Справа № 308/8710/24
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.03.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., за участю ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Кучеренка В. О., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/514/24 за апеляційною скаргою захисника-адвоката Кучеренка В. О. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.05.2024.

Цією постановою із урахуванням постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.08.2024 про виправлення описки:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126, ст. 122-5 КУпАП та на нього в порядку ст. 36 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 (сорок тисяч вісімсот) грн з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 05 (п`ять) років.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп.

З протоколів про адміністративні правопорушення серії ААД № 658449 від 12.05.2024 та ААД № 658450 від 12.05.2024, а також постанови судді від 27.05.2024 вбачається, що ОСОБА_1 керував т/з марки «VW Passat» д.н.з. НОМЕР_1 , в Ужгородському районі в смт Середнє, вул. Лінська, з порушеннями вимог законодавства щодо встановлення і використання спеціальних світлових сигналів, а саме встановив проблискові маячки синього та червоного кольору, чим порушив вимоги п. 31.3 «г» Правил дорожнього руху України, а також, повторно протягом року, керував вказаним транспортним засобом, не маючи права такого керування, чим порушив ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Кучеренко В. О., посилаючись на незаконність постанови від 27.05.2024, порушує питання про її зміну шляхом зменшення розміру штрафу та виключення адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на п`ять років. Посилається на те, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень у неповнолітньому віці свідчить про наявність обставини, що пом`якшує відповідальність, що дає підстави для накладення на останнього більш м`якого адміністративного стягнення, ніж передбачено ч. 5 ст. 126 КУпАП, а саме зменшення розміру штрафу та виключення адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом. Разом з тим, порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що такий

-2-

пропущено з поважних причин, оскільки розгляд справи відбувся без участі ОСОБА_1 . 26.06.2024 ОСОБА_1 призначено захисника із Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги, який 28 та 29.06.2024 знайомився з матеріалами справи та готував апеляційну скаргу, а 29 та 30.06.2024 припало на вихідні дні, у зв`язку з чим апеляційна скарга подана 01.07.2024.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Кучеренка В. О., які підтримали клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд приходить до висновку про те, що клопотання захисника-адвоката Кучеренка В. О. про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, а його апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова судді винесена без участі ОСОБА_1 , крім того, матеріали справи не містять жодних відомостей, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 отримав копію оскаржуваної постанови в інший строк, ніж той, на який вказується в апеляційній скарзі.

Зазначені обставини, на переконання апеляційного суду, перешкодили ОСОБА_1 своєчасно подати апеляційну скаргу на постанову суду від 27.05.2024, а тому, з метою недопущення порушення права ОСОБА_1 на доступ до правосуддя та захист, враховуючи, що пропущений строк є незначним, причини пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення визнаються поважними, у зв`язку з чим, клопотання про поновлення строку визнається обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, а строк поновленню.

Апеляційний суд переглядає справу у межах апеляційної скарги згідно з положеннями ст. 294 КУпАП.

Як убачається зі змісту апеляційної скарги, захисником не оспорюється доведеність вини у вчиненні ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених 122-5, ч. 5 ст. 126 КУпАП, та кваліфікація дій останнього.

Тому, з огляду на приписи ст. 294 КУпАП, висновки суду першої інстанції у цій частині не перевіряються, визнаються належним чином вмотивованими та обґрунтованими, такими, що ґрунтуються на вимогах закону та наявних у матеріалах справи доказах.

У зв`язку з чим, апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги, а саме щодо незаконності постанови в частині накладення адміністративного стягнення.

Згідно ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Апеляційний суд вважає, що при накладенні стягнення на ОСОБА_1 в межах мінімальної межі, яка передбачена санкцією ч. 5 ст. 126 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 2400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 40800 (сорок тисяч вісімсот) грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 05 (п`ять) років, без оплатного вилучення транспортного засобу, судом в повній мірі були враховані положення ст. 33 КУпАП щодо з`ясування характеру вчиненого

-3-

правопорушення, відомості про особу порушника, який повністю визнав свою вину у вчиненому, а також відсутність обставин, що обтяжують відповідальність.

Доводи захисника про виключення з постанови суду рішення про позбавлення права керування транспортними засобами не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 126 КУпАП повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою четвертою цієї статті, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Вказана санкція у частині накладення штрафу з позбавленням права керування транспортним засобом є безальтернативною та передбачає обов`язкове накладення на правопорушника стягнення як у виді штрафу в певному розмірі, так і у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

А тому, суд апеляційної інстанції не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом не може бути застосоване щодо ОСОБА_1 , оскільки вказане стягнення прямо передбачене санкцією ч. 5 ст. 126 КУпАП, а отже застосовується саме до осіб, які, в тому числі, не мають права керування транспортним засобом.

Крім того, зі змісту частини 3 статті 30 КУпАП вбачається можливість накладення стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами щодо осіб, які позбавлені права керування транспортним засобом.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011, заява № 16347/02).

Виходячи з практики застосування Європейським судом ст. 6 Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже, його судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008), Європейський суд з прав людини вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціального права) вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відповідно до правового висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду, викладеного у постанові від 04.09.2023 у справі № 702/301/20, суд призначає додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.

-4-

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що суд відповідно до вимог ст. 252 КУпАП, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи в їх сукупності, дійшов вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-5, ч. 5 ст. 126 КУпАП, з накладенням на останнього адміністративного стягнення у межах санкції ч. 5 ст. 126 КУпАП з урахуванням вимог ст. 33, 36 КУпАП, характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини, майнового стану, обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а тому підстав для зміни постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.05.2024 в частині накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення не вбачається.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення і жодних клопотань з цього приводу не заявлялось.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання захисника-адвоката Кучеренка В. О. про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити та поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.05.2024 щодо ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Кучеренка В. О. залишити без задоволення, а постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.05.2024 щодо ОСОБА_3 , - без змін.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя