Справа № 524/2904/25
Провадження 3/524/1267/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2025 року суддя Автозаводського районного суду м. Кременчука Пальчик О.О., розглянувши матеріал, що надійшов з Головного Управління ДПС у Полтавській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працює директором ТОВ НВФ «Техвагонмаш», проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , за ч.1 ст. 163-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

До Автозаводського районного суду м. Кременчука надійшов протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 163-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення № 1073, ОСОБА_1 вчинила правопорушення: ч.1 ст. 163-1 КУпАП ведення податкового обліку з порушенням встановленого порядку п. 201.1, п. 201.10 ст. 201, п. 89 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України, не включення до декларації з податку на додану вартість обсяги постачання від проведення експортних операцій за грудень 2024 в загальній сумі 15 377 231, 39 грн. та несвоєчасної реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних накладних за експортними операціями 18.12.2024 року в сумі 11 123 331,67 грн. та в сумі 4 253 899.72 грн., що оподатковуються за нульовою ставкою податку на додану вартість (гранічний термін реєстрації вищезазначених накладних 11.02.2025 року).

Особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, до суду надіслала письмове заперечення на протокол про адміністративне правопорушення, просила закрити справу за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 163-1 КУпАП.

Згідно ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, зокрема, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній послідовності з законом.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган(посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами і т.д.

Відповідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна чи необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку за законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала можливість настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Диспозицією ч. 1ст. 163-1 КУпАП передбачена відповідальність за відсутність податкового обліку, порушення керівниками та іншими посадовими особами підприємств, установ, організацій встановленого законом порядку ведення податкового обліку, у тому числі неподання або несвоєчасне подання аудиторських висновків, подання яких передбачено законами України.

В якості доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, в матеріалах справи міститься протокол про адміністративне правопорушення №1073 від 04.03.2025 року та копія акту про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ НВФ «Техвагонмаш» від 24.02.2025 №2467/16-31-07-01-01/32686844.

Відповідно до змісту п.86.1.ст.86 Податкового кодексуУкраїни результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі, зокрема, акта, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Акт перевірки - це документ, який складається у передбачених цим Кодексом випадках, підтверджує факт проведення перевірки та відображає результат. Згідно положень ст.58 та п.86.8 ст. 86 ПК України на підставі акту перевірки податковим органом приймається податкове повідомлення-рішення протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акту перевірки.

Тобто, акт перевірки є лише службовим документом, що фіксує проведення перевірки та висновки інспектора щодо наявності чи відсутності порушень вимог законодавства. При цьому акт перевірки не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а тому не породжує, не змінює не звужує права особи, не встановлює для неї додаткових обов`язків та не покладає відповідальність.

Висновки, викладені у акті перевірки, є відображенням дій інспекторів та не відповідають критерію юридичної значимості, не створюють для платника жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав та не породжують для нього будь-яких обов`язків.

Таким чином, на думку суду, акт перевірки не може слугувати належним та допустимим доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст. 163-1 КУпАП, оскільки в силу норм Податкового Кодексу, акт перевірки не є юридичною формою рішення податкового органу і сам по собі не породжує певних правових наслідків для платника податків, не є актом індивідуальної дії та не підлягає оскарженню.

У своїй практиці Верховний Суд уже неодноразово наголошував на тому, що акт перевірки є лише службовим документом, що фіксує проведення перевірки та висновки інспектора щодо наявності чи відсутності порушень вимог законодавства, не породжує, не змінює та не звужує права особи, не встановлює для неї додаткових обов`язків та не покладає відповідальність. У силу норм Податкового кодексуУкраїни акт перевірки лише фіксує обставини, встановлені під час проведення перевірки, факти виявлених можливих порушень законодавства та не є остаточним документом, зобов`язуючим до вчинення будь-яких дій, він не є юридичною формою рішення податкового органу і сам по собі не породжує певних правових наслідків для платника податків, не є актом індивідуальної дії та не підлягає оскарженню.

Отже, єдиною правомірною підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 163-1 КУпАП, є наявність на момент складання протоколу узгодженого податкового повідомлення-рішення, а не акту перевірки. Суд констатує той факт, що у протоколі відсутні посилання на узгоджені податкові повідомлення-рішення. Суд також зазначає, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 163-1 КУпАП, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Окрім цього, суд зазначає, що в самому акті перевірки у висновках спочатку зазначено про те, що перевіркою дотримання податкового законодавства при декларуванні від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого на відшкодування з бюджету не встановлено порушень вимог Кодексу в частині достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за грудень 2024 року. Але в іншому абзаці вже зазначено про порушення п. 201.1, п. 201.10 ст. 201, п. 89 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України, не включення до декларації з податку на додану вартість обсягів постачання від проведення експортних операцій за грудень 2024 в загальній сумі 15 377 231,39 грн.

Інші докази, які беззаперечно доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 163-1 КУпАП, в матеріалах відсутні. Таким чином протокол про адміністративне правопорушення та акт про результати позапланової виїзної документальної перевірки суд не може визнати належними, допустимими, достовірними та такими, які узгоджуються із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», і які свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 163-1 КУпАП.

Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь.

За таких підстав суд дійшов висновку, що особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, не доведено належними та достатніми доказами наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.163-1 КУпАП, а тому провадження в справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п. 1 ст. 247, ст.ст. 283, 284 Кодексу України про адміністративне правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 163-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, в зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Полтавського апеляційного суду через Автозаводський районний суд м. Кременчука.

Суддя Оксана ПАЛЬЧИК