Кагарлицький районний суд Київської області
_____________________________________________________________________________
19.03.2025 Справа №: 375/1135/21
провадження 3/368/1/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2025 рокум. Кагарлик Київської області

Кагарлицький районний суд в складі:

Головуючий - суддя Закаблук О.В.

При секретарі - Токовенко Н.О.

За участі інших учасників:

ОСОБА_1

ОСОБА_2 .

Особа, у відношенні якої складено протокол ОСОБА_3 .

Представник адвокат Клапчук Ф.П.

- розглянувши адміністративну справу у відношенні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Рокитне, Рокитнянського району Київської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого на посаді депутата, паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 18.03.2013 року Рокитнянським РС Управління ДМС України в Київській області, ідентифікаційний номер платника податку НОМЕР_2 , щодо вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172 7 КупАП, суд, -

В С Т А Н О В И В :

12.10.2021 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшов адміністративний матеріал за адміністративним протоколом № 662 про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 2 ст. 172 7 КУпАП справу у відношенні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Рокитне, Рокитнянського району Київської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого на посаді депутата, паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 18.03.2013 року Рокитнянським РС Управління ДМС України в Київській області, ідентифікаційний номер платника податку НОМЕР_2 .

12.10.2021 року автоматизованою системою документообігу суду для слухання даного адміністративного провадження (в порядку КУпАП) був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В., присвоєно справа № 375/1135/21, провадження № 3/368/433/21.

Згідно з протоколом № 662 від 10.09.2021 року, ОСОБА_3 порушив вимоги п. 3 ч. 1 ст. 28 та ч. 2 ст. 35-1 Закону України «Про запобігання корупції», вчинивши дію в умовах реального конфлікту інтересів, а саме взявши 23.04.2021 року участь у голосуванні під час прийняття рішення №495-07-VIII «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки по АДРЕСА_2 ТОВ «ТСК-ТРЕЙД», власником якого він є, чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

У судовому засіданні прокурор, Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області Вдовенко Леся Михайлівна підтримала протокол про адміністративне правопорушення та просила притягнути до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 ч. 2 ст. 172-7 КУпАП за вчинення дій в умовах реального конфлікту інтересів.

Посилалася на постанову Миронівського районного суду Київської області від 01.08.2024 року у справі №375/1134/21, згідно з якою суд визнав доведеним факт вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-7 КУпАП. Суд дійшов наступних висновків, що у даному випадку ОСОБА_3 повинен був повідомити про конфлікт інтересів, який виник під час участі у засіданні ради, та утриматися від участі в голосуванні за питання, ініційоване належним йому товариством. Тобто, ОСОБА_3 був зобов`язаний вжити всіх необхідних заходів, спрямованих на запобігання та врегулювання реального конфлікту інтересів, чого не здійснив.

Також, посилалася на постанову Київського апеляційного суду від 23.12.2024 року у справі №375/1134/21, згідно з якою при розгляді справи встановлено, що у діяльності ОСОБА_3 , як депутата селищної ради, при прийнятті рішення щодо належного йому товариства, наявний реальний конфлікт інтересів, що зобов`язує його дотримуватись положень частини першої статті 28 Закону №1700-VII. Конфлікт інтересів існуватиме у всіх випадках, коли у особи є приватний інтерес, здатний вплинути на об`єктивність чи неупередженість рішення. Навіть тоді, коли прийняті нею рішення за наявності приватного інтересу є об`єктивними та неупередженими і відповідають закону. У цьому випадку буде мати місце втрата суспільної довіри до службової особи та органу влади, в якому він працює. Приватний інтерес не обмежується фінансовими чи матеріальними інтересами або тими інтересами, які дають службовій особі пряму особисту вигоду, в тому числі неправомірну. Це означає, що конфлікт інтересів може бути пов`язаний із цілком правомірними діями службовця як приватної особи, його належністю до громадських організацій, сімейними інтересами тощо, за умови, що ці інтереси здатні з певною вірогідністю реально спричинити неналежний вплив на виконання цією службовою особою своїх службових повноважень. У даному випадку ОСОБА_3 повинен був повідомити про конфлікт інтересів, який виник під час участі у засіданні ради, та утриматися від участі в голосуванні за питання, ініційоване належним йому товариством. Тобто, ОСОБА_3 був зобов`язаний вжити всіх необхідних заходів, спрямованих на запобігання та врегулювання реального конфлікту інтересів, чого не здійснив.

