Справа №461/211/25
Провадження №3/461/287/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2025 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю захисника особи відносно якої складено протокол адвоката Лебедєва В.В. матеріали адміністративної справи про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

03.01.2025 о 20 годині 19 хвилин у м. Львові на пр. Свободи, 16, водій ОСОБА_1 , в порушення вимог п. 2.9А Правил дорожнього руху України, керував транспортним засобом Audi A4 д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Огляд проводився у встановленому законом порядку, що засвідчується висновком 000029 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 03.01.2025.

Захисник Репецького Д.С. в ході розгляду справи в суді факт вчинення правопорушення наведеного у протоколі заперечив та просив закрити провадження у справі, у зв`язку із відсутністю події та складу правопорушення. Наводячи зазначену позицію, сторона захисту вказує наступне.

Адвокатом отримано відповіді на раніше направлені запити до КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» і до Державного експертного центру МОЗ України.

Відповідно до змісту інструкції до препарату «Грандаксин», направленої додатком до вказаного листа Державного експертного центру МОЗ України від 04 лютого 2025 року № 312/12.1- 25, він не являється препаратом, при вживанні якого забороняється керування транспортними засобами, а період лікування визначається індивідуально. Згідно інформації наданої КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» листом від 04 лютого 2025 року № 115, ОСОБА_1 дійсно був направлений на огляд і його проходив, але при цьому відповідно до змісту приєднаного до вказаного листа направлення на огляд водія, оформленого 03 січня 2025 року о 20 год. 20 хв., ОСОБА_1 був направлений на огляд з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння. Складені відносно ОСОБА_1 медичні документи свідчать про те, що слідів вживання наркотичних речовин у нього встановлено не було, але була виявлена позитивна реакція на бензодіазепин, який входить до складу препарату «Грандаксин» (діюча речовина тофізопам є похідною бензодіазепину відповідно до інструкції).

Відповідно до наданих ОСОБА_1 пояснень, 03 січня 2025 року він самостійно повідомив патрульних поліцейських про те, що вживав саме цей лікарський препарат декілька днів тому. З огляду на правила здійснення огляду на стан сп`яніння, які наведені у постанові Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» та наказу Міністерства внутрішніх справ України від 09 листопада 2015 року №1452/735 «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», медичний огляд водіїв проводиться виключно на підставі направлення. Оформлене відносно водія ОСОБА_1 03 січня 2025 року направлення стосувалось його огляду на стан наркотичного сп`яніння, ознак якого у нього виявлено не було. Тобто оформлення результатів огляду на стан перебування під впливом лікарських препаратів, які знижують увагу та швидкість реакції, потребувало складання патрульними поліцейськими окремого направлення, згідно вимог відомчої інструкції, чого зроблено не було.

При цьому, огляд ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння, згідно оформленого направлення у відповідному обліковому журналі, зареєстрований не був, тобто записи про те, що ОСОБА_1 не перебуває в стані наркотичного сп`яніння, відсутні, як і відсутні результати його огляду на стан алкогольного сп`яніння, який також був проведений.

Оформлення результатів медичного огляду ОСОБА_1 сукупно з його оглядом ще і на стан алкогольного сп`яніння без відповідного направлення, за твердженням сторони захисту, є намаганням без необхідного документального оформлення віднайти у діях водія будь-яке порушення і в такий спосіб незаконно притягти його до відповідальності. Тобто, згідно з практикою, що склалась у КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень», будь-який водій, який доставляється до вказаного закладу піддається всім можливим видам досліджень без наявності необхідних направлень, що є незаконним. На користь такого твердження також слугує той факт, що у КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» ОСОБА_1 було двічі піддано одному і тому ж виду дослідження (імунохроматографічне дослідження (СІТО TEST) протягом 03 січня 2025 року, оскільки перший тест не виявив заборонених речовин.

Захисник вважає, що подібне оформлення результатів огляду ОСОБА_1 тягне за особою недійсність їх результатів.

