Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/1021/24
Провадження № 3/499/85/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 березня 2025 року селище Іванівка

Суддя Іванівського районного суду Одеської області Тимчук Р.М., розглянувши матеріали справи відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст..130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП),

В С Т А Н О В И В:

До Іванівського районного суду Одеської області надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст..130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як встановлено в судовому засіданні згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №120630 31.08.2024 року о 14.30 год. с.Знам`янка, ОСОБА_1 керував автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота та почервоніння очей. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився на місці зупинки на ПВР 474606,474521, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. На адресу місця проживання зазначену в протоколі працівниками органу поліції судом неоднаразово направлявся виклик з повідомленням дати та часу судового засідання. Конверт з викликом повернувся з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою».

Окрім того слід зазначити, що інформація про дату і час розгляду справи наявна на офіційному веб-сайті Судова влада.

Крім того, суд констатує та обставину, що адресу місця проживання ОСОБА_1 повідомив сам працівникам поліції під час складання протоколу.

Також суд відмічає, що ОСОБА_1 належним чином обізнаний, про факт складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення від 31.08.2024 року та про порядок його розгляду, що підтверджується його підписом у протоколі.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 наголосив, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження». Крім того, враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суддя вважає за необхідне провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Стаття 268 КУпАП не містить імперативної заборони розглядати справу про адміністративне правопорушення за статтею 130 КУпАП без обов`язкової присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

З огляду на те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, будучи обізнаною про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, не вжила заходів для явки до суду, тому суддя вважає, що наведена поведінка учасника процесу є такою, що направлена на затягування розгляду справи, з метою спливу строку притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого статтею 38 КУпАП.

Враховуючи ту обставину, що судом вжито всі можливі заходи повідомлення особи, а саме направлення за місцем проживання судової повістки про дату та час судового засідання суд, вважає за можливе в порядку ч.2 ст.268 КУпАП розглянути справу у відсутність правопорушника.

Суд дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.245 КпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

В даному випадку, надісланий до суду протоколи складені відносно ОСОБА_2 за порушення вимог п.2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.2 ст.130 КУпАП.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року за № 1306 «Про правила дорожнього руху».

Пунктами 1.3 та 1.9. Правил дорожнього руху України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які їх порушують, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пункт 2.5 ПДР встановлює, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а ч.1 ст.130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В ч.1 ст.130 КУпАП, передбачена адміністративна відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння .

Згідно копії довідки про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130, ч.5 ст.126 КУпАП 13.09.2023 року справа №523/10930/23 та 13.09.2023 за ч..5 ст.126 ч.2 ст.130 КУпАП.

В матеріалах справи особа, що склала протокол ставить питання, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП, а не ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідальність за ч. 3 ст. 130 КУпАП настає за те, що особа двічі протягом року піддавалася адміністративному стягненню за керування транспортними засобами в стані будь-якого сп`яніння.

Разом з тим, викладаючи сутність вчиненого правопорушення у протоколі про адміністративне правопорушення, працівниками поліції не вказано про те, що ОСОБА_1 двічі протягом року піддавався адміністративному стягненню за керування транспортними засобами в стані будь-якого сп`яніння, що є єдиною кваліфікуючою ознакою за наявності якої дії особи можуть кваліфікуватись за ч.3 ст. 130 КУпАП.

При цьому, суддя не може перекваліфікувати дії ОСОБА_1 на ч. 3 ст. 130 КУпАП, оскільки у фабулі адміністративного правопорушення працівниками поліції не вказано про те, що останній двічі протягом року піддавався адміністративному стягненню за керування транспортними засобами в стані будь-якого сп`яніння або за відмову пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Більш того, вихід за межі правопорушення, поставленого у вину особи, що притягається до адміністративної відповідальності, відповідно до практики ЄСПЛ є обвинуваченням, що призведе до порушення процесуальних прав останнього, в тому числі і права на захист, оскільки санкція частини 3 ст.130 КУпАП є більш тяжкою, і це погіршить становище особи що притягається до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, враховуючи, що суддя самостійно, відповідно до норм чинного законодавства, не має права здійснювати перекваліфікацію дій, а повинен здійснювати розгляд протоколу за тією кваліфікацією, яка у ньому вказана.

Згідно ст.251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків, речовими доказами, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Протокол серії ЕПР1 №120630 від 31.08.2024 року про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою із заповненням всіх необхідних реквізитів, встановленихст.256 КУпАП та підписаний уповноваженою особою.

Також у протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП та ст.63 Конституції України.

При підписанні протоколу своїх заперечень він не вносив, а погодився з викладеними обставинами в протоколі, про невідповідність протоколу не заявляв, про примусове підписання протоколу не повідомляв, на дії працівників поліції не скаржився.

Враховуючи, що протокол про адміністративне правопорушення - це процесуальний документ, в якому певній особі ставиться у провину (висувається) вчинення того чи іншого правопорушення, обов`язковому доказуванню підлягають, зокрема час, місце, спосіб та інші обставини вчинення правопорушення (подія правопорушення).

