Справа № 154/2300/24 Провадження №33/802/245/25 Головуючий у 1 інстанції:Пустовойт Т. В.
Доповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2025 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Гапончук В.В., з участю захисника Приступи С.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Приступи С.А. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 13 березня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючого водієм ФОП ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає по АДРЕСА_2 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Визначено стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. судового збору.

Згідно з постановою суду ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він 24.06.2024 року о 10:03 год, в м. Володимирі по вул. Львівська, керував транспортним засобом «МЕРСЕДЕС Е200» державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, (почервоніння обличчя, різкий запах алкоголю з ротової порожнини). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, водій відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КпАП України.

В поданій апеляційній скарзі захисник не погоджується з постановою суду першої інстанції у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, а також неповнотою та необ`єктивністю з`ясування усіх обставин події. Вказує про заперечення ОСОБА_1 факту зупинки працівниками поліції транспортного засобу під його керуванням та вважає в матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_1 допустив будь-які порушення правил дорожнього руху, за які його слід було переслідувати. Внаслідок наведеного взагалі були відсутні підстави вимагати в ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Апелянт вважає, що вина підзахисного у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, не доведена «поза розумним сумнівом», а тому просить скасувати оскаржену постанову, закрити провадження у справі стосовно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

ОСОБА_1 , який належним чином повідомлений про час і дату судового розгляду (а.с. 59), в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, жодних клопотань чи заяв від останнього на адресу суду не надходило. Виходячи з приписів ч. 2 ст. 268 КпАП України, в яких наведено виключний перелік адміністративних правопорушень, при розгляді справ за якими присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою, та за умови участі захисника Приступи С.А. у судовому засіданні з висловленою позицією про розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 , апеляційний суд доходить висновку про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 .

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та матеріалів справи про адміністративне правопорушення, заслухавши захисника Приступу С.А., який скаргу підтримав, будь-яких процесуальних клопотань в судовому засіданні не заявляв, доходжу такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст.ст. 245, 280 КпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказаних вимог закону при розгляді справи суд першої інстанції дотримався.

Висновок суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, за обставин викладених у постанові, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю доказів, перевірених у судовому засіданні та належно оцінених судом, з чим повністю погоджується апеляційний суд.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адмінінстративного правопорушення стверджуються наступними доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №061755 від 24.06.2024 року, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів газоаналізатору алкотестер «Драгер», в якому зазначено, що ОСОБА_1 від проходження огляду відмовився, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, в якому зазначені ознаки сп`яніння і також відмова від проходження огляду, відеозаписом з нагрудних боді-камер інспекторів поліції, довідкою про отримання ОСОБА_1 посвідчення водія по місцю свого проживання серії НОМЕР_2 від 12.11.2019.

Дослідивши указані докази та надавши їм належну юридичну оцінку суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про правильність кваліфікації дій ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КпАП України та доведеність вини останнього у вчиненні згаданого адміністративного правопорушення, належним чином мотивувавши своє рішення.

Апеляційна скарга не містить доводів, які би вказували на незаконність ухваленого судом першої інстанції рішення. Апеляційний суд звертає увагу на те, що в апеляційній скарзі апелянтом фактично не оскаржується факт керування транспортним засобом. При цьому, факт руху та зупинки автомобіля «МЕРСЕДЕС» державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 належним чином стверджується відеозаписом з відеореєстратора патрульного автомобіля, а саме убачається, що на перехресті у зустрічному напрямку до працівників поліції повертає вказаний вище автомобіль, після чого поліцейські продовжили рух за ним. В судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_3 (працівник поліції) вказав, що під час зустрічного руху було чітко видно, що водій не був пристебнутий ременем безпеки, що й послугувало підставою зупинки.

Відеозаписом з бодікамер працівників поліції вбачається, що підійшовши до машини водію було повідомлено про виявлене правопорушення, керування автомобілем з непристебнутим ременем безпеки, що ОСОБА_1 не заперечив, а відповів що в межах міста, на його думку, не передбачено пристібатися ременем безпеки. При спілкуванні з водієм працівники поліції виявили у нього ознаки алкогольного сп`яніння та запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки або проїхати в медичний заклад, роз`яснили права. Водій зазначив, що приймає ліки, категорично відмовився від проходження огляду за допомогою приладу «Драгеру», а також їхати в медичний заклад.

Доводів про неналежність чи недопустимість відеозаписів апеляційна скарга не містить.

Твердження захисника про безпідставність чи відсутність факту зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , а відтак, і про неналежність та недопустимість усіх здобутих у даній справі доказів, є неспроможними, з огляду на таке.

Позицію сторони захисту про те, що огляду на стан сп`яніння підлягають лише водії, транспортні засоби під керуванням яких були безпосередньо зупинені поліцейськими суд визнає хибною. Оскільки огляду на стан сп`яніння підлягають усі водії, щодо яких є підстави вважати, що вони керували транспортним засобом із ознаками певного виду сп`яніння, до яких, згідно із матеріалами справи, відноситься і ОСОБА_1 .

Правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не перебуває у прямому причинному зв`язку із обов`язком водія пройти, у встановленому законом порядку, огляд на стан алкогольного сп`яніння, а предметом доказування у даній справі є саме фактичні дані відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, які окреслені диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За умови незгоди із причинами зупинки транспортного засобу особа не позбавлена права, у встановленому процесуальним законом порядку, оскаржити такі дії працівників поліції, вважаючи їх незаконними та свавільними, однак матеріали справи не містять відомостей про оскарження ОСОБА_1 дій працівників поліції.

Відтак, наведені вище доводи захисника щодо безпідставності зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , перш за все не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, а також вирішального значення при розгляді даної справи не мають.

Факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного приладу «Драгер» та в медичному закладі стверджується відеозаписом з бодікамер працівників поліції, який є належним доказом вини останнього, та з якого вбачаються детальні обставини вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Таким чином, наведене у своїй сукупності дає підстави стверджувати про те, що у ході судового розгляду у цій справі винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, доведена із належною повнотою.

Наведені вище та усі інші твердження сторони захисту не спростовують винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а фактично зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації дійсних обставин справи та відповідних норм чинного законодавства.

Поміж тим, суд апеляційної інстанції враховує, окрім іншого, й положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Разом з тим, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.).

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, яке підтверджується належними, допустимими, достатніми доказами, які доповнюють один одного та були дослідженими під час розгляду матеріалів справи та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

З урахуванням наведеного вище, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржена постанова судді без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КпАП України,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу захисника Приступи Сергія Анатолійовича в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 13 березня 2025 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В. В. Гапончук