Додатково захисник зауважує, що раніше в той же день 03 січня 2025 року ОСОБА_1 був зупинений патрульними поліцейськими у м. Стрий Львівської області, де також у останніх виникла підозра, що він перебуває в стані наркотичного сп`яніння. ОСОБА_1 надав поліцейським пояснення ідентичного змісту із зазначенням дати вживання лікарського препарату і його також було піддано огляду у місцевому закладі охорони здоров`я. В результаті огляду було отримано висновок про те, що у ОСОБА_1 наявна позитивна реакція на бензодіазепин без зазначення стану сп`яніння чи іншого стану, внаслідок чого поліцейськими було самостійно без лікарського висновку складено протокол про адміністративне правопорушення про те, що водій ОСОБА_1 перебуває в стані наркотичного сп`яніння, що було очевидно незаконним. При цьому від керування транспортним засобом ОСОБА_1 відсторонений не був. Розгляд відповідної справи №456/334/25 в Стрийському міськрайонному суді Львівської області ще триває.

Вказане вище, за твердженням захисника, свідчить про допущені при оформленні адміністративних матеріалів зловживання і порушення, які роблять неможливим притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності з накладення на нього адміністративного стягнення.

З урахуванням наведеного, сторона захисту просить справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити на підставах, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

З цього приводу захисник подав письмове клопотання, яке оцінене судом у сукупності зі всіма іншими доказами у справі.

Наведені доводи також були підтримані захисником під час проведення судового засідання у цій справі в режимі відеоконференцзв`язку.

Крім того, захисником подане суду клопотання про призначення судово-медичної експертизи у справі.

Статтею 1 КУпАП встановлено, що завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

Відповідно до положень ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Щодо заявленого клопотання про призначення експертизи, суд виходить з наступного.

Обґрунтовуючи відповідне клопотання захисник зазначає такі доводи.

03 січня 2025 року о 20 год. 19 хв. водій ОСОБА_1 рухався по проспекту Свободи, 16 у місті Львові на транспортному засобі марки Ауді А4, д.н.з. НОМЕР_2 , та був зупинений екіпажом патрульної поліції «ОМЕГА 111» у складі інспектора УПП у Львівській області ДПП старшого лейтенанта поліції Солтиса В.С. і поліцейського УПП у Львівській області ДПП рядового поліції Зварич М.В. Як зазначає старший лейтенант поліції Солтис В.С. у своєму рапорті, під час спілкування з ОСОБА_1 у останнього було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, а саме порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. З метою підтвердження або спростування доводів поліцейських ОСОБА_1 пройшов медичний огляд за направленням від 03 січня 2025 року з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння у комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень». Відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, 03 січня 2025 року о 20 год. 20 хв. водій ОСОБА_1 був направлений на медичний огляд, а в 21 год. 00 хв. був оглянутий лікарем-наркологом. В результаті огляду було виявлено позитивний результат на бензодіазепін, а також те, що ОСОБА_1 перебував під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, 03 січня 2025 року о 22 год. 16 хв. рядовим поліції Зварич М.В. було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 212324 про те, що 03 січня 2025 року о 20 год. 19 хв. на проспекті Свободи, 16 у місті Львові ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Ауді А4, д.н.з. НОМЕР_2 , перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що підтверджується висновком лікаря № 000029 від 03 січня 2025 року, чим порушив п. 2.9.а ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З метою отримання додаткових відомостей, які є необхідними для об`єктивного розгляду справи, захисник звернувся з адвокатським запитом від 28 січня 2025 року №02/01-25-01 до КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» в якому просив повідомити обставини медичного огляду від 03 січня 2025 року ОСОБА_1 , надати копії підтверджуючих документів, а саме копію направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Листом від 04 лютого 2025 року № 115 КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» повідомило, що огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 проводився 03 січня 2025 року в кабінеті оглядів водіїв лікарем-наркологом медичного центру ОСОБА_2 , відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735. Одночасно, КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» надало копії запитуваних документів.

Відповідно до результату імунохроматографічного дослідження (СІТО TEST) від 03 січня 2025 року № 29 тест на 10 наркотиків проводився двічі, з яких перший тест проводився з 21 год. 17 хв. по 21 год. 22 хв. з результатом на бензодіазепін, а другий тест проводився з 21 год. 24 хв. по 21 год. 29 хв. з позитивним результатом на бензодіазепін.

