Справа №443/321/25
Провадження №3/443/170/25
ПОСТАНОВА

іменем України

01 квітня 2025 року місто Жидачів

Суддя Жидачівського районного суду Львівської області Павлів А.І., розглянувши матеріали, які надійшли з Відділення поліції №1 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , зареєстроване місце проживання; АДРЕСА_2 непрацюючого,

за частиною 2 статті 173-2 КУпАП,

встановив:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №021759 від 24.02.2025 ОСОБА_1 24.02.2025 близько 12 год 00 хв перебуваючи у будинку за адресою: АДРЕСА_1 виражався нецензурними словами, ображав свою дружину ОСОБА_2 в присутності неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , внаслідок чого останнім було завдано шкоду психологічному здоров`ю, вчинивши правопорушення, передбачене частиною 2 статті 173-2 КУпАП.

ОСОБА_1 , будучи особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, на виклик суду не з`явився, хоч повідомлений про дату, час і місце розгляду справи належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Вирішуючи питання щодо можливості проведення розгляду справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім цього, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Суд зауважує, що ОСОБА_1 не подавав до суду клопотання про відкладення розгляду справ, призначеного на 01.04.2025 та не повідомляв суд про причини неприбуття на виклик суду, а також не подавав інших клопотань щодо вжиття судом певних процесуальних дій, зокрема: про витребування доказів, виклик свідків тощо. Крім цього, матеріали справи не містять фактичних даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 висловлював усно або у письмовій формі аргументи щодо незаконності дій працівників поліції та складеного на нього протоколу.

З огляду на викладене, беручи до уваги належне і своєчасне повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про дату, час і місце розгляду справи, суд вважає, що наявні обґрунтовані підстави для розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності цієї особи.

Суд, дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього документи, доходить такого висновку.

Відповідно до диспозиції частини 2 статті 173-2 КУпАП адміністративним правопорушенням є діяння, передбачене частиною першою цієї статті (вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого), вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи.

Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (7 грудня 2017 року № 2229-VIII) визначено, що домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 173-2 КУпАП, суду надано:

протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №021759 від 24.02.2025, згідно з яким ОСОБА_1 24.02.2025 близько 12 год 00 хв перебуваючи у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , виражався нецензурними словами, ображав свою дружину ОСОБА_2 в присутності неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . ОСОБА_5 , внаслідок чого останнім було завдано шкоду психологічному здоров`ю (а.с.7);

рапорт від 24.02.2025, яким поінформовано начальника правоохоронного органу про повідомлення щодо неправомірних дій ОСОБА_1 , який дебоширить, в будинку є діти (а.с.3);

рапорти від 24.02.2025, яким поінформовано начальника правоохоронного органу про повідомлення заявником колишнім військовослужбовцем щодо конфлікту із дружиною ОСОБА_2 , у нього наявний запал до гранати, зброєю не погрожує (а.с.4,5);

заяву ОСОБА_2 , якою вона повідомила про вчинення її чоловіком ОСОБА_1 стосовно неї домашнього насильства, а саме: обзивав нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, чинив моральний та психологічний тиск. Під час конфлікту були присутні діти (а.с.6);

письмові поясненнями ОСОБА_2 , за змістом яких чоловік прийшов додому і вчинив конфлікт, під час якого обзивав її нецензурними словами, словесно погрожував фізичною розправою, чинив моральний та психологічний тиск (а.с.9);

терміновий заборонний припис від 24.02.2025, яким до ОСОБА_1 застосовано такий захід: зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи ОСОБА_2 , заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи. Строк дії термінового заборонного припису 10 діб з 20.00 год 24.02.2025 до 20.00 год 06.03.2025 (а.с.10).

Проаналізувавши вищевказані документи, суд доходить переконання, що вони є доказами в розумінні статті 251 КУпАП.

Оцінивши зібрані у справі докази, суд зазначає таке.

Системний аналіз диспозиції частини 2 статті 173-2 КУпАП та статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дозволяє дійти висновку, що дії, які передбачені частиною першою статті 173-2 КУпАП, повинні стосуватися безпосередньо малолітньої чи неповнолітньої особи, тобто бути направлені саме на цих осіб.

Надані на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні 24.02.2025 о 12 год 00 хв домашнього насильства стосовно неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 однозначно свідчать про вчинення ОСОБА_1 дій стосовно саме дружини ОСОБА_2 , а не стосовно зазначених неповнолітніх дітей.

Присутність дітей при діях, які містять ознаки домашнього насильства, якщо такі дії не стосуються безпосередньо цих дітей (не направлені до них), не утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 173-2 КУпАП.

Суд констатує, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (стаття 62 Конституції України).

Згідно з приписами статті 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд вважає, що уповноваженою особою на складання протоколу про адміністративне правопорушення не здобуто належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 173-2 КУпАП, відтак суд доходить переконання, що в його діях відсутній склад цього адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим провадження у справі слід закрити.

Керуючись статтями 245, 247, 283, 284 КУпАП,

постановив:

Закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за частиною 2 статті 173-2 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Жидачівський районний суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя А.І. Павлів