Справа № 308/498/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2025 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Дегтяренко К.С., за участі особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілої ОСОБА_2 , представника потерпілої адвоката Жук Л.Б.розглянувши матеріали Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, тимчасово не працює, місце проживання та місце реєстрації АДРЕСА_1 ,-

за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, -

встановив:

З протоколу серія ВАД №248995 від 30 грудня 2024 року, вбачається, що 27 грудня 2024 року близько 20 год. 00 хв. в м.Ужгород, вул.Благоєва, 1А ОСОБА_1 за адресою м.Ужгород, вул.Благоєва, 1А, неподалік магазину «Тиса», вчинив сварку зі своєю дружиною ОСОБА_2 в ході якої ображав її нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим вчинив відносно неї домашнє насильство психологічного та фізичного характеру.

Своїми діями вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

На підтвердження вини ОСОБА_1 надані: протокол про адміністративне правопорушення серія ВАД №248995 від 30 грудня 2024 року, рапортом працівника поліції, поясненнями потерпілої та особи, що притягається до адміністративної відповідальності, DVD-R диск.

Допитана в судовому засіданні 28 лютого 2025 року свідок ОСОБА_3 зазначила, що 27.12.2024 після дзвінка невістки поїхала з нею до сина, ОСОБА_2 була в стані сп`яніння. Прибувши на місце ОСОБА_3 побачила сина з двома чоловіками. ОСОБА_2 почала кричати на чоловіка, бити кулаками по спині та голові. Син виражавця нецензурно, проте не погрожував фізичною розправою.

Допитаний в судовому засіданні 28 лютого 2025 року свідок ОСОБА_4 зазначив, що 27.12.2024 біля 20 год.00 хв. йому подзвонив його товариш ОСОБА_1 , повідомив, що посварився з дружиною, вони зустрілись в районі Шахта. Пояснив, що була сварка, нецензурною лайкою ОСОБА_1 не виражався, фізичною розправою не погрожував.

У судове засідання ОСОБА_1 з`явився, зазначив, що своєї вини не визнає, фізичною розправою не погрожував, психологічного тиску не чив, нецензурною лайкою не висловлювався. Зазначив, що останнім часом у них з дружиною триває конфлікт, оскільки він перебував у ЗСУ на війні, а його дружина зраджувала йому та йому стало про цевідомо, і тому він не може терпіти такої ситуації, можливо він і підвищувавголос під час розмови, однак ніякої шкоди не завдавав і насилля не вичняв.

Потерпіла ОСОБА_2 в судове засідання з`явилася, підтримала обставини викладені в раніше поданих письмових поясненнях. Додатково вказала, що її чоловік посстійно чинить на неї тиск, ображає і спілкується з нею нецензурно. Того дня він навіть ударив її по шиї, однак побої вона не знімала. На даний час вона не хоче мати з ним нічого спільного, при цьому зустрічатись із дітьми вона йому не боронить.

Представник потерпілої адвокат Жук Л.Б. просила врахувати письмові пояснення, пояснення потерпілої надані в суді та притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч.1 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності, заслухавши особу, суд прийшов до наступного висновку.

Приписами ст.129 Конституції України, норми якої відповідно до ч.3 ст.8 - є нормами прямої дії, задекларовано, що основними засадами судочинства, серед іншого змагальність та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України.

Враховуючи вищевказані вимоги та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17 липня 1997 року Конвенції про захист прав людини іосновоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію прозахист правлюдини іосновоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: (п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №21037/05; п.53 Рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Смирнов проти України» від 15.10.2010 р., заява №38683/06; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р., заява №29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р., заява №12167/04).

Відповідно до ч.2 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Загальними принципами судочинства встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

У відповідності до положення ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна(умисна або необережна)дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно положень ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно норми 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог, передбачених ст.280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язаний з"ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачене ст.173-2 КУпАП наступає лише в тих випадках, коли має місце вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або не повідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування вразі його винесення.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються у цьому Законі, зокрема:

- фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру;

- психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

Особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Отже, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, полягає в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до диспозиції вказаної норми закону, обов`язковою ознакою даного правопорушення є настання наслідків від діянь особи, яка вчиняє домашнє насильство, а саме: наслідками такої дії чи бездіяльності могла бути чи була завдана шкода фізичному або психологічному здоров`ю потерпілому від домашнього насильства.

Проте вказані наслідки для потерпілої ОСОБА_2 в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначені.

Представлені потерпілою суду докази, не стосуються подій 27.12.2024 року, які вказані в протоколі та які інкримінуються ОСОБА_1 , вони мали місце або раніше, або пізніше.

При цьому, суд звертає увагу, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, здійснюється саме на підставі протоколу серія ВАД № 248995 від 30.12.2024 року і лише в межах вказаного протоколу може ухвалювати рішення, не виходячи за його межі.

Посилання ОСОБА_2 на нанесення їй побоїв, не підтверджуються обставинами справи та не знайшли свого відображення у фабулі протоколу, оскільки протокол містить лише відсилку до погроз фізичної розправи, нецензурної лайки, однак не наснесення ушкоджень.

Об`єктивних доказів, вини ОСОБА_1 суду не надано, тому враховуючи встановлені обставин, суддя приходить до висновку, що докази, які містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення не доводять наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю: за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення /п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП/.

У даному випадку негативна відповідь на питання про винність громадянина ОСОБА_1 , виходить не з позитивно встановленої невинності останнього, а з доказового аспекту презумпції невинності: ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Суддя не є стороною обвинувачення, а співробітники поліції не зібрали та не забезпечили надання до суду відповідних доказів винуватості особи.

Таким чином, суддя вважає, що справа підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 , передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Закриваючи провадження по справі з підстав відсутності складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 суддя не стягує судовий збір з останнього відповідно до Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.33, 36, 40-1, 172-20, ст.ст.283-284, 287, 294 КУпАП,-

постановив:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення за ознаками ч.1 ст.173-2 КУпАП щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою,щодо якої її винесено, потерпілим, прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 цього Кодексу, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку на її апеляційне оскарження.

Суддя Дегтяренко К.С.