На переконання захисника, призначення судово-токсикологічної експертизи більш об`єктивно висвітлить питання оцінки перебування ОСОБА_1 під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Це пов`язано із тим, що лабораторне дослідження біологічного матеріалу надає більш об`єктивні дані, на відміну від первинного способу дослідження, який був застосований під час складання висновку № 000029 від 03 січня 2025 року, адже таке дослідження є більш глибоким, детальним, на відміну від застосованого первинно експрес тесту, який, до того ж, може дати похибку. Отриманий висновок експерта буде більш переконливим, отриманим з достовірного джерела, з дотриманням методології збору відповідних даних, належним чином обґрунтований, та таким, що безпосередньо стосується питання, що розглядається.

Захист вважає, що висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 03 січня 2025 року № 000029 є хибним через неповноту дослідження.

Таким чином, фактично захист заявлене клопотання ґрунтує на інформації отриманій з листа від 04 лютого 2025 року № 115 КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень». Більше того, самі обставини проходження огляду та зміст відповідного висновку у справі був відомий стороні захисту щонайменше з 27.01.2025, про що у справі наявна розписка іншого захисника адвоката Мотрука М.Ю., а сам протокол складався 03.01.2025 у присутності ОСОБА_1 .

Суд відзначає, що такі дії сторони захисту, а саме ініціювання клопотання про призначення експертного дослідження біологічних матеріалів відібраних у ОСОБА_1 03.01.2025 року через понад 2 місяці після відповідних подій, не сприяють дотриманню розумних строків під час провадження у справі. Зокрема, отримання відповіді на адвокатський запит не спростовує того, що про факт відібрання відповідного біологічного матеріалу ОСОБА_1 було відомо ще 03.01.2025. Разом з тим, суд не вбачав за доцільне відмовляти у задоволенні відповідного клопотання, внаслідок зловживання процесуальними правами або неналежного їх використання, адже у даному випадку це може поставити під сумнів об`єктивність відповідного провадження, а тому таке клопотання було розглянуто по суті та у його задоволенні було відмовлено з інших підстав.

Так, з метою проведення справедливого, об`єктивного та неупередженого судового розгляду, суд вважає за доцільне навести у даній постанові мотиви з яких судом відмовлено у задоволенні відповідного клопотання.

Доводи захисника про отримання «більш переконливого доказу», на думку суду, є надуманими та необґрунтованими, адже жоден доказ у справі не має наперед встановленої сили, а усі докази у справі повинні оцінюватись у своїй сукупності та взаємозв`язку. При цьому обставин, які надають суду можливість оцінити доводи сторони захисту щодо «хибності» наведеного вище висновку зазначеного у протоколі в ході розгляду справи не встановлено.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для відповідного провадження. Суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин адміністративного провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили. Висновок експерта не має переваг перед іншими доказами, а Кодекс України про адміністративне правопорушення не пов`язує встановлення стану сп`яніння, перебування під дією лікарських препаратів тощо чи спростування таких фактів виключно із проведенням експертного дослідження. Зокрема, норми КУпАП не передбачають необхідності доведення чи спростування факту перебування особи у стані сп`яніння чи під дією лікарських препаратів, що знижують увагу якимось певним видом доказів. Зазначені обставини підлягають доказуванню й оцінці, виходячи із положень ст.ст.245, 251 КУпАП. шляхом дослідження і оцінки всієї сукупності доказів.

Відтак, за наявності у справі достатніх доказів, які надають можливість об`єктивно та неупереджено оцінити доводи сторони захисту щодо наявності чи відсутності факту перебування ОСОБА_1 під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також оцінити законність процедури відповідного огляду, суд не вбачає підстав для задоволення відповідного клопотання, а тому у його задоволенні було відмовлено.

Оцінюючи заперечення сторони захисту наведені у клопотанні про закриття провадження у справі, виходжу з наступного.