У судовому засіданні ОСОБА_3 заперечував проти факту вчинення ним адміністративного правопорушення, яке передбачене ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, та просив про закриття адміністративного провадження, подавши до суду письмові пояснення наступного змісту:

У провадженні Кагарлицького районного суду Київської області знаходиться справа №375/1135/21 про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Статтею 254 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган /посадова особа/ встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган /посадова особа/ оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган /посадова особа/ при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про запобігання корупції»:

- реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень;

- приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Відповідно до диспозиції ст. 172-7 КУпАП та п. 2 примітки до цієї статті, порушення вимог стосовно запобігання та врегулювання конфлікту інтересів можуть полягати: - у неповідомленні особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів - наявної суперечності між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень (ч. 1 ст. 172-7 КУпАП).

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» зазначено, що аналіз термінів «потенційний інтерес» та «реальний інтерес», які містяться у ч. 1 ст. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», дає можливість констатувати, що потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення дії, який повинен мати об`єктивний вираз, а також часовий взаємозв`язок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому. Тобто, для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що приватний інтерес наявний, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Тобто відмінність між цими поняттями полягає в тому, що для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що по-перше, приватний інтерес наявний, по-друге, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, а по-третє така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Таким чином, для встановлення наявності факту прийняття рішення, вчинення чи не вчинення дії в умовах реального конфлікту інтересів та розмежування реального і потенційного конфлікту інтересів особа, яка здійснює правозастосовну діяльність, для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, має встановити наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як:

1) наявність у правопорушника факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений;

2) наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення;

3) наявність повноважень на прийняття рішення;

4) наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення.

Без наявності хоча б одного з фактів із цієї сукупності реальний конфлікт інтересів не виникає. Встановлення цих фактів має бути відображено в протоколі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, та, відповідно, в постанові суду.

З огляду на викладене, необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП є виникнення у такої особи реального конфлікту інтересів, обов`язковим елементом якого є приватний інтерес цієї особи, що суперечить її повноваженням.

Відповідно до принципу презумпції невинуватості щодо особи, яка підозрюється у вчиненні злочину або правопорушення, припускається невинність до того часу, поки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законодавством.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 10.02.1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях притримується позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 р.), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, виходячи з позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, наявність «обґрунтованої підозри» у вчинені правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин» і такі факти мають бути досить переконливими, щоб суд на підставі їх розумної оцінки міг визнати причетність особи до вчинення правопорушення та враховуючи, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» і таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п. 53 рішення Суду від 20.09.2012 у справі «Федорченко та Лозенко проти України»).

Під час голосування за заявою директора підприємства ТОВ «ТКС-ТРЕЙД» належного ОСОБА_3 навіть не міг бути навіть потенційний конфлікт інтересів, оскільки вирішувалось питання виключно про поділ належної ТОВ «ТКС-ТРЕЙД» земельної ділянки, а не надання такої ділянки із земельної комунальної власності селищної ради.

Однак, навіть потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті інтересів встановлюється лише наявність існування приватного інтересу особи, а при реальному необхідно встановити, що існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення.

Отже для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, а необхідно встановити чи суперечить він службовим чи представницьким повноваженням, чи може така суперечність реально вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Матеріали справи про адміністративні правопорушення не містять даних про наявність усіх складових реального конфлікту інтересів у ОСОБА_3 під час голосування.

В матеріалах відсутні дані, що прийняття рішення Рокитнянською селищною радою Київської області відбулося за наявності суперечності між приватним інтересом ОСОБА_3 та його повноваженнями, які вплинули на об`єктивність або неупередженість прийнятого рішення. Голосування ОСОБА_3 за рішення про надання дозволу на розробку технічної документації щодо поділу земельної ділянки заявою директора підприємства ТОВ «ТКС-ТРЕЙД» належного ОСОБА_3 , ніяким чином не вплинуло на кінцевий результат голосування всіх присутніх депутатів, оскільки переважна їх більшість проголосувала саме за надання такого дозволу.

В протоколах про адміністративні правопорушення відсутнє посилання на те, в чому саме суперечність між приватним інтересом і депутатськими повноваженнями знайшла свій вияв або вплив на прийняття рішення селищною радою.

Відсутність хоча б одного з цих елементів складу адміністративного правопорушення виключає адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною другою статті 172-7 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Таким чином, існування реального конфлікту інтересів не доведено в судовому засіданні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 .

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, просить суд провадження у справі №375/1135/21 відносно ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП закрити.

Відповідно, суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо закриття провадження у даній справі в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172 - 7 КУпАП , обгрунтовуючи своє рішення наступним.

В матеріалах справи містяться:

1. адміністративний протокол № 662 про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП від 10.09.2021 року наступного змісту:

ОСОБА_3 , будучи депутатом Рокитнянської селищної ради, порушив вимоги п. 3 ч. 1 ст. 28 та ч. 2 ст. 35-1 Закону України «Про запобігання корупції», вчинивши дію в умовах реального конфлікту інтересів, а саме взявши 23.04.2021 року участь у голосуванні під час прийняття рішення №495-07-VIII «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки по вул. Кар`єрна, 1-д (1-г) в смт. Рокитне ТОВ «ТСК-ТРЕЙД», власником якого він є, чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

2. Особова картка ОСОБА_3 .

3. Копія рішення 01 сесії Рокитнянської селищної рали Київської області VIII скликання від 04.12.2020 року №02 «Про підсумки виборів і визнання повноважень депутатів Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області», згідно з яким ОСОБА_3 визнано обраним на посаду депутата Рокитнянської селищної ради.

4. Витяг Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТОВ «ТКС-ТРЕЙД» з якого вбачається, що ОСОБА_3 є кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «ТКС-ТРЕЙД».

5. Копія заяви директора ТОВ «ТКС-ТРЕЙД» О. Близнюка Голові Рокитнянської селищної ради від 20.04.2021 року про поділ земельної ділянки по АДРЕСА_2 .

6. Копія рішення Рокитнянської селищної ради VIII скликання від 23.04.2021 року №495 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки по вул. Кар`єрна, 1-д (1-г) в смт. Рокитне ТОВ «ТКС-ТРЕЙД», яким вирішено надати дозвіл ТОВ «ТКС-ТРЕЙД» на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки (кадастровий номер :02:002:0009) площею 0,5000 га по АДРЕСА_2 , яка перебуває в комунальній власності на дві земельні ділянки площами 0,2500 га та 0,2500 га без зміни цільового призначення.

7. Копія результату поіменного голосування з питання «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки по вул. Кар`єрна, 1-д (1-г) в смт. Рокитне ТОВ «ТКС-ТРЕЙД», згідно з яким ОСОБА_3 проголосував «За».

8. Копія протоколу №7 07 сесії Рокитнянської селищної ради VIII скликання від 23.04.2021 року.

9. Копія заяви ОСОБА_4 до Начальника УСР в Київській області ДСР НП України від 10.05.2021 року про притягнення до відповідальності депутата Рокитнянської селищної ради ОСОБА_3 .

10. Копія рапорта оперуповноваженого УСР в Київській області ДСР НП України капітана поліції ОСОБА_5 .

11. Копія положення про Управління стратегічних розслідувань в Київській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України.

Зглядаючись на вищевказані докази, суд приходить до висновку щодо того, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-7 КУпАП, з огляду на наступне.

Згідно з підпунктом «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в тому числі депутати місцевих рад.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» на посадових осіб місцевого самоврядування поширюються вимоги обмеження, встановлені Законом.

Таким чином, ОСОБА_3 будучи посадовою особою місцевого самоврядування, суб`єктом, на якого поширюється дія Закону та є суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією.

Дійсно, диспозиція частини 2 статті 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає відповідальність за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Згідно з приміткою до вказаної статті суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, зазначені у пунктах 1,2 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції».

У цій статті під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Відповідно, з огляду на вищевказані фактичні обставини справи, та норми права, ОСОБА_3 може бути суб`єктом вчинення адміністративного правопорушення, яке передбачене ч. 2 ст. 172 - 7 КУПАП, так як в даному випадку є спеціальний суб`єкт, проте, для притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення повинен бути в наявності склад адміністративного правопорушення.

Суд вважає, що в даному випадку в діях ОСОБА_3 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172 - 7 КУпАП, - з огляду на наступне.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна чи необережна) дія чи бездіяльність, яке посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку за законом передбачено адміністративну відповідальність.

Отже, адміністративний проступок визначається шляхом виявлення його основних характеристик.

Це, - насамперед дія або бездіяльність, що за наявності певних ознак розглядається законом як порушення встановлених правил поведінки громадян у певних сферах громадського життя.

