17.02.2025 Справа № 756/157/25
№ 756/157/25
№ 3/756/526/25
П О С Т А Н О В А

іменем України

17 лютого 2025 року суддя Оболонського районного суду м. Києва Дев`ятко В.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 ухиляється від виконання передбачених законодавством батьківських обов`язків щодо виховання свого малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що виразилося у тому, що 02.0.2025 року близько 11 год. за адресою: м. Київ, вул. Полярна, 5-А, було виявлено малолітнього ОСОБА_2 без супроводу дорослих, який повідомив, що змушений проживати надворі, оскільки мати, ОСОБА_1 , не пускає його додому.

ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КпАП України.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, причин неявки суду не повідомила.

Вивчивши та дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КпАП України, з огляду на таке.

Відповідальність за ч. 1 ст. 184 КпАП України передбачена за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків, щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Права, обов`язки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини встановлено статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року, №2402-III, статтями 150,180 Сімейного кодексу України.

Частиною 1 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, №789 встановлено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ч.2 ст.27 Конвенції ООН).

Обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини закріплений у ст.150 СК України. До кола обов`язків батьків входить турбота про здоров`я, фізичний, психічний і моральний розвиток дитини. У розумінні положень ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.

Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до положень ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Положеннями ст. 251 КпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами та іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серія ВАВ № 579937, рапортом, актом обстеження умов проживання дитини від 02.01.2025, а також поясненнями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які містяться в матеріалах справи. У поясненнях ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення визнала, зазначила, що не приділяла достатньо уваги сину через відсутність часу та наявність у неї наркотичної залежності. Зобов`язалася більше часу проводити із сином. У своїх поясненнях малолітній ОСОБА_2 зазначив, що мати постійно має погане самопочуття через вживання таблеток, виганяє його з дому та не займається його вихованням. Також останній зазначає, що змушений ночувати у знайомих та просити їжу у сторонній осіб, оскільки мати не забезпечує його продуктами харчування. Окрім цього, у своїх поясненнях ОСОБА_2 вказує, що не відвідує школу через відсутність забезпечення належним одягом та канцелярією.

Відповідно до ст. 33 КпАП України, суд, при накладенні стягнення за адміністративне правопорушення, враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, майновий стан, ступінь його вини.

Обставин, що обтяжують чи пом`якшують відповідальність правопорушника судом не встановлено.

Керуючись ст. 33, 40-1, 184 КпАП України, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суд

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 визнати винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КпАП України та застосувати до неї адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір, в розмірі 605 грн. 60 коп. в дохід держави.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, представником потерпілого протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя В.В. Дев`ятко