Винуватість ОСОБА_1 у вчинені інкримінованого правопорушення засвідчується наступними доказами, які були безпосередньо досліджені судом:

- протоколом серії ЕПР 1 №212324, який містить відомості щодо суті та кваліфікації правопорушення допущеного ОСОБА_1 та відомості щодо його особи;

- висновком 000029 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 03.01.2025, згідно якого ОСОБА_1 перебуває під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

- долученими до справи відеоматеріалами на яких зафіксовано хід провадження у справі, зокрема спілкування ОСОБА_1 з поліцейськими після зупинки, його перебування у медичному закладі та складання процесуальних документів у справі;

- рапортом інспектора Солтиса В.С. від 03.01.2025 року у якому зазначено обставини виявлення правопорушення наведеного у протоколі, зокрема встановлення факту перебування водія ОСОБА_1 під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 03.01.2025, згідно яких 30 грудня він випив грандаксин.

Наведені докази є належними та допустимими та приймаються судом до уваги під час ухвалення рішення у справі.

Оцінюючи доводи сторони захисту щодо відсутності складу адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_1 та наявності підстав для закриття провадження у справі, суд виходить з наступного.

Поліцейськими у якості доказів долучено наведені вище відеозаписи з нагрудних камер. Пунктом 1 розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 року № 1026 визначено, що ця Інструкція регулює застосування органами, підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, доступ до відеозаписів працівників поліції та інших осіб, порядок зберігання, видачу та приймання технічних приладів і технічних засобів, а також зберігання, видалення та використання інформації, отриманої з цих приладів.

У пунктах 1, 2 розділу ІІІ даної інструкції передбачено, що відеореєстратор може бути встановлений усередині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія. Включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.

Розділ VII даної Інструкції передбачає обов`язки працівника поліції, пов`язані із застосуванням технічних приладів і технічних засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Пункт 2 розділу VII даної Інструкції визначає, що поліцейський забезпечує належне виконання вимог цієї Інструкції.

Судом безпосередньо досліджено наведені вище відеозаписи і такі не фіксують порушень проведення відповідних процедур, зокрема складання протоколу та отримання доказів, під час провадження у справі з боку поліцейських, наслідком яких наявні у справі докази слід визнати недопустимими.

Відповідно до ст. 280 КпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 статті 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п.2.9 А Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Захисник стверджує, що відповідно до направлення на огляд водія, оформленого 03 січня 2025 року о 20 год. 20 хв., ОСОБА_1 був направлений на огляд з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння. При цьому, складені відносно ОСОБА_1 медичні документи свідчать про те, що слідів вживання наркотичних речовин у нього встановлено не було, але була виявлена позитивна реакція на бензодіазепин, який входить до складу препарату «Грандаксин» (діюча речовина тофізопам є похідною бензодіазепину відповідно до інструкції). Відповідно до наданих ОСОБА_1 пояснень, 03 січня 2025 року він самостійно повідомив патрульних поліцейських про те, що вживав саме цей лікарський препарат декілька днів тому. З огляду на правила здійснення огляду на стан сп`яніння, які наведені у постанові Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, медичний огляд водіїв проводиться виключно на підставі направлення. Оформлене відносно водія ОСОБА_1 03 січня 2025 року направлення стосувалось його огляду на стан наркотичного сп`яніння, ознак якого у нього виявлено не було. Тобто оформлення результатів огляду на стан перебування під впливом лікарських препаратів, які знижують увагу та швидкість реакції, потребувало складання патрульними поліцейськими окремого направлення згідно вимог відомчої інструкції, чого зроблено не було. При цьому, огляд ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння, згідно оформленого направлення, у відповідному обліковому журналі зареєстрований не був, тобто записи про те, що ОСОБА_1 не перебуває в стані наркотичного сп`яніння відсутні, як і відсутні результати його огляду на стан алкогольного сп`яніння, який також був проведений.

Також, захисник стверджує, що оформлення результатів медичного огляду ОСОБА_1 сукупно з його оглядом ще і на стан алкогольного сп`яніння без відповідного направлення, є намаганням без необхідного документального оформлення віднайти в діях водія будь-яке порушення і в такий спосіб незаконно притягти його до відповідальності. Тобто, згідно з практикою, що склалась у КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень», будь-який водій, який доставляється до вказаного закладу піддається всім можливим видам досліджень без наявності необхідних направлень, що є незаконним. На користь такого твердження, на думку захисника, слугує той факт, що у КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» ОСОБА_1 було двічі піддано одному і тому ж виду дослідження (імунохроматографічне дослідження (СІТО TEST) протягом 03 січня 2025 року, оскільки перший тест не виявив заборонених речовин.

