_1 , за викладених у протоколі обставин, а тому всі сумніви і припущення щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу цього адміністративного правопорушення тлумачаться на його користь.

Частина 1 статті 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Пунктом 1 статті 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Аналізуючи досліджені під час апеляційного розгляду наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про те, що висновки суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ст. 124 КУпАП адміністративного правопорушення, не підтверджуються зібраними та наявними у матеріалах справи доказами та ґрунтуються на припущеннях - суб`єктивних даних відповідних посадових осіб.

Тому, апеляційний суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП складений щодо ОСОБА_1 безпідставно, а суд першої інстанції, формально підійшовши до розгляду справи, не давши належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам та обставинам події, дійшов необґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Вищенаведені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що доводи апеляційної скарги про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення достовірними доказами не спростовані, і матеріали справи не містять відомостей, які б давали підстави для сумнівів у достовірності цих доводів та пояснень сторони захисту, а тому керуючись принципом презумпції невинуватості, апеляційний суд при прийнятті судового рішення бере їх до уваги.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ст. 124 КУпАП адміністративного правопорушення, наявними в матеріалах справи доказами не доведена, можливості збирання додаткових доказів у підтвердження факту вчинення правопорушення вичерпані, а апеляційним судом вжиті всі передбачені законом заходи для з`ясування обставин дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 11.09.2023, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції скасуванню, а провадження в справі закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення.

Приймаючи рішення про закриття провадження у справі апеляційний суд також зазначає, що: відповідно до положень Кодексу України про адміністративні правопорушення вжиття заходів по встановленню осіб, які вчинили адміністративні правопорушення на транспорті, їх огляд та огляд транспортних засобів, складання

-9-

протоколів про адміністративні правопорушення, з`ясування обставин, за яких скоєно правопорушення, вилучення речей та документів (посвідчення водія та інших), покладаються на органи Національної поліції, їх територіальні підрозділи; відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; саме на відповідних посадових осіб - поліцейських покладено доведення винуватості особи у вчиненні того чи іншого правопорушення на транспорті з точним дотриманням положень чинних нормативно-правових актів.

При прийнятті рішення апеляційний суд враховує положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП щодо перегляду апеляційним судом справи в межах апеляційної скарги та не обмеження доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права; що в підтвердження висновку про доведеність вини особи у вчиненні правопорушення суд вправі посилатись лише на докази, які зібрані відповідно до чинних нормативно-правових актів України, не містять суперечностей і не є суб`єктивною думкою окремих посадових осіб і не породжують сумнівів у достовірності зазначених у них відомостей; що всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на користь цієї особи.

Керуючись ст. 247, 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Бровді І. А. задовольнити.

Постанову судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 20.02.2024 щодо ОСОБА_5 скасувати, а провадження у справі щодо нього закрити на підставі п. 1 ст. 247 цього Кодексу, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя