Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/722/25
Провадження № 3/553/287/2025
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26.03.2025м. Полтава

СуддяЛенінського районного суду м. Полтави Крючко Н. І., розглянувши адміністративну справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що тимчасово не працює, інші відомості ініціатором складення протоколу не надані, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП України, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №591493 від 07 лютого 2025 року (далі Протокол) 10 січня 2025 року, близько 17 год 50 хв, по АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство відносно дружини ОСОБА_2 психологічного характеру, а саме: кричав, ображав, висловлювався нецензурною лексикою, погрожував розправою, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП України.

У судове засідання порушник не з`явився, направив заяву до суду, в якій прохав розгляд справи проводити за його відсутності, вину у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення визнав у повному обсязі та просив суворо не карати.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України», зазначив, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору.

У своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. (Рішення Європейського суду з прав людини «Пономарьов проти України» № 3236/03 від 03 квітня 2008 року).

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, докази наявні в ній та оцінивши їх в сукупності, приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст. 7 КУпАП провадження у справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Дослідивши Протокол та матеріали справи, суд дійшов висновку про доведеність вини у вчиненні інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII (далі - Закон № 2229-VIII) домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно положень ч. ч. 2 і 3 ст. 3 Закону №2229-VIII дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється, у тому числі на осіб, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Факт вчинення інкримінованого підтверджується Протоколом, відповідно до якого 10 січня 2025 року, близько 17 год 50 хв, по АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство відносно дружини ОСОБА_2 психологічного характеру, а саме: кричав, ображав, висловлювався нецензурною лексикою, погрожував розправою.

Судом також досліджено наявні в матеріалах справи Відомості про направлення матеріалів, що зареєстровані в ІТС ІПНП (журналі ЄО) ВП №1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області від 10 січня 2025 року №420, ВнП №1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області для їх розгляду згідно з положеннями Закону України «Про звернення громадян» або ж у порядку, визначеному IV КУпАП України, у зв`язку з відсутністю даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення та неможливістю у зв`язку з цим внести відповідну інформацію до Єдиного реєстру досудових розслідувань (а. с. 2).

Суд сприймає як належний та допустимий доказ Рапорт від 10 січня 2025 року №420 (а. с.3 - 4), в якому відображено, що 10 січня 2025 року о 17 год 50 хв надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що за адресою: АДРЕСА_2 , на даний час чоловік вчиняє фізичне, психологічне домашнє насильство. На уточнюючі запитання заявниця ОСОБА_2 не відповіла. Зі змісту Рапорту також слідує, що прибувши за вказаною адресою, заявниця повідомила про домашнє насильство з боку чоловіка, в присутності дитини. На час спілкування із заявницею, чоловіка вдома не було.

Досліджено також Протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 10 січня 2025 року (а. с. 5), відповідно до якого 10 січня 2025 року, близько 17 год 50 хв, заявниця перебувала вдома разом зі своїм чоловіком ОСОБА_1 , під час чого він вчиняв сварку, кричав, ображав нецензурною лексикою, погрожував, замахувався, поводив себе агресивно, штовхав та викидав речі у двір. Під час конфлікту була присутня дитина.

До матеріалів справи також додано Пояснення потерпілої ОСОБА_2 (а. с. 6), котра зазначила, що в день та час, зазначені в Протоколі, перебувала вдома разом зі своїм чоловіком ОСОБА_1 та їх донькою ОСОБА_3 . Близько 17 год 50 хв між нею та чоловіком на побутовому ґрунті виник конфлікт, у ході якого, у присутності дитини, чоловік почав голосно кричати, висловлюватись нецензурною лайкою, замахувався вдарити. Потім ОСОБА_1 почав збирати речі дружини в пакети та сумку та викинув за двері, вигнавши її з дитиною з дому. Відбувається це систематично, так як жінка проживає у будинку чоловіка. При сварці донька стояла між подружжям та сильно плакала. У подальшому ОСОБА_2 надала також Пояснення (а. с. 8, 10), у ході яких повідомила про те, що просить подальшу перевірку по її зверненню до поліції від 10 січня 2025 року, відносно вчинення її чоловіком домашнього насильства, не проводити, у зв`язку з тим, що претензій не має, усі спірні питання було вирішено мирним шляхом.

Зі змісту Пояснень самого ОСОБА_1 (а. с. 7) слідує, що в день та час, зазначені в Протоколі, на побутовому ґрунті між ним та дружиною ОСОБА_2 виникло непорозуміння, у ході якого подружжя спілкувалось на підвищених тонах. З даного приводу дружина викликала поліцію. Після приїзду працівників поліції, всі спірні питання було вирішено мирним шляхом та взаємно, претензій один до одного не мають.

Суд сприймає як належний та допустимий доказ Форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 10 січня 2025 року (а. с. 9), де відображено, що за результатом спілкування поліцейським визначено рівень небезпеки як високий, встановлено, що кривдник погрожував вбити, залякував постраждалу особу, його поведінка вплинула не безпеку постраждалої особи та дитини, має фінансові проблеми, виганяв постраждалу особу та дитину з місця проживання, що змушує їх турбуватись про свою безпеку.

Наведені докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою, а їх сукупність є достатньою для прийняття рішення про справі. Доказів, які б спростовували наведені в Протоколі обставини або породжували обґрунтовані сумніви у достовірності цих обставин, суду не надано.

Таким чином, дії ОСОБА_1 працівниками поліції кваліфіковані вірно та в них вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП України.

На підставі ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. Проте покарання не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням.

Вирішуючи питання про накладення на порушника адміністративного стягнення, суд враховує характеристику його особи, поведінку під час скоєння правопорушення і після цього, і приходить до висновку про необхідність накладення на нього стягнення у виді штрафу, яке на переконання суду, буде необхідним та достатнім для його перевиховання, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як ним самим, так і іншими особами

Статтею 40-1 КУпАП передбачено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Частиною 5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що становить 605,60 грн.

Керуючись статтями 283 та 284 КУпАП, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Визнати ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП України.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі (двадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 605 грн 60 коп судового збору (стягувач Державна судова адміністрація України, місцезнаходження: вул. Липська, 18/5, м. Київ, 00020, ).

Роз`яснити що штраф має бути сплачений правопорушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення їй постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Відповідно до ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у встановлений строк, у порядку примусового виконання постанови з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу.

Постанова може бути оскаржена в десятиденний строк з дня винесення.

Апеляційна скарга подається до Полтавського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Полтави.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо така скарга не була подана.

У разі подання апеляційної скарги, постанова суду, якщо вона не скасована, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави Н. І. Крючко