Оцінюючи зазначену позицію сторони захисту, суд виходить з наступного.

Посилання захисту на «практику, що склалась у КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень», згідно якої будь-який водій, який доставляється до вказаного закладу піддається всім можливим видам досліджень без наявності необхідних направлень», ґрунтується на припущеннях. Фактично такий висновок зроблений виходячи з того, що ОСОБА_1 було двічі піддано одному і тому ж виду дослідження (імунохроматографічне дослідження (СІТО TEST) протягом 03 січня 2025 року.

Водночас, такий факт може свідчити про те, що дослідження щодо ОСОБА_1 проводилось об`єктивно, адже уповноважені представники медичного закладу вживали належні заходи щодо встановлення стану останнього здійснюючи відповідні процедури та перевіряли отримані результати за допомогою законних процедур. Такі процедури відповідають встановленим нормам та стандартам, а даних про упереджене ставлення до ОСОБА_1 з боку представників медичного закладу чи поліцейських в ході розгляду справи не встановлено.

Щодо доводів захисту про те, що направлення на огляд ОСОБА_1 оформлене 03 січня 2025 року з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння свідчить про недопустимість відповідних доказів, зокрема висновку щодо результатів медичного огляду, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень чч. 2, 3, 6 ст. 266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 4 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015р. №1452/735 (надалі Інструкції), визначено, що ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є:

наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота);

звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло;

сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови;

почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Пунктом 8 розділу ІІ наведеної Інструкції визначено, що форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.

Надана стороною захисту копія направлення на огляд водія ОСОБА_1 де у найменуванні документа «Направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» підкреслено слово наркотичного, автоматично не свідчить про порушення процедури огляду або про недопустимість відповідних його результатів.

Так, форма даного направлення відповідає Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Такий огляд проводився уповноваженою особою з дотриманням встановленої процедури. У свою чергу, цілком логічним є те, що інспектор поліції на місці зупинки транспортного засобу під час спілкування з водієм встановлює та перевіряє виключно ознаки стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, але він не є особою уповноваженою на встановлення такого стану. Наведені вимоги інспектором дотримано. Більше того, у самому направленні прямо вказано ознаки, які відповідають ознакам перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, зокрема наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота) та порушення мови.

Досліджені судом та подані стороною захисту матеріали, отримані адвокатом на його запит до Львівського обласного медичного центру превенції та терапії узалежнень, зокрема інформація про порядок та обставини проведення огляду ОСОБА_1 , копії направлення його на огляд, акту медичного огляду, результати лабораторних досліджень, засвідчують те, що огляд ОСОБА_1 проведено за встановленою законодавчо процедурою, а отже відповідні докази є належними та допустимими та засвідчують обставини наведені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Як наведено вище, сторона захисту також стверджує, що ОСОБА_1 03 січня 2025 року самостійно повідомив патрульних поліцейських про те, що він вживав «Грандаксин» (діюча речовина тофізопам є похідною бензодіазепину відповідно до інструкції) за декілька днів до подій наведених у протоколі.

З цього приводу суд зазначає наступне.

У Інструкції для медичного застосування препарату «Грандаксин», яка була надана захисником суду та отримана ним у відповідь на адвокатський запит з Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України», у розділі «Здатність впливати на швидкість реакції при керуванні автотранспортом або роботі з іншими механізмами» зазначено наступне:

«Незважаючи на те, що Грандаксин не викликає сонливості та не впливає на увагу, на початку лікування та протягом періоду, визначеного індивідуально, слід утримуватись від керування автотранспортом і роботи зі складними механізмами. Пізніше ступінь обмежень може бути переглянутий у кожному конкретному випадку».

