ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Пістун А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро, апеляційну скаргу прокурора Лівобережної окружної прокуратури Донецької області на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2025 року про відмову у відкритті провадження за клопотанням прокурора Лівобережної окружної прокуратури Донецької області про відновлення втраченого судового провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою відмовлено у відкритті провадження за клопотанням прокурора Лівобережної окружної прокуратури Донецької області про відновлення втраченого судового провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП

Не погоджуючись з даною постановою прокурор Лівобережної окружної прокуратури Донецької області подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати постанову суду, справу направити на новий судовий розгляд.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд не надав належної оцінки тому, що, відповідно до ч. 1 ст. 615-1 КПК України, відновленню підлягають і ті матеріали судового провадження, у яких судовий розгляд розпочато, проте рішення суду за результатами його розгляду не ухвалено.

В судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Суддя апеляційної інстанції, вислухавши думку прокурора, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, прийшов наступного висновку.

Так, до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання прокурора Лівобережної окружної прокуратури Донецької області Пієнка С.О. про відновлення втраченого судового провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172- 6 КупАП, в обґрунтування якого прокурор зазначив, що 14.12.2021 року до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.12.2021 року вказану справу розподілено судді Гноєвому С.С. та призначено до розгляду на 03.03.2022 року, проте справа не була розглянута, рішення по суті не приймалося. У зв`язку з бойовими діями на території м. Маріуполь Донецької області Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області змінив територіальну підсудність на Ленінський районний суд міста Дніпропетровська. До Ленінського районного суду міста Дніпропетровська матеріали адміністративної справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП не були направлені за новим місцем підсудності, подальша їх доля невідома. Тобто, фактично матеріали провадження були втрачені.

Як на підставу для свого звернення до суду прокурор посилався на необхідність застосування аналогії Закону та застосування положень ст. 615-1 КПК України, яка передбачає порядок відновлення втрачених матеріалів кримінального провадження.

Розглянувши вказане клопотання прокурора, суд першої інстанції застосував принцип аналогії закону, дійшов висновку про те, що найбільш близька галузь права у даному випадку є кримінально-процесуальне право та вирішив керуватися положеннями ст. 524, 615-1 КПК України.

При цьому, мотивами своєї відмови у відкритті провадження за вищевказаним клопотанням прокурора, суд першої інстанції зазначив те, що оскільки протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП був направлений на розгляд до Орджонікідзевськош районного суду міста Маріуполя Донецької області, справа про адміністративне правопорушення не розглянута і постановленям судового рішення не завершилась, а положення КПК України передбачає, що відновленню підлягають тільки ті втрачені матеріали у кримінальному провадженні, яке не завершилося направленням обвинувального акта до суду, або в разі направлення обвинувального акта до суду - тільки в тому кримінальному провадженні, яке завершилось ухваленням вироку суду.

Апеляційний суд не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони прямо суперечать нормам кримінального процесуального права з огляду на таке.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 615-1 КПК України, відновленню підлягають втрачені матеріали кримінального провадження, яке не завершилося направленням обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності до суду, а також матеріали кримінального провадження, в якому обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності направлено до суду; проте підготовче судове засідання не відбулося; судовий розгляд розпочато, проте рішення суду за результатами його розгляду не ухвалено; судом ухвалено рішення, проте воно не набрало законної сили.

Відтак, кримінальне-процесуальне законодавство України передбачає можливість відновлення втрачених матеріалів кримінального провадження, яке було направлено до суду, однак рішення суду за результатами його розгляду не ухвалено.

Більше того, застосовуючи аналогію Закону та положення ст. 615-1 КПК України суд ухвалив рішення про відмову у відкритті провадження за клопотанням прокурора, що прямо суперечить ч. 5 ст. 615-1 КПК України, відповідно до якої на підставі зібраних і перевірених матеріалів слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про відновлення матеріалів втраченого кримінального провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити.

У разі недостатності зібраних матеріалів для точного відновлення матеріалів втраченого кримінального провадження слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про відновлення матеріалів втраченого кримінального провадження в тому обсязі, який, на його думку, є достатнім для ухвалення судовою рішення, яким суд завершує відповідну стадію судовою провадження, або своєю ухвалою закриває розгляд клопотання про відновлення матеріалів втраченого кримінальною провадження і роз`яснює учасникам судовою провадження право на повторне звернення з таким клопотанням за наявності необхідних документів.

Відтак, у даному випадку, суд першої інстанції, при ухваленні оскарженою судовою рішення, допустив істотні суперечності, ухвалив рішення, що не передбачено вимогами процесуального законодавства України у зв`язку з чим відповідні доводи апеляційної скарги прокурора є слушними та підлягають задоволенню, а постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

В той же час, відповідно до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийнята нову постанову; 4) змінити постанову.