До таких правил, наприклад, належать правила поведінки в громадських місцях, зокрема на громадському транспорті, правила дорожнього руху, правила торгівлі, санітарні, протипожежні правила, норми й правила, спрямовані на забезпечення безпеки робіт в окремих галузях промисловості, у сільському господарстві, тощо.

Дія або бездіяльність посадової особи або громадянина найчастіше безпосередньо пов`язана з невиконанням тих або інших правових приписань, що містяться в зазначених правилах.

Адміністративне правопорушення завжди є протиправною дією (бездіяльністю), тобто діянням, забороненим законом або іншим нормативним правовим актом. Громадянин, що вчинює протиправну дію, порушує свій конституційний обов`язок, оскільки норми ч. 1 ст. 68 Конституції України встановлюють, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

У свою чергу виконання цього обов`язку обумовлює необхідність дотримання всіх правил, прийнятих у встановленому законом порядку. Оцінка порушення вимог законів і підзаконних актів як протиправного діяння обумовлює необхідність застосування відповідного примусового заходу і притягнення винного у вчиненому до одного з видів юридичної відповідальності, у цьому випадку - до адміністративної відповідальності.

Отже, адміністративне правопорушення, - діяння, що посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління.

Структура адміністративного складу містить:

1) об`єкт правопорушення (суспільні відносини в тій чи іншій сфері, на нормальний розвиток яких посягає правопорушення);

2) об`єктивну сторону (конкретні дії, що виразилися в порушенні встановлених правил);

3)суб`єкт правопорушення - конкретна осудна фізична особа, що досягла 16-річного віку;

4) суб`єктивну сторону складу (є ставленням особи до вчиненого нею діяння, тобто вину у формі умислу або необережності). Усі перераховані ознаки визначають у сукупності склад адміністративного правопорушення (проступку).

Об`єкт адміністративного правопорушення - це те, на що воно посягає, чому воно завдає шкоди. Адміністративний проступок завдає шкоди або створює загрозу її заподіяння суспільним відносинам, які і становлять об`єкт проступку.

Об`єктивну сторону адміністративного правопорушення характеризують ознаки, які визначають акт зовнішньої поведінки правопорушника. До них належать діяння (дія чи бездіяльність), його шкідливі наслідки, причинний зв`язок між діянням і наслідками, місце, час, обставини, спосіб, знаряддя та засоби вчинення проступку.

Основною і обов`язковою ознакою об`єктивної сторони є протиправне діяння, відсутність її виключає склад будь - якого адміністративного правопорушення. Це може бути як дія, так і бездіяльність, коли закон вимагає активних дій.

Усі інші ознаки мають факультативний характер, тобто вони обов`язкові лише в тих випадках, коли прямо передбачені законом. Так, шкідливі наслідки і причинний зв`язок обов`язкові тільки для так званих матеріальних складів проступків, у результаті яких завжди заподіюється матеріальна шкода.

Більшість адміністративних правопорушень характеризується недодержанням різних загальнообов`язкових правил, коли діяння становить склад проступку незалежно від настання шкідливих наслідків матеріального характеру (порушення правил охорони праці, торгівлі, дорожнього руху, митних, паспортних, санітарних, тощо).

Ці склади формулюються в статтях особливої частини розділу ІІ КУпАП лише вказівкою на протиправну дію чи бездіяльність («порушення правил», «невиконання правил», тощо). У деяких статтях міститься вказівка лише на шкідливі наслідки («пошкодження», «знищення», «псування» тощо), діяння розуміється саме собою.

Місце, час, обставини, спосіб, знаряддя та засоби вчинення проступку можуть бути обов`язковими ознаками, якщо їх включено до конкретного складу проступку, в інших випадках вони можуть визнаватися обставинами, які пом`якшують або обтяжують відповідальність (наприклад, вчинення правопорушення в умовах стихійного лиха або за інших надзвичайних обставин обтяжує адміністративну відповідальність).

Суб`єктивну сторону адміністративного правопорушення становить пов`язана з його вчиненням психічна діяльність особи. До ознак, які характеризують суб`єктивну сторону, належать вина, мотив і мета вчинення правопорушення.

Вина - основна і обов`язкова ознака суб`єктивної сторони будь - якого адміністративного проступку. Це психічне ставлення особи до вчиненого нею суспільно шкідливого діяння і його наслідків, яке виявляється у формі умислу або необережності. Поняття цих форм вини розкривається в статтях 10 і 11 КпАП. Мотив і мета вчинення адміністративного правопорушення - факультативні ознаки суб`єктивної сторони складу проступку. Під мотивом розуміється усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яким вона керувалася під час вчинення проступку. Мета - це протиправний результат, наслідок, якого прагне досягти особа вчиненням адміністративного правопорушення. Мотив і мета частіше за все до складу проступку не входять, хоча в деяких випадках лише вчинення діяння з певним мотивом або метою становить склад адміністративного правопорушення.

