Справа № 145/1570/24
Провадження №3/145/20/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2025 р. селище Тиврів

Тиврівський районний суд Вінницької області у складі головуючого судді Патраманського І.І.

за участю секретаря судових засідань Кушко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративні матеріали, що надійшли з відділення поліції № 2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , військовослужбовця, РНОКПП НОМЕР_1

за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

29.08.2024 до Тиврівського районного суду Вінницької області з відділення поліції № 2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 650169 від 08.08.2024 та додані до нього матеріали.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення 08.08.2024 о 07:00 год в м. Гнівань по вул. Винниченка водій ОСОБА_1 керував ТЗ BMW X5, д.н.з. НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, що зафіксовано на нагрудну бодікамеру, чим порушив п. 2.5. ПДР.

В судові засідання, призначені на 12.09.2024, 18.10.2024, 19.11.2024, 05.12.2024, 16.01.2025, 06.02.2025, 19.02.2025 ОСОБА_1 не з`явився. Судові повістки про виклик до суду повернуто до суду з відміткою про відсутність адресата за адресою проживання з додатковою поміткою «на війні».

28.11.2024 на адресу суду з ІНФОРМАЦІЯ_2 надійшла інформація про те, що ОСОБА_1 був призваний на військову службу по мобілізації та 27.03.2022 направлений для проходження військової служби до в/ч НОМЕР_3 .

12.12.2024 на адресу військової частини НОМЕР_3 скеровано повістку про виклик ОСОБА_1 в судове засідання на 16.01.2025.

13.01.2025 на адресу суду надійшов лист військової частини НОМЕР_3 про те, що ОСОБА_1 у списках даної військової частини не значиться.

24.02.2025 до суду надійшла інформація про те, що ОСОБА_1 проходить військову службу у в/ч НОМЕР_4 , у зв`язку з чим на адресу військової частини НОМЕР_4 скеровано повістку про виклик ОСОБА_1 в судове засідання на 27.03.2025. Відповідно до відповіді в/ч НОМЕР_4 від 10.03.2025 судову повістку вручено ОСОБА_1 та повернуто до суду розписку про отримання судової повістки.

27.03.2025 до суду надійшла заява ОСОБА_1 про відкладення судового засідання у зв`язку з необхідністю подати додаткові докази.

В судовому засіданні, призначеному на 31.03.2025, ОСОБА_1 свою вину у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення визнав. У скоєному щиро розкаявся. Додатково пояснив, що в день зупинки його працівниками поліції алкоголю не вживав, від огляду відмовився, оскільки поспішав на службу. Алкоголь вживав напередодні. На даний час проходить військову службу на посаді командира відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу матеріального забезпечення батальйону безпілотних систем. До його посадових обов`язків відноситься, у тому числі, логістичне забезпечення свого підрозділу, вивіз операторів дронів на бойові позиції, евакуація особового складу з бойових позицій. Зазначена посада вимагає наявності водійського посвідчення. Просить не позбавляти його права керування транспортними засобами, оскільки це позбавить його можливості виконувати обов`язки військової служби. Надав суду характеристику військової частини.

Суд, заслухавши ОСОБА_1 , дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень статті 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Відповідно до п.п. а, б п. 2.9. Правил дорожнього руху (далі ПДР) водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; керувати транспортним засобом у хворобливому стані, у стані стомлення, а також перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу.

Пунктом 2.5. ПДР визначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 1.10. ПДР водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

Пунктом 1.9. ПДР передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Положеннями частини першої ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно зі ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 08.08.2024 серії ААД № 650169 08.08.2024 о 07:00 год в м. Гнівань по вул. Винниченка водій ОСОБА_1 керував ТЗ BMW X5, д.н.з. НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, що зафіксовано на нагрудну бодікамеру, чим порушив п. 2.5. ПДР.

Відмова ОСОБА_1 від проходження медичного огляду зафіксована на нагрудну бодікамеру поліцейського 796439, відеозапис з якої долучено до матеріалів справи.

В матеріалах справи наявний акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, у якому зафіксовано факт відмови від проходження огляду, та направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за допомогою алкотестеру Драгер та до Тиврівської ЦРЛ, у яких також зафіксовано відмову ОСОБА_1 від огляду.

Таким чином, дослідивши наявні у справі докази та надавши їм оцінку, суд дійшов переконання, що ОСОБА_1 , відмовившись від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, порушив вимоги п. 2.5. ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, які узгоджуються між собою та доповнюють один одного, є належними, допустимими. достовірними та у своїй сукупності достатніми для висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 33 КУпАП суд при накладенні стягнення враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

У відповідності з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно ст. 9 Конституції України, а також ст. 17 Закону України "Про міжнародні договори" від 22.12.1993, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є часткою національного законодавства України. Також передбачається, що якщо міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, які передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України. Тобто в такому випадку міжнародно-правові норми мають пріоритетне значення.

17 липня 1997 Україна ратифікувала Європейську Конвенцію "Про захист прав людини і основоположних свобод", а також Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невід`ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини по всім питанням, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа "Надточій проти України" від 15 травня 2008 року). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні "Шмауцер проти Австрії" від 23.10.1995 зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення "кримінального обвинувачення". Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки "право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності" (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Маліге проти Франції" від 23 вересня 1998).