Протокол про адміністративне правопорушення, це відповідним чином оформлений уповноваженою особою процесуальний документ про вчинення діяння, яке містить ознаки правопорушення, передбаченого КУпАП.

Саме складання протоколу - це процесуальна дія суб`єкта владних повноважень, яка спрямована на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень ст. 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення, містить в собі фактичні данні про обставини правопорушення, і відповідно є одним з доказів по справі, у зв`язку з чим, судом, при вирішенні справи про адміністративне правопорушення, протокол оцінюється нарівні з іншими доказами по справі, перед якими, він не має переваги, та відповідно на підставі оцінки всіх доказів по справі, судом приймається відповідне рішення.

Як вбачається в протоколі зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, з явними ознаками алкогольного сп`яніння та факт відмови він проходження огляду, що підтверджено відповідним доказом, а саме відеозаписом події, який долучений до матеріалів справи та досліджений судом як доказ.

Дослідивши долучений до матеріалів справи диск з відеозаписом події, яка зазначена в протоколі суд встановив наступне. Досліджений судом відеозапис досить інформативний, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, є послідовними, містить відомості про обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.

Також, за змістом п. 1 ч. 1. ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, для виявлення або фіксування правопорушення.

Особою, відносно якої складено протокол не наведено обставин, які б доводили упередженість або будь-яку зацікавленість працівників поліції в результатах розгляду справи або притягненні його до адміністративної відповідальності.

Вина у вчиненні правопорушення, доведена матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні, доданими до протоколу про адміністративне правопорушення зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення; відеозаписом працівників патрульної поліції, що здійснювали оформлення даного адміністративного правопорушення, на якому зафіксовано обставини з місця події.

Підстави, які б давали можливість суду вважати, що вказані докази є сумнівними та неправдивими, відсутні, оскільки вони узгоджуються між собою та є такими, що повністю відповідають обставинам справи.

У відповідності до рішення від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерії доведеності «поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке з урахуванням положень ст. 9 Конституції України, а також ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Аналізуючи надані на доведення вини ОСОБА_1 докази, які є належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення, суд дійшов висновку, що працівниками поліції при складанні відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, дотримано вимоги положень ст.ст.256, 266 КУпАП, Інструкції Про порядок виявлення у водії транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування водіїв під впливом лікарським препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015№ 1452/735, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17грудня 2008р.№ 1103, в той час як дії ОСОБА_1 свідчать про порушення ним вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, а за такого наявним у його діях склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи, що по справі зібрано достатньо доказів, які не викликають сумнівів у своїй достовірності і допустимості та які підтверджують вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, ч.1 ст..130 КУпАП, і є всі підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Вирішуючи питання про вид і розмір адміністративного стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Враховуючи те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, з метою дотримання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 130 КУпАП, дотримуючись принципу співвідношення між тяжкістю вчиненого адміністративного правопорушення та заходом державного примусу, враховуючи умови та характер вчиненого, що становить значну суспільну небезпеку в сфері безпеки дорожнього руху та є грубим порушенням порядку керування транспортним засобом, особу правопорушника, ступінь його вини та свідоме ігнорування особою-порушником норм Правил дорожнього руху, суд дійшов до висновку, що стягнення на ОСОБА_1 необхідно накласти в межах санкції, встановленої ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Водночас, матеріали справи містять відомості що ОСОБА_1 посвідчення водія не отримував.

У пункті 28 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року роз`яснено, що позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосовувати тільки як основне адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 121, ч. 4 ст. 122, ст. 122-2, ч. 3 ст. 123, статтями 124 і 130 КУпАП. Можливості накладати на винну особу таке стягнення як додаткове цей Кодекс не надає. Суди не вправі застосовувати його й тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

З аналізу наведених норм та обставин справи слідує, що ОСОБА_1 під час вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не був водієм в розумінні Правил дорожнього руху України, оскільки не був наділена спеціальним правом керування транспортним засобом, а тому останнього неможливо позбавити такого права.

Ураховуючи всі обставини справи про адміністративне правопорушення, особу правопорушника, суддя дійшов висновку, що на ОСОБА_1 слід накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до вимог ст. 40-1 КУпАП вбачається, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Таким чином, відповідно до вимог ст..4 Закону України «Про судовий збір» стягненню з правопорушника в дохід держави підлягає 605 грн. 60 коп.

Керуючись ст.40-1, ст..245,ст.283, 284 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст..130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме: 17000 грн (сімнадцять тисяч гривень).

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 605 грн. 60 коп.

Термін пред`явлення постанови до виконання 3 (три) місяці.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на постанову судді подається протягом десяти днів з дня її винесення до Одеського апеляційного суду через Іванівський районний суд Одеської області.

Суддя:Руслан ТИМЧУК