Суб`єктом адміністративного правопорушення чинний КпАП визнає фізичну осудну особу, яка досягла на момент вчинення проступку віку, з якого настає адміністративна відповідальність. Ознаки, які характеризують суб`єкта проступку, поділяють на загальні і спеціальні.

Перші властиві будь-якому суб`єктові. Суб`єктом проступку може бути, по - перше, лише фізична особа, людина (громадянин України, іноземець, особа без громадянства). Необхідно зауважити, що в наш час численні штрафні санкції в адміністративному порядку застосовуються також до юридичних осіб, тобто законодавством вони вже визнаються суб`єктами адміністративної відповідальності.

По- друге, суб`єктом адміністративного проступку може бути не будь - яка особа, а лише осудна. У законодавстві про адміністративні правопорушення не розкривається поняття осудності, воно випливає з визначення неосудності. У ст. 20 КпАП під неосудністю розуміється стан, в якому особа не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічної душевної хвороби, тимчасового розладу душевної діяльності, слабоумства чи іншого хворобливого стану. З огляду на це, можна зробити висновок, що осудність - це здатність особи усвідомлювати свої дії і керувати ними, а значить і нести за них відповідальність. По - трете, суб`єктом проступку може бути особа, яка досягла на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку.

Крім цих загальних ознак у конкретних складах, суб`єкт може характеризуватися ще й додатковими специфічними властивостями. Такі суб`єкти називаються спеціальними. В даному випадку суб`єктом вчинення адміністративного правопорушення, яке передбачене ч. 2 ст. 172 - 7 КУпАП, - є спеціальний суб`єкт.

Суд наголошує на тій обставині, що сама лише можливість особи бути суб`єктом вчинення того чи іншого адміністративного правопорушення не є підставою для притягнення такої особи до адміністративної відповідальності, так як підставою притягнення до адміністративної відповідальності особи є лише наявність в її діях складу адміністративного правопорушення, яке повинне бути доведене належними та допустимими доказами.

Згідно ст. 251 КУпАП:

- доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються: протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, слід зазначити, що ст. 251 КУпАП надає поняття доказів, які мають велике значення для правильного вирішення справи, адже саме на основі доказів грунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Для використання доказу при розгляді справи необхідно, щоб він був відносним і допустимим.

Отже, відносний доказ - це доказ, зміст якого відтворює (приблизно чи вірогідно) фактичну обставину, що має значення для правильного вирішення справи.

Фактичні дані - це дані, які маючи зв`язок із фактами предмета доведення, здатні підтвердити існування чи відсутність доказуваних фактів.

Допустимим вважається той доказ, який був отриманий у встановленому законом порядку і передбаченими способами, а також, коли законодавець допускає його використання.

Для провадження у справах про адміністративні правопорушення характерним є специфічний вид доказу - безпосередні спостереження осіб, уповноважених на складання протоколу про адміністративне правопорушення і на проведення адміністративного розслідування, які фіксуються, за винятком випадків спрощеного провадження, у протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно, встановлені правила допустимості і відносності доказів є гарантом їх достовірності та істинності, - що є гарантією беззаперечного встановлення наявості в діях особи складу адміністративного правопорушення, що, звісно, - є єдиною підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Що стосується відсутності в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172 - 7 КУпАП, то суд зазначає, що в матеріалах адміністративної справи відсутні будь - які належні та допустимі, достатні докази його вини, з огляду на наступне.

Необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. ч. 2 ст. 172-7 КУпАП є виникнення у такої особи реального конфлікту інтересів, обов`язковим елементом якого є приватний інтерес цієї особи, що суперечить її повноваженням.

Втім, матеріалами справи не підтверджується, що при голосуванні у ОСОБА_3 був приватний інтерес, який вплинув на виконання ним обов`язків місцевого депутата Рокитнянської селищної ради.

На голосування Рокитнянської селищної ради VIII скликання виносилося питання про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки по вул. Кар`єрна, 1-д (1-г) в смт. Рокитне ТОВ «ТКС-ТРЕЙД». Втім, надання Рокитнянською селищною радою дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою саме по собі не вирішує юридичну долю вказаної земельної ділянки, оскільки безпосередньо не призводить до її поділу.

