Справа № 127/324/25
Провадження № 33/801/295/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач: Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 рокум. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Войтко Ю. Б.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лісков Анатолій Ігорович, на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 23 січня 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонер,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП,

встановив:

Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 23 січня 2025 року визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн 00 коп. на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто з нього судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп. на користь держави.

Відповідно до обставин встановлених судовим рішенням, водій ОСОБА_1 01.01.2025 о 07:28 год. в м. Вінниця по вул. Магістратська, 59, керував транспортним засобом Ford Fusion, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження медичного огляду відмовився на місці, при безперервній відео зйомці.

Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Не погодившись з постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 січня 2025 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає її незаконною та такою, що не відповідає обставинам справи, просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити за відсутності події і складу правопорушення.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що під час розгляду справи було порушено право ОСОБА_1 бути присутнім на судовому засіданні та подавати свої заперечення, пояснення, оскільки про дату, час та місце розгляду справи не повідомлявся завчасно та належним чином, так як в протоколі зазначено адресу АДРЕСА_2 , місцевий суд повідомляв за невірною адресою АДРЕСА_3 , а вірною є адреса проживання АДРЕСА_1 , що є порушенням ст.ст. 268, 270 КУпАП.

Вказує, що докази, які містяться в матеріалах справи, не свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а висновки суду щодо доведеності факту керування автомобілем не відповідають фактичним обставинам справи, а саме відсутні докази підтвердження керування автомобілем. Крім того, рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи. (постанова ВС від 20.05.2020 у справі № 524/5741/16).

Водночас, суд першої інстанції не взяв до уваги, що у справі відсутні докази наявності у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, тому працівниками поліції було безпідставно запропоновано водію пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки.

Наголошує, що працівник поліції, в порушення Порядку направлення водіїв транспортних засобів, ввів ОСОБА_1 в оману та не запропонував останньому пройти огляд у відповідному закладі охорони здоров`я, повідомивши, що відмова від проходження огляду на місці зупинки є безумовною підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП.

Одночасно в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - адвокат Лісков А. І. просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 23 січня 2025 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Зазначає, що про дату та час розгляду справи не повідомлявся судом першої інстанції завчасно та належним чином, а ознайомився з матеріалами справи 25.02.2025.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП в разі заявлення клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги, останнє вирішується суддею апеляційного суду. При цьому слід взяти до уваги обставини, які об`єктивно вплинули чи могли вплинути на можливість оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення.

Суд дослідивши матеріали справи дійшов висновку, що заявлене клопотання підлягає задоволенню, оскільки строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Лісков А. І. підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі та просили її задовольнити.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його адвоката Ліскова А. І., дослідивши матеріали адміністративної справи, доводи апеляції, приходжу до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

За змістом ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності, а положеннями ст. 245 цього ж Кодексу визначено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що незабезпечення права на захист є порушенням вимог Конвенції щодо розгляду справи.

Так, у своєму рішенні від 09 червня 2011 року у справі «Лучанінова проти України» Європейський суд з прав людини відмітив, що мало місце порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у поєднанні з підпунктами «b» і «c» пункту 3 статті 6 Конвенції у зв`язку з тим, що заявниці не було надано можливості підготувати свій захист та ефективно скористатись допомогою захисника.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Надання детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та забезпечення її права на захист є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Відповідно до ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката,іншого фахівця у галузі права,який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи,виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Судом першої інстанції зазначено, що 23.01.2025 особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не з`явився без поважних причин, хоча у встановленому законом порядку повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду.

При цьому, відповідно до ст. 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Відповідно до постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 23 січня 2025 року суд постановив розглядати протокол про адміністративне правопорушення у відсутності ОСОБА_1 , оскільки він повідомлявся судом завчасно та належним чином про дату, час та місце розгляду.

Проте апеляційним судом встановлено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не була своєчасно сповіщена про місце і час розгляду справи, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення, який підписаний ОСОБА_1 зазначений номер квартири його проживання 10, однак місцевий суд повідомляв останнього про розгляд справи відносно нього за невірною адресою, вказавши номер квартири АДРЕСА_4 . Кореспонденція повернулася до суду з відміткою поштового зв`язку про відсутність адресату за вказаною адресою.