Всупереч вказаних положень процесуального Закону, прокурор в своїй апеляційній скарзі ставить питання про скасування постанови суду першої інстанції та призначення нового розгляду, тобто про ухвалення судового рішення, не передбаченого чинним КУпАП, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції вимушений вийти за межі апеляційної скарги прокурора та за наслідками розгляду даної апеляційної скарги приймає нову постанову.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що зверненню прокурора до суду передувало складання та оформлення справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, яка була направлена до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області, який не завершив розгляд справи у зв`язку з повномасштабним вторгненням рф на територію України та окупацію м. Маріуполя Донецької області, у зв`язку з чим, матеріали даної справи про адміністративне правопорушення були втрачені.

Правовою підставою для звернення прокурора до суду, на його думку, є положення ст. 7 КУпАП та ст. 615-1 К ПК України за аналогією Закону.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч. 5 ст. 7 КУпАП, прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 250 КУпАП, прокурор, заступник прокурора, здійснюючи нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів при провадженні в справах про адміністративне правопорушення має право: порушувати провадження в справі про адміністративне правопорушення; знайомитися з матеріалами справи; перевіряти законність дій органів (посадових осіб) при провадженні в справі; брати участь у розгляді справи; заявляти клопотання; давати висновки з питань, що виникають під час розгляду справи; перевіряти правильність застосування відповідними органами (посадовими особами) заходів впливу за адміністративні правопорушення; вносити подання, оскаржувати постанову і рішення по скарзі в справі про адміністративне правопорушення, а також вчиняти інші передбачені законом дії.

Вимоги ч. 5 ст. 7 КУпАП кореспондуються з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до якого однією із функцій прокуратури є нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Повноваження прокурора при здійсненні такого нагляду визначені ст. 26 даного Закону і спрямовані на захист прав і свобод особи, яка примусово тримається в будь-яких місцях згідно з судовим рішенням або рішенням адміністративного органу.

Наведені положення закону дозволяють зробити висновок про те, що прокурор набуває своїх повноважень у справах про адміністративні правопорушення виключно у випадках, які стосуються застосування заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

У даному випадку, апеляційним судом не встановлено підстав, які б надавали повноваження прокурору звертатись до суду першої інстанції з відповідним клопотанням, оскільки будь-яких заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян не застосовується.

Крім цього, прокурор, звертаючись до суду першої інстанції з вказаним клопотання зазначив про те, що положення чинного КУпАП не регулюють питання про відновлення втрачених матеріалів справ про адміністративне правопорушення та вважав за можливе застосувати аналогію Закону, а саме положення ст. 615-1 КПК України, з чим погодився і суд першої інстанції.

Однак, апеляційний суд вважає такі доводи прокурора та висновки суду першої інстанції помилковими з огляду на таке.

Відповідно до усталеної судової практики, яка ґрунтується на системному аналізі міжнародних актів з урахуванням рішень Конституційного Суду України, суди в певних випадках вправі застосовувати принцип аналогії закону.

В той же час, аналогія закону та аналогія права допускається для застосування судом виключно з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень та лише у випадку взагалі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини.

На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 640/23179/19.

У цьому конкретному випадку прокурором в своєму клопотанні не зазначено які саме права, свободи чи інтереси ОСОБА_1 будуть захищені після відновлення втрачених матеріалів справи про адміністративне правопорушення, що вимагало б від суду застосування аналогії Закону.

Відтак, з огляду на вищевказане, апеляційний суд доходить висновку про відсутність законних повноважень прокурора для звернення до суду з клопотанням про відновлення втрачених матеріалів справи про адміністративне правопорушення, відсутність в КУпАП механізму такого відновлення та відсутність підстав для застосування аналогії Закону.

У рішенні від 29 липня 1998 року у справі «Омар проти Франції» (пункт 34) ЄСПЛ вказав, що право на судовий розгляд, одним з аспектів якого є право на доступ до правосуддя, не є абсолютним, воно може бути обмежене певними обставинами, зокрема умовами прийнятності скарги. Водночас ці обмеження не повинні перешкоджати реалізації права особи таким чином або настільки, що буде порушена сама суть права. Обмеження повинні визначатись законною ціллю, а також повинен бути присутнім розумний баланс між засобами, що застосовуються, та метою, що переслідується (постанова у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1975 року, серія А, № 18, пункт 36).

Аналогічні висновки містяться у рішенні ЄСПЛ у справі «Мельник проти України» (Melnyk v. Ukraine) від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами^ України.

Повноваження суду при розгляді конкретної справи визначені відповідним процесуальним законом, а у справах про адміністративні правопорушення - КУпАП, який містить норми як матеріального, так і процесуального права.

З огляду на вищевказане, оскільки прокурор не наділений повноваженнями звертатись до суду з клопотанням про відновлення втрачених матеріалів справи про адміністративне правопорушення, процесуальні положення КУпАП не передбачає розгляду такого питання та оскільки підстав для застосування аналогії Закону, а саме положень ст. 615-1 КПК України немає, клопотання прокурора підлягає поверненню особі, яка її подала.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора Лівобережної окружної прокуратури Донецької області на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2025 року - задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2025 року у справі за клопотанням прокурора Лівобережної окружної прокуратури Донецької області про відновлення втраченого судового провадження по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП - скасувати.

Постановити нову постанову, якою клопотання прокурора Лівобережної окружної прокуратури Донецької області про відновлення втраченого судового провадження по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя А.О. Пістун