П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" березня 2025 р. Справа № 596/345/25

Провадження № 3/596/185/2025

Суддя Гусятинського районного суду Тернопільської області Лисюк І.О., за участю секретаря Туткалюк В.Р.., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника адвоката Чернецького В.І розглянувши матеріали, які надійшли від відділення поліції №3 (м.Гусятин) Чортківського районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Як слідує із протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №264930 від 07.03.2025, водій ОСОБА_1 07.03.2025 року о 15 годині 50 хвилин в місті Хоростків, вулиця Незалежності, Чортківського району, керував транспортним засобом Ауді д.н. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, що зафіксовано на нагрудний відеореєстратор, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

В судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП не визнав. Суду пояснив, що того дня він він з братом їздив в Гусятин і коли поверталися додому, їх зупинили працівники поліції. Він вийшов з задньої лівої дверки автомобіля і йшов по пандусу до магазину, коли до нього підійшли працівники поліції. Він не був за кермом автомобіля, про що він неодноразово повідомляв поліцейським. За кермом авто був його брат ОСОБА_2 .

Захисник Чернецький В.І. в судовому засіданні за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення заявив клопотання про закриття провадження в справі, посилаюсь на відсутність належних та допустимих доказів щодо винуватості ОСОБА_1 .

Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , доводи захисника адвоката Чернецького В.І., дослідивши письмові докази в справі, приходжу до наступних висновків.

Частиною 1 статті 130 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно приписів пункту 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП до протоколу про адміністративне правопорушення долучено: рапорт інспектора СРПП відділення поліції №3 (м.Гусятин) Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області від 07.03.2025, електронний рапорт помічника чергвого відділення поліції №3 (м.Гусятин) Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області від 08.03.2025 року, постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4218853 від 07.03.2025 року, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, відеоматеріалами з службового автомобіля поліції та відеозапис з нагрудної камери поліцейського.

Так, як встановлено, від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням технічного приладу газоаналізатора Alcotest 6820 та проведення такого огляду у КНП «Копичинецька КЛ», водій ОСОБА_1 07.03.2025 відмовився, що підтверджується актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 07.03.2025. (а.с.5,6).

Постановою серії ЕНА №4218853 від 07.03.2025, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с.4).

В судовому засіданні при перегляді відеофайлів з відеореєстратора та нагрудної камери поліцейського, які розпочинаються з часової позначки 07/03/25 15:43 та, відповідно, 15.47, на яких зафіксовано рух автомобіля AUDI н/з НОМЕР_1 , який здійснює зупинку транспортного засобу, після чого видимість транспортного засобу обмежується. Потім зафіксовано момент, коли працівник поліції підходить до ОСОБА_1 , який заходить до магазину. Працівник поліції повідомляє ОСОБА_1 , що відбувається відеофіксація події та те, що у автомобілі не горить лампа заднього лівого стопу сигналу, на що ОСОБА_1 відповідає, що він не водій. Далі його запитують щодо вживання алкоголю, на що ОСОБА_1 повторно заперечує факт керування автомобілем, посилаючись на те, що в автомобілі він знаходився як пасажир. З вказаних відеозаписів неможливо встановити хто перебував за кермом автомобіля.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували зупинку працівниками поліції транспортного засобу, рух транспортного засобу, в якому ОСОБА_1 виконував функції водія.

З врахуванням наведеного, само по собі знаходження ОСОБА_1 за часом та місцем вчиненого адміністративного правопорушення біля автомобіля, яке зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення, не є доказом вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки не доводить факт керування транспортним засобом.

Так, за положеннями статті 9 КУпАП адміністративним порушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Зокрема, диспозицією ч.1 ст. 130 КУпАП регламентується відповідальність особи за вчинення правопорушень під час керування транспортним засобом.

Тлумачення терміну «керування транспортним засобом» наведено і в пункті 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом кваліфікується, як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Крім того, в рішенні №404/4467/16-а від 20.02.19 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Тобто керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Проте, як встановлено матеріали адміністративної справи не містять жодного належного доказу, який би підтверджував факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Отже, факт керування у справі про адміністративне правопорушення повинен бути підтверджений будь-яким доказом, яким його зафіксовано за допомогою відеозапису, фотофіксації, письмових пояснень правопорушника або свідків, тощо.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Згідно з ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У частині 2 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та вини особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

У своєму рішенні по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10.02.1995 ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Отже, оскільки долученими до справи доказами не підтверджено факту виконання ОСОБА_1 функцій водія, застосовуючи закріплений в ст.62 Конституції України принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь, приходжу до висновку про те, що факт відмови особи від проходження огляду на стан алкогольного спяніння без доведення поза розумним сумнівом того, що особа керувала транспортним засобом з ознаками алкогольного спяніння, не становить складу адмінправопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 7, 130, 247, 283, 284, 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Закрити провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою ст.7 та частиною першою ст.287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Гусятинський районний суд Тернопільської області.

Повний текст постанови складено 01.04.2025.

Суддя Гусятинського районного суду Ірина ЛИСЮК