Справа № 441/7/25 Головуючий у 1 інстанції: Яворська Н. І.
Провадження № 33/811/318/25 Доповідач: Романюк М. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф, з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Голубця Н.Й., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Голубця Назара Йосиповича на постанову судді Городоцького районного суду Львівської області від 19 лютого 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок на користь держави

Згідно з постановою судді, 26.12.2024 о 07 годині 08 хвилин в с.Артищів вул. Польова,8 водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки ВАЗ 21099 д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку проводився, з застосуванням приладу «Драгер Алкотест 6820», тест № 2573, на місці зупинки транспортного засобу, та результат огляду - 0,43 проміле (проба позитивна), чим порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Голубець Н.Й. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, винесена з порушенням норм процесуального та матеріального права у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин справи.

Зазначає, що суд першої інстанції грубо проігнорував права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, здійснив розгляд справи у її відсутності 19 лютого 2025 року, не давши можливості особі захищати свої права в суді та прийнявши незаконне, необґрунтоване рішення без з`ясування всіх обставин справи та дослідження доказів.

Вказує на те, що відеозапис мав проводитись безперервно, так як не було двох свідків.

Крім цього, працівники поліції не повідомили про причину зупинки транспортного засобу.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_1 здійснює догляд за матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є інвалідом з дитинства ІІ групи, тому для доставки ліків та матері на огляд до лікарів, йому потрібні права на керування автомобілем.

Заслухавши виступ особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Голубця Н.Й., на підтримку поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та ін.

Суддя апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції належно встановлені обставини, які дають обґрунтоване право притягнути ОСОБА_1 до відповідальності за ознаками вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Незважаючи на позицію апелянта, про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП його вина підтверджується зібраними у справі і перевіреними доказами, зокрема:

- протоколом про адміністративне правопорушення, серії ЕПР1 № 205314 від 26.12.2024, з якого вбачається, що ОСОБА_1 26.12.2024 о 07 годині 08 хвилин в с. Артищів, вул. Польова, 8 Львівського району, Львівської області, керував автомобілем ВАЗ 21099 д.н.з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння з його згоди у встановленому законом порядку проводився, із застосуванням приладу «Драгер» на місці зупинки транспортного засобу, результат огляду 0.43 проміле (проба позитивна) (а.с.3);

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з якого видно, що огляд проведений у зв`язку з виявленими ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя;

- із тесту приладу «Драгер» від 26.12.2024 видно, що в ОСОБА_1 виявлено 0.43 проміле алкоголю (а.с.4); також як доказ долучено відеозапис.

Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке.

Відповідно до п. 2.9.а ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

За порушення вимог п.п.«а» п.2.9 Правил дорожнього руху, передбачена відповідальність за ст.130 КУпАП.

Доводами апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовано.

Стосовно розгляду судом першої інстанції справи за відсутності ОСОБА_1 , то апеляційний суд виходить з того, що хоча справа про адміністративне правопорушення і розглянута у його відсутність, але процесуальні права останнього, в тому числі право на доступ до правосуддя, поновлені шляхом звернення до апеляційного суду.

Твердження апелянта стосовно того, що відеозапис мав проводитись безперервно, так як не було двох свідків, не є слушними, так як зафіксована на відеозаписі інформація є достатньою та об`єктивно підтверджує обставини, що мають значення для справи та узгоджуються з іншими наявними в матеріалах справи доказами.

Крім того, відповідно до вимог ч. 2 ст. 266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.

Протокол про адміністративне правопорушення відносно водія ОСОБА_1 у встановленому законом порядку складено поліцейськими із застосуванням технічного засобу відеозапису - нагрудної відеокамери поліцейського, матеріали відеозапису долучені до протоколу про адміністративне правопорушення, отже відповідно до вимог ч. 2 ст. 266 КУпАП присутність двох свідків при складанні протоколу була не обов`язковою.

Доводи апеляційної скарги про те, що працівники поліції не повідомили про причину зупинки транспортного засобу, не заслуговують на увагу з таких підстав.

Диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, зокрема, за керування транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, що є самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та не залежить від законності зупинки чи перевірки документів водія працівниками поліції.

Отже, не повідомлення причини зупинки автомобіля ОСОБА_1 працівниками поліції жодним чином не впливають на доведеність факту наявності в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Що стосується посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 здійснює догляд за матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є інвалідом з дитинства ІІ групи, тому для доставки ліків та матері на огляд до лікарів, йому потрібні права на керування автомобілем, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП є безальтернативною, та передбачає штраф на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Така логіка законодавця обумовлена характером інкримінованого правопорушення, яке полягає у використанні джерела підвищеної небезпеки, яким є автомобіль, особою, яка знаходиться у стані сп`яніння, що свідчить про підвищену протиправність діяння.

Безальтернативність стягнення також спрямована на досягнення у суспільстві превентивної мети, а саме запобігання вчиненню цих правопорушень, як безпосередньо особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, так і іншими особами.

Всі інші доводи апеляційної скарги судом апеляційної інстанції оцінюються критично, оскільки наявними в матеріалах справи доказами не підтверджуються, мають формальний характер та зводяться до власної оцінки фактичних обставин справи та зібраних у справі доказів, при цьому, апелянт оцінює ці докази вибірково, ігноруючи при цьому їх сукупність.

Категоричне невизнання ОСОБА_1 своєї вини, апеляційний суд розцінює як бажання уникнути відповідальності за вчинення даного правопорушення, оскільки вище зазначені обставини, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують факт керування ОСОБА_1 автомобілем в стані алкогольного сп`яніння та не звільняють його від відповідальності за скоєне.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування постанови судді, при апеляційному перегляді не встановлено.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги і вважає, що підстав для скасування постанови судді та закриття провадження у справі немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

Постанову судді Городоцького районного суду Львівської області від 19 лютого 2025 року якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Голубця Назара Йосиповича без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя М.Ф.Романюк