КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №372/5084/24Головуючий у І інстанції: Зінченко О.М.
Провадження № 33/824/745/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05березня 2025 року суддя Київського апеляційного суду Мосьондз І.А., розглянувши апеляційну скаргу захисника Мусаєва М.Г. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Обухівського районного суду Київської області від06листопада 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Обухівського районного суду Київської області від 06листопада 2024 ОСОБА_2 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченогоч.1 ст.172-6 КУпАП, танакладено на неїадміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 70 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190 гривень.

Не погоджуючись з даним рішенням суду,захисник Мусаєв М.Г.в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати, вважаючи її незаконною.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що ОСОБА_1 у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, була вимушена виїхати з сім`єю за кордон та перебуває у Німеччині.

Протягом 2022 та 2023 років ОСОБА_1 не могла приїхати в Україну та своєчасно подати декларацію, а також не могла це зробити через сайт НАЗКз Німеччини.

Звертає увагу, що відносно ОСОБА_1 було складено три протоколи про адміністративне правопорушення за несвоєчасне подання декларації, проте вони не були об`єднані в одне провадження.

За наслідками розгляду апеляційної скарги захисник просить постанову суду скасувати, а справу закрити.

Також у поданій апеляційній скарзі захисник Мусаєв М.Г. порушує клопотання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження, в обґрунтування якого зазначає, що копію рішення суду першої інстанції він отримав лише 21.11.2024, а тому був позбавлений можливості подати апеляційну скаргу в передбачений законом десятиденний строк.

Суд апеляційної інстанції визнає обґрунтованими доводи апелянта про поважність пропуску строків на апеляційне оскарження, оскільки обставини, на які посилається апелянт, підтверджуються доказами, наявними в матеріалах справи.

З цих підстав суд задовольняє клопотання захисника Мусаєва М.Г. та поновлює йому строк на апеляційне оскарження.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення захисника Мусаєва М.Г., який підтримав подану ним апеляційну скаргута просив її задовольнити, прокурора Малишенка Д.О., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, проаналізувавши апеляційні доводи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно оскаржуваної постанови ОСОБА_1 визнана винуватою у тому, що вона,обіймаючи по 26.04.2022 року посаду головного економіста у відділі фінансово-господарського забезпечення Української міської ради Обухівського району Київської області, будучи посадовою особою місцевого самоврядування 15 рангу, являючись суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією, згідно з пп. «в» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон) та приміткою до ст.172-6 КУпАП, на яку поширюється дія Закону, в порушення вимог ч.2 ст.45 розділу VІІ та пп.2-7 розділу ХІІІ Закону, несвоєчасно (04.03.2024) подала щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2021 рік, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Свій висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, суддя обґрунтував наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом №2911 від 24.07.2024 року про адміністративні правопорушення; скріншотом з сайту НАЗК щодо дати та часу подання ОСОБА_1 щорічної декларації за 2021 рік; письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 24.07.2024, в яких вона не заперечувала факт подання нею щорічної декларації за 2021 рік з порушенням строку, встановленого чинним законодавством, іншими матеріалами справи.

Вивченням матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що суддя, діючи у відповідності до вимог ст.245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення і обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні вимог Закону України «Про запобігання корупції», що є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суд апеляційної інстанції вважає такий висновок суду законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Відповідно до пп. «в» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування.

Частиною 1 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати, шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства, декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Відповідно до п.2-7 розділу ХІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про запобігання корупції`установлено, що особи, які у 2022-2023 роках не подали декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статті 45 цього Закону, і кінцевий строк для подання яких настав до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану", подають такі декларації не пізніше 31 січня 2024 року.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.28), ОСОБА_1 з 05 березня 2021 року призначено на посаду головного спеціаліста з економічних питань відділу фінансово-господарського забезпечення виконавчого комітету Української міської ради та присвоєно їй 15 ранг посадової особи місцевого самоврядування в межах сьомої категорії посад.

Виходячи з наведеного, у ОСОБА_1 виник обов`язок подати щорічну декларацію за 2021 рік не пізніше 31 січня 2024 року.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2021 рік ОСОБА_1 подала лише 04.03.2024 року об 11 год. 35 хв., що є порушенням ст.45 та п.2-7 розділу ХІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про запобігання корупції».

В доводах апеляційної скарги захисник Мусаєв М.Г. стверджує, що ОСОБА_1 не мала можливості вчасно подати декларацію, оскільки у зв`язку із повномасштабним вторгненням Російської Федерації на територію України 24.02.2022 року, вона була вимушена виїхати за кордон, а саме до Німеччини, а тому вона не мала можливості своєчасно подати декларацію, перебуваючи за межами України.

Проте ОСОБА_1 та її захисником Мусаєвим М.Г. не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 дійсно, перебуваючи за кордоном, не мала можливості подати електронну декларацію через сайт НАЗК.

В той же час суд враховує, що з 2023 року на сайті НАЗК розміщена інформація щодо порядку подання декларацій особами, які вимушено перебувають за кордоном, стосовно можливості доступу до реєстру декларацій.

Доводи апеляційної скарги захисника Мусаєва М.Г. про те, що відносно ОСОБА_1 було складено три протоколи про адміністративне правопорушення, які стосуються одного і того ж предмету, які не були об`єднані в одне провадження, а тому ОСОБА_1 не може бути двічі притягнута до відповідальності за одне і те ж саме правопорушення, суд вважає необґрунтованими, оскільки предметом розгляду провадження відносно ОСОБА_1 за двома іншими протоколами є неподання декларації при звільненні за період, неохоплений попередньо поданими деклараціями, та декларацію після її звільнення за 2022 рік.

З огляду на викладене, за результатами апеляційного перегляду справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення суддею норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, як про це зазначається в апеляційній скарзі.

Оскільки рішення суду, яке оскаржується, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, суд апеляційної інстанції залишає його без змін, а апеляційну скаргу захисника Мусаєва М.Г. в інтересах ОСОБА_1 - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Обухівського районного суду Київської області від 06листопада 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 70 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190 гривень, - залишити без змін, аапеляційну скаргу захисника Мусаєва М.Г. в інтересах ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Мосьондз