Отже, наведене свідчить про те, що в Інструкції препарату про вживання якого за декілька днів до подій наведених у протоколі вказує сам ОСОБА_1 міститься пряме застереження щодо керування транспортними засобами. У свою чергу, навіть якщо припустити, що ОСОБА_1 вживав такий препарат за декілька днів до подій зазначених у протоколі, це не спростовує того, що він 03.01.2025 року перебував під його дією, що встановлено наведеним вище висновком медичного огляду. Більше того, сторона захисту сама наголошує на тому, що причиною встановлення такого стану ОСОБА_1 у медичному закладі є вживання саме цього препарату, який містить відповідні складові зазначені захисником у заявах поданих суду.

У цьому контексті, суд також відзначає, що жодних змістовних пояснень стосовно того, у зв`язку із чим, у який період часу, за вказівкою якого лікаря тощо, приймався відповідний препарат ні ОСОБА_1 , ні його захисником, суду не надано, як і не подано належних доказів з цього питання.

Як зазначено вище, у інструкції до препарату Грандаксин зазначено, що пізніше ступінь обмежень може бути переглянутий у кожному конкретному випадку. Натомість, незважаючи на наявність відповідного обмеження даних про те, що ОСОБА_1 у будь-який спосіб звертався до відповідних фахівців щодо питання перегляду відповідного ступеня обмежень, зокрема керування транспортним засобом, в ході розгляду справи не здобуто.

Суд не оцінює доводи сторони захисту щодо розгляду справи відносно ОСОБА_1 у Стрийському міськрайонному суді Львівської області, адже наведене питання виходить за межі судового розгляду, оскільки стосується правопорушення, яке у цій справі не є предметом дослідження.

За змістом ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновків експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписуючих записів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суд вважає, що в ході розгляду справи встановлено факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за допомогою належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів, які досліджені судом безпосередньо.

Як наведено вище, факт вчинення правопорушення повинен бути доведений та перевірений за допомогою протоколу про адміністративне правопорушення, пояснень особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновків експерта, речових доказів, показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписуючих записів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколів про вилучення речей і документів, а також інших документів.

Отже, суд встановлює факт вчинення правопорушення ОСОБА_1 на підставі сукупності усіх наявних у справі доказів. При цьому, як зазначено вище, суд виходить з того, що жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Заперечення захисника щодо відсутності у діях ОСОБА_1 складу інкримінованого правопорушення спростовуються наведеними вище доказами. При цьому в ході розгляду справи не встановлено жодних належних підстав ставити зазначені докази під сумнів.

Оцінюючи доводи сторони захисту, суд також виходить з наступного.

Під час судового розгляду судом були створені необхідні умови для реалізації сторонами процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, що зокрема доводиться тим, що суддя безпосередньо дослідив усі наявні у справі докази, не обмежував учасників процесу у можливості реалізувати свої процесуальні права, надавав можливість висловитись у засіданні учасникам провадження, подати докази, заявити клопотання та неодноразово відкладав розгляд справи саме за клопотанням сторони захисту з різних причин, зокрема надання часу для отримання доказів. Отже, суд сприяв сторонам провадження у можливості реалізувати свої процесуальні права.

Ухвалюючи рішення у справі, суд враховує необхідність дотримання принципу презумпції невинуватості, зокрема те, що ОСОБА_1 не повинен доводити свою невинуватість.

Суд приймає до уваги те, що у п. 2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону. У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення та стягнення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції. Отже, зважаючи на суть правопорушень, їх характер, санкцію, наведені положення можуть бути застосовані і у даній справі.

Також, неможливо не відзначити, що наводячи відповідні заперечення та вказуючи на відсутність у направленні на огляд ОСОБА_1 вказівки на перевірку перебування його саме під впливом лікарських препаратів, сторона захисту залишає поза увагою те, що порушення порядку отримання доказів призводить до їх недопустимості. Водночас, не будь-яке формальне недотримання вимог процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим. Суд повинен надати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення процесуального закону істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи.

Таким чином, сторона, яка стверджує про процесуальні порушення, має не лише довести наявність таких порушень, а й обґрунтувати, що ці порушення позначилися або могли позначитися на результаті судового розгляду, у тому числі на допустимості доказів, використаних у судовому розгляді.

