Справа № 163/2748/24 Провадження №33/802/229/25 Головуючий у 1 інстанції:Шеремета С. А.
Доповідач: Денісов В. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2025 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Денісов В.П., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 05 грудня 2024 року щодо нього,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.483 МК України. Накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 63267, 63 грн.

Не погоджуючись із судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження.

Перевіривши матеріали справи та доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, доходжу висновку, що клопотання задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга підлягає поверненню з таких підстав.

У своєму клопотанні ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови, мотивуючи його тим, що він участі в судовому засіданні не брав, а захисник не повідомив його про результати розгляду справи. Про існування оскаржуваної постанови дізнався з Єдиного державного реєстру судових рішень 27.02.2025.

Однак, такі доводи повністю суперечать вимогам ч.2 ст.294 КУпАП, згідно з якими постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення.

Отже, законодавець пов`язує початок відліку строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції з моментом її винесення, а не з моментом отримання особою копії постанови.

05 грудня 2024 року під час розгляду справи у Любомльському районному суді Волинської області ОСОБА_1 був відсутній (а.с.87-88).

В оскаржуваній постанові зазначено, що ОСОБА_1 на розгляд справи в суді не з`явився, свої права та інтереси доручив представляти захиснику Кривошею А.М. (а.с.87).

В даній справі відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП строк на апеляційне оскарження закінчився 16 грудня 2024 року (з урахуванням неробочих днів).

Апеляційну скаргу на постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 05 грудня 2024 року ОСОБА_1 подав через засоби поштового зв`язку лише 28 лютого 2025 року, що підтверджується поштовим штемпелем на конверті, долученому до апеляційної скарги, тобто із пропуском строку на апеляційне оскарження, який закінчився ще 16 грудня 2024 року (з урахуванням неробочих днів).

Отже, апелянт ОСОБА_1 більш як на два місяці пропустив строк апеляційного оскарження, визначений ч.2 ст.294 КУпАП.

Доводи клопотання про те, що ОСОБА_1 участі в судовому засіданні він участі в судовому засіданні не брав, а захисник не повідомив його про результати розгляду справи, а про існування оскаржуваної постанови дізнався з Єдиного державного реєстру судових рішень 27.02.2025, не є поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження, оскільки такі доводи повністю суперечать приписам ч.2 ст.294 КУпАП та матеріалам даної справи.

Так, ОСОБА_1 вже вдруге подає апеляційну скаргу на постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 05 грудня 2024 року щодо нього (а.с.104-112).

Як убачається із матеріалів справи, під час розгляду даної справи приймав участь захисник Кривошей А.М., який зазначив, що розгляд справи слід проводити за відсутності його підзахисного ОСОБА_1 (а.с.86).

Захисник Кривошей А.М. під час розгляду справи давав пояснення по суті справи, подавав клопотання (а.с.86 зворот).

Також захисник Бакальця О.Д. був присутній під час проголошення оскаржуваної постанови (а.с.86 зворот).

Апеляційний суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутній короткий текст оскаржуваного судового рішення.

Є голослівними доводи апелянта про те, що з постановою він ознайомився лише 27.02.2025, адже попередня апеляційна скарга була подана ним до місцевого суду 30 січня 2025 року, тобто за місяць до того моменту, коли з його слів, він ознайомився із постановою.

Оскаржувана постанова винесена суддею 05 грудня 2024 року та знаходиться в матеріалах справи, які є підшитими та пронумерованими (а.с.87-88).

Також апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що захисником Кривошеєм А.М. вже подавалась в даній справі апеляційна скарга на постанову судді щодо ОСОБА_1 (а.с.92-98).

Проте постановою судді Волинського апеляційного суду від 08 січня 2025 року апеляційна скарга повернута апелянту, оскільки ним було пропущено строк на апеляційне оскарження і не заявлено клопотання про його поновлення (а.с.100).

Крім того сам ОСОБА_1 також вже подавав апеляційну скаргу із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження (а.с.104-112), однак постановою Волинського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року було відмовлено в задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та повернуто апеляційну скаргу особі, яка її подала (а.с.114-115).

Доказів про неналежне виконання захисником своїх професійних обов`язків під час надання правової допомоги в даній справі, апелянтом не надано.

Будь-яких інших причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови судді Любомльського районного суду від 05 грудня 2024 року, клопотання ОСОБА_1 не містить.

Отже, доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження не ґрунтуються на приписах чинного законодавства, оскільки суперечать вимогам ч.2 ст.294 КУпАП та повністю спростовуються матеріалами справи, суперечать їм, а тому клопотання до задоволення не підлягає.

Європейський Суд з прав людини в рішенні «Рябих проти Росії» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Таким чином, Європейський Суд з прав людини, рішення якого є джерелом права в Україні, вважає, що поновлення судом пропущеного строку без наведення обґрунтованих причин порушує принцип правової визначеності, зокрема порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Положеннями ч.2 ст.294 КУпАП визначено, що апеляційна скарга, подана після закінчення десятиденного строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Підсумовуючи наведені обставини та положення ч.2 ст.294 КУпАП, необхідно відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Любомльського районного суду Волинської області від 05 грудня 2024 року щодо нього та повернути апеляційну скаргу особі, яка її подала.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Любомльського районного суду Волинської області від 05 грудня 2024 року щодо нього відмовити.

Апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду В.П. Денісов