За таких обставин, голосування ОСОБА_3 на користь надання дозволу ТОВ «ТКС-ТРЕЙД» на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки (кадастровий номер :02:002:0009) площею 0,5000 га по АДРЕСА_2 , яка перебуває в комунальній власності на дві земельні ділянки площами 0,2500 га та 0,2500 га без зміни цільового призначення, саме по собі не призводить до розпорядження вказаною земельною ділянкою і не надає ТОВ «ТКС-ТРЕЙД» жодних прав щодо вказаної земельної ділянки.

Суд погоджується з аргументами адвоката Клапчука Ф.П. про те, що під час голосування за заявою директора підприємства ТОВ «ТКС-ТРЕЙД» належного ОСОБА_3 навіть не міг бути навіть потенційний конфлікт інтересів, оскільки вирішувалось питання виключно про поділ належної ТОВ «ТКС-ТРЕЙД» земельної ділянки, а не надання такої ділянки із земельної комунальної власності селищної ради.

Окрім того, для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, а необхідно встановити чи суперечить він службовим чи представницьким повноваженням, чи може така суперечність реально вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

В матеріалах відсутні дані, що прийняття рішення Рокитнянською селищною радою Київської області відбулося за наявності суперечності між приватним інтересом ОСОБА_3 та його повноваженнями, які вплинули на об`єктивність або неупередженість прийнятого рішення.

Суд не погоджується з доводами прокурора Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області Вдовенко Л.М. з наступних причин.

Для встановлення наявності факту прийняття рішення, вчинення чи не вчинення дії в умовах реального конфлікту інтересів та розмежування реального і потенційного конфлікту інтересів особа, яка здійснює правозастосовну діяльність, для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, має встановити наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як:

1) наявність у правопорушника факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений;

2) наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення;

3) наявність повноважень на прийняття рішення;

4) наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення.

Без наявності хоча б одного з фактів із цієї сукупності реальний конфлікт інтересів не виникає. Встановлення цих фактів має бути відображено в протоколі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, та, відповідно, в постанові суду.

З огляду на викладене, необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП є виникнення у такої особи реального конфлікту інтересів, обов`язковим елементом якого є приватний інтерес цієї особи, що суперечить її повноваженням.

У той же час прокурором не доведено, а матеріалами справи не підтверджується наявність у ОСОБА_3 приватного інтересу, який суперечить його представницьким повноваженням, а також факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення.

Так, під час голосування юридична доля земельної ділянки не вирішувалася, а вирішувалося виключно питання про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , що саме по собі не гарантує затвердження такої документації в подальшому та, як наслідок, реального поділу земельної ділянки. Крім того, вирішення зазначеного питання не надало і не могло надати жодних переваг чи будь-якої вигоди ОСОБА_3 як засновнику та кінцевому бенефіціарному власнику «ТОВ «ТКС-ТРЕЙД».

Суд наголошує, що притягнення особи до відповідальності за обставин, коли її рішення відповідають закону є об`єктивними та неупередженими є вочевидь протиправним.

Таким чином, суд не погоджується з висновками, викладеними у постанові Миронівського районного суду Київської області від 01.08.2024 року, постанові Київського апеляційного суду від 23.12.2024 року у справі №375/1134/21 та доходить переконання, що у випадку, коли дії і рішення особи є об`єктивними та неупередженими, такими, що відповідають закону, то це виключає можливість притягнення її до відповідальності згідно з законом. Протилежне означало би притягнення особи до відповідальності за правомірні дії, що є неприпустимим.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову про закриття провадження.

Постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених ст. 247 КУпАП.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно, суд приходить до висновку щодо закриття даного провадження в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172 - 7 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ч. 2 ст. 172 - 7, п. 1 ч. 1 ст. 247,ст. 283, п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП, ст. 285 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження по справі № 375/1135/21, провадження № 3/368/1/25, у відношені ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Рокитне, Рокитнянського району Київської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого на посаді депутата, паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 18.03.2013 року Рокитнянським РС Управління ДМС України в Київській області, ідентифікаційний номер платника податку НОМЕР_2 , щодо вчинення адміністративного правопорушення, яке передбачено ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, - за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського Апеляційного суду Київської області протягом 10 днів з дня її винесення через Кагарлицький районний суд Київської області.

Суддя: О.В. Закаблук