В своєму рішенні у справі "Скоппола проти Італії" від 17.09.2009 Європейський суд з прав людини зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому ЄСПЛ вважає, що будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. "Справедливий баланс" має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе "індивідуальний надмірний тягар" (рішення у справі від 02.11.2004 "Трегубенко проти України").

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Юридичний зміст положень ч. 2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Юридична відповідальність має індивідуальний характер і характеризується, зокрема наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання та звільнення від нього тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення.

В КУпАП відсутні положення, які б передбачали можливість призначення більш м`якого стягнення, ніж передбачено законом. Водночас, діючий Кримінальний кодекс України передбачає таку можливість.

Так, ч. 1 ст. 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Частиною 2 ст. 69 КК України передбачено, що на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При розгляді даних матеріалів про притягнення до адміністративної відповідальності суд вважає за доцільне застосувати аналогію права з найбільш близькою до адміністративної галуззю кримінального права.

Беручи до уваги наведене, з урахуванням особи винного, суддя, вмотивувавши своє рішення, може призначити основне стягнення, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 1 статті 130 КУпАП, а також не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції ч. 1 статті 130 КУпАП.

При прийнятті рішення суд враховує указані водієм ОСОБА_1 обставини та надані ним письмові докази.

Так, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_4 , займає посаду командира відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу матеріального забезпечення батальйону безпілотних систем. До його безпосередніх посадових обов`язків входить логістичне забезпечення підрозділу, вивіз особового складу на бойові позиції та евакуація особового складу з бойових позицій. Відповідно до наданої командиром військової частини НОМЕР_4 службової характеристики ОСОБА_1 за час проходження служби зарекомендував себе виключно з позитивної сторони, вимоги військових статутів знає та виконує, до виконання службових обов`язків ставиться відповідально, поставлені завдання виконує якісно та вчасно.

Обставинами, які пом`якшують відповідальність, відповідно до ст. 34 КУпАП, суд визнає щире розкаяння та визнання своєї провини.

Обставин, які обтяжують відповідальність, відповідно до ст. 35 КУпАП, судом не встановлено.

Також суд враховує, що дії вчинені ОСОБА_1 не спричинили істотної шкоди громадським або державним інтересам. Крім цього, суд враховує, що ОСОБА_1 протягом календарного року до адміністративної відповідальності не притягався.

У зв`язку з повномасштабним вторгненням військ рф на територію України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 на всій території України введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався. Востаннє, Указом Президента України від 14.01.2025 № 26/2025 воєнний стан в Україні продовжено до 09.05.2025.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч. 1 ст. 17 Закону України «Про оборону» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

На думку суду позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортним засобом позбавить його можливості на належному рівні виконувати конституційний обов`язок із захисту вітчизни, перешкоджатиме йому виконувати свої службові обов`язки, що має безпосереднє значення при проходженні ним військової служби та участі в обороні територіальної цілісності та незалежності України.

Враховуючи вказане та характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, який за місцем проходження служби характеризується виключно позитивно та у якого військова служба та можливість виконувати обов`язки військової служби безпосередньо залежить від здатності керувати автомобілем, визнання ним своєї вини та його щире каяття, як обставини, що пом`якшують відповідальність, відсутність обставин, що обтяжують відповідальність, а також з урахуванням інших обставин справи, суд вважає за необхідне накласти на правопорушника адміністративне стягнення у вигляді штрафу в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян без позбавлення права керування транспортним засобом.

Суд вважає, що саме таке стягнення буде необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети - виховного впливу та запобіганню вчинення ОСОБА_1 нових правопорушень та пропорційним вчиненому адміністративному правопорушенню.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП та ч. 5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір у провадженні у справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення, у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Тому з ОСОБА_1 слід стягнути на користь держави 605 грн 60 коп. судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. 23, 33 35, ч. 1 ст. 130, ст. 245, 251, 252, 268, 280, 283, 284, 308 КУпАП, суд -

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 коп.

Роз`яснити положення ст. 307, 308 КУпАП, відповідно до яких штраф має бути сплачений не пізніше як через 15 днів з дня отримання копії постанови, а у разі її оскарження - не пізніше як через 15 днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі несплати штрафу у строк, зазначений вище, у порядку примусового виконання постанови стягується подвійний розмір призначеного штрафу та витрати на облік правопорушень.

Оригінал квитанції про сплату штрафу необхідно надати Тиврівському районному суду Вінницької області або направити поштою за адресою: 23300, вул. Шевченка, 3, с-ще Тиврів, Вінницька область.

Постанова суду може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови, шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду через Тиврівський районний суд Вінницької області.

Постанова набирає законної сили з моменту закінчення строку на апеляційне оскарження.

Реквізити для сплати штрафу: р/рахунок №UA0002894, одержувач ГУК у Він.обл./смт Тиврів/21081100; банк одержувача - Казначейство України (ел.адм.подат.), , код доходу 21081100, найменування коду класифікації доходів бюджету - адміністративні штрафи та інші санкції.

Реквізити для сплати судового збору: р/рахунок №UA0026001, отримувач коштів ГУК у м. Києві/м.Київ 22030106, банк одержувача - Казначейство України, код за , код класифікації доходів бюджету 22030106.

С Суддя: І. І. Патраманський