Не у всіх випадках порушення навіть фундаментальних прав і свобод особи під час провадження у справі про притягнення особи до адміністративної відповідальності має прямий вплив на дотримання гарантій справедливого судового розгляду, зокрема й на допустимість доказів. Навіть якщо докази отримані в той час, коли сталося порушення того чи іншого права, однак це порушення прямо не впливало на отримання доказу, а лише співпадало у часі, це не є достатньою підставою для висновку, що докази отримані внаслідок такого порушення.

Для вирішення питання, чи може порушення певних основоположних прав і свобод особи стати підставою для визнання доказів недопустимими, необхідно взяти до уваги не лише сам факт такого порушення, але й встановити його вплив на процес і характер отримання доказів.

У даній справі не встановлено фактів, які можуть бути визнані істотним порушенням прав людини та свідчать про очевидну недопустимість доказів прийнятих судом до уваги на підтвердження винуватості особи у вчиненні відповідного правопорушення.

Під час оцінки доказів з точки зору їх допустимості в межах судового розгляду, суд здійснив перевірку їх відповідності вимогам процесуального закону і надаючи їм всебічну оцінку у сукупності з конкретними обставинами справи, приходить до висновку, що такі є допустимими.

Крім того, оцінюючи доводи сторони захисту та дотримуючись стандартів мотивування судами своїх рішень, суд враховує неодноразово висловлені у відповідних рішеннях позиції Європейського суду з прав людини про те, що не можна тлумачити п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент під час обґрунтування судами своїх рішень.

Суд вважає, що здобуті та досліджені в ході розгляду у суді даної справи докази є достатніми для ухвалення законного рішення та належної перевірки доводів учасників процесу.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинено і обвинувачена особа є винною у його вчиненні.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих суду доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення (у даному випадку суть правопорушення наведена у протоколах представниками поліції) має пояснювати усі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення, тобто в даному випадку версії працівників поліції. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за інкримінованим обвинуваченням.

Крім того, у п. 2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону.

Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Отже, виходячи з наведеного, оцінюючи зміст та характер пояснень ОСОБА_1 зафіксовані на місці події та доводи сторони захисту наведені в процесі розгляду справи у суді, суд розцінює їх як такі, що надані з метою уникнення відповідальності за вчинене правопорушення.

Оцінюючи вищеописані зібрані по справі, досліджені та перевірені у судовому засіданні докази, суд визнає їх такими, що знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку з інкримінованим правопорушенням, не спростовані в ході судового розгляду, передбачені як джерела доказування чинним законодавством та зібрані у відповідності процесуальними нормами, відтак вважає доведеним факт вчинення особою інкримінованого адміністративного правопорушення.

Таким чином, аналізуючи докази по даній справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності, належності та достатності, приходжу до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доведена належним чином.

Статтею 33 КУпАП передбачено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Беручи до уваги те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, суд дійшов висновку, що необхідним та достатнім у даному випадку є адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, тобто стягнення в межах санкції, встановленої ч.1 ст.130 КУпАП.

Крім того, ст.40-1 КУпАП передбачено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з правопорушника стягується 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому з особи яка притягається до відповідальності на користь держави слід стягнути судовий збір у встановленому розмірі.

Керуючись ст.ст. 130, 283, 284 КУпАП,

постановив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень 00 копійок, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України 605 гривень 60 копійок судового збору.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Відповідно до ст. 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі відсутності самостійного заробітку в осіб віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років, які вчинили адміністративне правопорушення, штраф стягується з батьків або осіб, які їх замінюють. Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України, за винятком штрафу, що стягується на місці вчинення правопорушення, якщо інше не встановлено законодавством України. У разі несплати штрафу на місці вчинення адміністративного правопорушення документ, що підтверджує його сплату, або його копія не пізніше трьох робочих днів після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, надсилається правопорушником до органу (посадовій особі), який виніс постанову про накладення цього штрафу.

Згідно ст. 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується:

подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу;

витрати на облік зазначених правопорушень.

Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Суддя В.В. Стрельбицький