ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 рокуСправа № 495/504/25
Номер провадження 3/495/317/2025

Суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Волкова Ю.Ф.,

розглянувши матеріали, що надійшли від Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце проживання: АДРЕСА_1 , за частиною третьою статті 130, частиною п`ятою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - Кодекс),

встановила:

27.03.2025 до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області надійшли матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 130 Кодексу.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 228488 від 23.01.2025 ОСОБА_1 ставиться у провину те, що він 23.01.2025 о 16:25 год. в селі Шабо, по вулиці 40 років Перемоги, 56, керував мотоциклом в стані алкогольного сп`яніння, на місці зупинки відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння; правопорушення вчинено особою, яка двічі протягом року піддавалась адміністративному стягненню за відмову від проходження відповідно до встановленого законом порядку, чим порушено п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність частиною третьою статті 130 Кодексу.

Також, 27.03.2025 до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області надійшли матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною п`ятою статті 126 Кодексу.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 228498 від 23.01.2025 ОСОБА_1 ставиться у провину те, що він 23.01.2025 о 16:25 год. в селі Шабо, по вулиці 40 років Перемоги, 56, керував мотоциклом без посвідчення водія відповідної категорії, повторно порушив протягом року п. 2.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за частиною п`ятою статті 126 Кодексу.

У судові засідання 30.01.2025, 27.02.2025, 27.03.2025 ОСОБА_1 не з`явився; про дату, час і місце судового розгляду повідомлений під час оформлення адміністративних матеріалів, а також шляхом направлення судових повісток про виклик у судове засідання; про поважність причин неявки, відкладення розгляду справи не заявив.

Суд звертає у вагу, що під час оформлення адміністративних матеріалів, у тому числі протоколів серії ЕПР1 № 228488 від 23.01.2025 та ЕПР1 № 228498 від 23.01.2025 ОСОБА_1 повідомив працівникам поліції місце свого проживання: АДРЕСА_1 , куди направлено судові повістки. Свою обізнаність про час і дату першого судового засідання о 10:00 30.01.2025 ствердив власноручним підписом у протоколах.

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. У рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Крім того, враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд вважає за необхідне провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення, яким є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).

Відповідно до статті 268 Кодексу під час відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, справу може бути розглянуто лише у випадках коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

За таких обставин, а також з урахуванням того, що під час розгляду справ про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 130, ч.5 ст. 126 Кодексу, не передбачається обов`язкова присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 , який не прибув на судові виклики.

Відповідно до частини першої статті 130 Кодексу відповідальність настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за частиною другою статті 130 Кодексу настає за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою статті 130 Кодексу.

Відповідальність за частиною третьою статті 130 Кодексу настає за дії, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені особою, яка двічі протягом року піддавалася адміністративному стягненню за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (стаття 23 Кодексу).

Адміністративне стягнення за статтею 130 Кодексу накладається виключно постановою судді за результатами розгляду справи про притягнення особи до адмінвідповідальності.

Дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 130 Кодексу з таких підстав.

Відповідальність за частиною третьою статті 130 Кодексу наступає в разі, якщо особу було двічі притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 130 КУпАП протягом року, який передує даті вчинення останнього правопорушення.

На підтвердження повторності вчинення правопорушення до протоколу додано довідку начальника сектору АП Заремби Н (без вихідних реквізитів) про те, що ОСОБА_1 протягом поточного року вчинив адміністративне правопорушення за частиною першою статті 130 Кодексу, про що 06.02.2024 складено протокол ААД № 477205; аналогічне правопорушення, про що 27.09.2024 складено протокол ААД № 580060.

Перевіривши обставини, зазначені у довідці, встановлено, що постановою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.02.2024 у справі № 495/1138/24 Лебединського визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за частиною першою статті 130 Кодексу (дата вчинення 06.02.2024); постанова набрала законної сили 27.02.2024.

Доказів про притягнення особи до адміністративної відповідальності за статтею 130 Кодексу за подією 27.09.2024, про що складено протокол ААД № 580060, до адмінматеріалів не додано (як встановлено, протокол ААД № 580060 від 27.09.2024 перебуває на розгляді судді, адміністративне стягнення за цим протоколом на Лебединського станом на 27.03.2025 не накладено).

Інших доказів на підтвердження того, що Лебединського двічі протягом року піддано адміністративному стягненню за керування транспортними засобами у стані сп`яніння суду не надано.

Встановлені обставини вказують на недоведеність в діях Лебединського складу адміністративного правопорушення за частиною третьою статті 130 Кодексу.

Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 (далі Інструкція № 1395).

Повторність правопорушення - повторне вчинення протягом року адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями КУпАП та визначається за фактами винесених постанов у справах про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили (пункт 3 розділу І Інструкції № 1395).

Враховуючи обставину вчинення Лебединським адміністративного правопорушення за частиною першою статті 130 Кодексу 06.02.2024 (протокол ААД № 477205), за що постановою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.02.2024 у справі № 495/1138/24 його притягнуто до відповідальності (постанова набрала законної сили 27.02.2024), вчинення Лебединським адміністративного правопорушення 23.01.2025 (протокол серії ЕПР1 № 228488) необхідно кваліфікувати за частиною другою статті 130 Кодексу.

Кодекс України про адміністративне правопорушення не містить норми, яка б передбачала перекваліфікацію дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому вважаю, що у даному випадку необхідно застосувати аналогію закону, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінальному процесуальному законодавстві.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011 зазначив, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення».

У пункті 3.6 цього рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року (заява № 7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, справи про адміністративні правопорушення, враховуючи, зокрема, розмір та характер стягнень, для цілей статті 6 ЄСПЛ належать до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на дану категорію справ поширюються гарантії статті 6 ЄСПЛ.

Згідно з вимогами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до статті 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення, згідно з національним законом або міжнародним правом; також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Таким чином, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_1 необхідно перекваліфікувати з частини третьої статті 130 Кодексу на частину другу статті 130 Кодексу. Перекваліфікація дій не порушує права ОСОБА_1 та не погіршує його становище.

Відповідальність за частиною п`ятою статті 126 Кодексу настає за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, яке вчинене повторно протягом року.

Вина правопорушника підтверджується матеріалами справи: протоколами про адміністративні правопорушення серії ЕПР1 № 228488 від 23.01.2025 та ЕПР1 № 228498 від 23.01.2025; рапортами; направленнями на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння; актами огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; довідкою виданою начальником сектору АП майором поліції Зарембою Н., яка підтверджує повторність вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 126 Кодексу; та ч. 1 ст. 130 Кодексу, відеозаписами.

Зазначені вище докази не викликають жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.

Таким чином у суду немає обґрунтованих сумнівів у доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною другою статті 130 Кодексу, яке полягає у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння; за частиною п`ятою статті 126 Кодексу, яке полягає у керуванні ТЗ особою, не має права керування таким транспортним засобом, повторно протягом року.

Відповідно до санкції частини другої статті 130 Кодексу за зазначене правопорушення передбачена відповідальність у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого або адміністративний арешт на строк десять діб з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого і на інших осіб - накладення штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого або адміністративний арешт на строк десять діб з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Відповідно до санкції частини п`ятої статті 126 Кодексу за зазначене правопорушення передбачена відповідальність у вигляді накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Відповідно до положень статті 36 Кодексу якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Тобто, ОСОБА_1 необхідно притягнути до адміністративної відповідальності за кожне вчинене правопорушення та призначити покарання у межах санкції ч.5 ст. 126 Кодексу та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк п`ять років без оплатного вилучення транспортного засобу.

Вказаний вид покарання суд вважає справедливим, пропорційним, достатнім і співрозмірним характеру вчиненого адміністративного правопорушення.

Відповідно до статті 40-1 Кодексу, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Згідно із пунктом 5 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, сплачується судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 грн. 60 коп., які підлягають стягненню на користь держави.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 27, 33-35, 36, 130, 126, 221, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

постановила:

матеріали адміністративних справ № 495/502/25 (номер провадження 3/495/316/2025) та № 495/504/25 (номер провадження 3/495/317/2025) про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за частиною п`ятою статті 126, частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, об`єднати в одне провадження та справі присвоїти номер справи № 495/502/25 (номер провадження 3/495/316/2025).

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частиною п`ятою статті 126, частиною другою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн (тридцять чотири тисячі грн) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

Притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною п`ятою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 грн (сорок тисяч вісімсот грн) з позбавленням права керування транспортним засобом на строк п`ять років без оплатного вилучення транспортного засобу.

На підставі статті 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення остаточно визначити ОСОБА_1 покарання у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 грн (сорок тисяч вісімсот грн) з позбавленням права керування транспортним засобом на строк п`ять років без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь державного бюджету України судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп. (шістсот п`ять грн 60 коп.).

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу (частина перша статті 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення). У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті КУпАП та зазначеного у постанові про стягнення штрафу (стаття 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання становить три місяці.

Суддя Ю.Ф. Волкова