Таким чином, ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання у Вінницькому міському суді Вінницької області 23.01.2025 о 10:30 год.

Розглянувши справу за відсутністю ОСОБА_1 суд першої інстанції порушив його права в судовому процесі, передбачені ст. 268 КУпАП, і позбавив його можливості брати участь в судовому розгляді, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою.

Враховуючи вказані вище фактичні обставини справи у взаємозв`язку з положеннями ч. 1 ст. 268 КУпАП, виходячи із основних (загальних) засад судочинства, закріплених в Конституції України, ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» та інших нормативно-правових актах, в тому числі і з принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, апеляційний суд вважає, що суддею суду першої інстанції порушені права ОСОБА_1 на захист.

За змістом ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Внаслідок чого рішення судді підлягає безумовному скасуванню через порушення норм процесуального права (ст. 268 КУпАП), а апеляційна скарга задоволенню у цій частині.

Разом з тим, під час апеляційного розгляду справи встановлено, що відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №210047 від 01.01.2025 водій ОСОБА_1 01.01.2025 о 07:28 год. в м. Вінниця по вул. Магістратська, 59, керував транспортним засобом Ford Fusion, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження медичного огляду відмовився на місці, при безперервній відео зйомці, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

В ході оформлення протоколу про адміністративне порушення працівниками поліції було вилучено у ОСОБА_1 посвідчення водія та видано тимчасовий дозвіл на керування транспортним засобом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу ст. ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КпАП України).

Відповідно до п. 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі за змістом - Інструкція) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно п. 7 даної Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП (далі заклад охорони здоров`я).

За таких обставин, оскільки за змістом ч. 1 ст. 130 КУпАП відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, є окремою підставою для притягнення до адміністративної відповідальності незалежно від того тверезий водій чи ні.

Згідно з вимогами п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ПДР України водій транспортного засобу повинен не просто погодитись на проведення огляду на стан сп`яніння, а саме пройти відповідний огляд в установленому порядку.

Таким чином, водій транспортного засобу повинен не тільки погодитись на проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, а і своєю процесуальною поведінкою забезпечити можливість проведення такого огляду і не створювати перешкод щодо реальної можливості його проведення в установленому законом порядку.

Проте, вимоги вказаного пункту ПДР ОСОБА_1 дотримано не було.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції був досліджений відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції.

Зафіксовані відеозаписом обставини, які були здійснені поліцейським за допомогою нагрудного відео реєстратора, безумовно стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

На дослідженому відео зафіксовано, що працівники поліції, під час спілкування з ОСОБА_1 виявили у нього ознаки алкогольного сп`яніння та неодноразово пропонували останньому пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі, на що останній відмовився. Після цього працівники поліції повідомили ОСОБА_1 , що у разі його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ними буде складено стосовно нього протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП, на що ОСОБА_1 погодився. Також, відповідно до відомостей відеозапису об`єктивно вбачається, що працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 наслідки відмови від проходження огляду, його права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП та запитали, чи все йому зрозуміло, на що водій відповів «так».

Отже, твердження скаржника, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та порушення Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду, як й введення ОСОБА_1 в оману, оскільки не було запропоновано останньому пройти огляд у відповідному закладі охорони здоров`я не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом.

Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано та, окрім протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №210047 від 01.01.2025, об`єктивно підтверджується доказами в справі, зокрема: направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 01.01.2025, в якому ОСОБА_1 своїм підписом підтвердив відмову від проходження огляду та дослідженим відеозаписом з бодікамер поліцейських.

Докази в сукупності узгоджуються між собою, відображають реальний перебіг події, підтверджують факт відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, в сукупності підтверджують вину скаржника у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і встановлений судом перебіг досліджуваної події відповідає змісту відео, яке міститься на технічному носієві з відеозаписом, який знаходиться в матеріалах справи.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

ОСОБА_1 погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Враховуючи наведене, працівниками поліції було дотримано порядок огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння відповідно до вимог Інструкції.

Матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_1 зі сторони працівників поліції було необ`єктивне ставлення. Ніяких доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) скаржник не надав. Будь-яких зауважень щодо неправомірних дій працівників поліції скаржник не заявляв, до суду належних та допустимих доказів на спростування вказаних обставин не надав.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 зі змістом протоколу був ознайомлений, права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП йому роз`яснені. Протокол про адміністративне правопорушення не містить істотних розбіжностей, а інші матеріали справи в їх сукупності підтверджують фактичні обставини справи, а тому вірно покладено ці дані судом в основу прийнятого рішення.

Суд вважає, що працівниками поліції було дотримано процедуру проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння відповідно до вимог Інструкції. Тому, критика скаржником дій працівників поліції є безпредметною з огляду на те, що вони діяли відповідно до покладених на них чинним законодавством обов`язків без перевищення своїх повноважень.

Не заслуговують на увагу також доводи, що відсутні належні письмові докази та відеозаписом не зафіксовано факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 , оскільки досліджено відеозапис та встановлено, що водій неодноразово наголошував, що він поспішає, так як потрібно дружину завезти на роботу. Тобто, на момент зупинки правопорушник підтвердив, що він керував автомобілем, ОСОБА_1 не заперечив факт керування автомобілем.

Також не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції і доводи сторони захисту про те, що у справі відсутні докази наявності у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, тому працівниками поліції було безпідставно запропоновано водію пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки.

Так, підстави, умови та порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння визначені ст. 266 КУпАП, п.2.5. ПДР України та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735. За змістом цих нормативних документів водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння. Відповідно до п.2 Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

При цьому, за змістом указаних нормативних документів оцінка наявності ознак сп`яніння водія є суб`єктивним припущенням поліцейського про перебування особи у стані сп`яніння, яке базується на ознаках визначених у нормативних документах, яке за своїм змістом може відрізнятись від сприйняття цієї обставини іншими особами.

Крім того, в протоколі про адміністративне правопорушення вказані ознаки алкогольного сп`яніння виявлені у ОСОБА_1 , проте з приводу відсутності вказаних ознак останній заперечень не висловив.

Також, суд звертає увагу на те, що положеннями ПДР України (п.2.5) передбачений обов`язок водія пройти огляд на стан сп`яніння на вимогу поліцейського, без з`ясування при цьому обґрунтованості висунутої поліцейським вимоги в частині наявності у особи ознак певного виду сп`яніння.

Апеляційний суд відповідно до ст. 245 КУпАП у повній мірі дослідив та проаналізував наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази і дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5, що утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Даючи оцінку доказам по справі апеляційний суд прийшов до висновку та визнає винуватим ОСОБА_1 , так як керуючи автомобілем водій не повинен перебувати в стані алкогольного сп`яніння, оскільки для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керуванням цим засобом у дорозі що передбачено Правилами дорожнього руху України.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.93 N 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 N 1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до п. 1.1 Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п. 1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про порушення ОСОБА_1 зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення вимог ПДР, а саме п. 2.5, що свідчить про скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З урахуванням наведеного, посилання в апеляційній скарзі на необхідність закриття провадження у справі за відсутності в діях заявника складу правопорушення суд вважає безпідставними та не знаходить підстав для їх задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

постановив:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 23 січня 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Лісков Анатолій Ігорович, задовольнити частково.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 23 січня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, скасувати та прийняти нову постанову.

Визнати винним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та призначити йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь держави судовий збір в сумі 605,60 грн.

На підставі ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений не пізніш як через 15 днів з дня вручення постанови про накладення штрафу.

Роз`яснити, що в разі несплати штрафу в п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії постанови правопорушнику, сума штрафу, відповідно до ч. 2 ст. 308 КУпАП, буде стягнута в порядку примусового виконання постанови в подвійному розмірі.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду Ю. Б. Войтко