ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року. м. Володимир

Суддя Володимир-Волинського міського суду Волинської області Вітер І.Р., при секретарі Багдасаровій Л.А, з участю прокурора Волинської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону Солопа В.П., а також особи, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Лесика С.І., розглянувши матеріали, які надійшли від Волинської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.2 ст.17215 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

31.01.2025 до суду надійшов протокол № 2 про вчинення військового адміністративного правопорушення від 24.01.2025, складений прокурором Волинської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону Солопом В.П., згідно якого ОСОБА_1 притягується до відповідальності за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, тобто адміністративне правопорушення, передбачене за ч.2 ст.17215 КУпАП.

За змістом протоколу, ОСОБА_1 , проходячи військову службу за мобілізацією на посаді старшого офіцера групи безпеки військової служби - позаштатного начальника служби пожежної безпеки військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.55 Кодексу цивільного захисту України, ст. 187 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п.п. 1, 2, 4 розділу І, п.п. 1, 11 розділу ІІ Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30.12.2014 №1417, п. 23 розділу XІІІ Правил забезпечення пожежної безпеки в системі Міністерства оборони України, затверджених наказом Міністерства оборони України від 02.04.2019 №143, п. 2 розділу І Положення про пожежну безпеку в системі Міністерства оборони України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 29.09.2014 №685, а також функціональних обов`язків старшого офіцера групи безпеки військової служби військової частини НОМЕР_1 , затверджених наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 16.05.2024 №731, 09.01.2025, перебуваючи за місцем розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), маючи реальну можливість виконувати належним чином свої службові обов`язки, однак через особисту безвідповідальність та недисциплінованість, допустив недбале ставлення до військової служби в умовах особливого періоду, а саме будучи відповідальним за організацію виконання заходів та здійснення контролю їх виконання за напрямком безпеки військової служби у військовій частині, підпорядкованих військових частинах (підрозділах, установах), перевірку заходів пожежної безпеки, проведення занять з особовим складом військової частини з пожежної безпеки, перевірку додержання (виконання) законодавства у сфері пожежної безпеки на об`єктах військової частини, не забезпечив перевірку додержання (виконання) законодавства у сфері пожежної безпеки у військовій частині НОМЕР_1 , не проконтролював виконання особовим складом військової частини правил пожежної безпеки та не забезпечив належного несення служби пожежним нарядом військової частини НОМЕР_1 , внаслідок чого своєчасно не виявлено та не усунуто порушення правил пожежної безпеки (зберігання легкозаймистих речовин у наметі, призначеного для відпочинку добового наряду), що у причинно-наслідковому зв`язку призвело до пожежі 09.01.2025 на гвинтівково-артилерійському полігоні військової частини НОМЕР_1 , внаслідок якої військовослужбовець солдат ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження та знищено військове майно на загальну суму 27 264, 27 грн.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину заперечив. Вказав, що пожежа 09.01.2025 виникла не з його вини, а з вини солдата ОСОБА_2 , який у стані алкогольного сп`яніння у наметі для проживання наряду намагався розпалити вогонь, використовуючи бензин, внаслідок чого було знищено намет та солдат отримав опіки. Зазначив, що за характером та видом виконання ним своїх службових обов`язків по військовій частині НОМЕР_1 не мав реальної можливості постійно особисто проводити час у наметовому містечку та контролювати персонально дії кожного військовослужбовця.

Пояснив, що на посаді старшого офіцера групи безпеки військової служби військової частини НОМЕР_1 знаходиться з липня 2024 року. За посадою виконує свої обов`язки добросовісно і сумлінно, згідно законодавства, статутів та затвердженого наказом командира Положення про групу безпеки військової служби військової частини. Зокрема, забезпечує та особисто проводить перевірки додержання (виконання) законодавства у сфері пожежної безпеки у військовій частині, періодично контролює виконання особовим складом військової частини дисципліни та правил пожежної безпеки, забезпечує належне несення служби пожежним нарядом військової частини, здійснює інші повноваження за посадою.

У підтвердження своїх пояснень ОСОБА_1 надав суду копії документів: розроблених ним та затверджених командиром військової частини НОМЕР_1 інструкцій, планів, розрахунків, схем та актів перевірок, а також копії сторінок журналів і книг, де облікувались систематичні випадки проведення перевірок, в тому числі, які підтверджують його особисту участь у їх проведенні.

Захисником Лесиком С.І. з тих же підстав заявлено суду клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.1.ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.17215 КУпАП. До клопотання захисник долучив матеріали службового розслідування за фактом пожежі, яка відбулась 09.01.2025 року на території наметового містечка полігону військової частини НОМЕР_1 , за результатами якого встановлено вона виникла з вини солдата ОСОБА_2 .

Дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та матеріали, що долучені до нього, а також матеріали, які були долучені ОСОБА_1 до справи, за клопотанням прокурора опитавши свідка ОСОБА_3 (безпосереднього командира ОСОБА_2 ), суд прийшов до висновку про підставність доводів сторони захисту для закриття провадження у справі.

Так, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації, в Україні з 24.02.2022 року введено воєнний стан строком на 30 діб. В подальшому воєнний стан неодноразово продовжений і діє по даний час включно.

Відповідно до положень п.п. 11, 16, 17 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців, крім іншого, такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників).

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України).

Один із найважливіших конституційних принципів щодо захисту основоположних прав та свобод людини при здійсненні процедури притягнення особи до адміністративної та/або кримінальної відповідальності (презумпція невинуватості) закріплено у ст.62 Конституції України, згідно якого особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Дія вказаних презумпцій рівнозначно поширюється також на процес доказування у справах про адміністративні правопорушення.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягуються до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (правова позиція КАС ВС у постанові від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а).

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин справи вимагає від уповноваженого органу (посадової особи) насамперед повного дослідження доказів, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні (ст. 251 КУпАП), здійснити всебічну й неупереджену оцінку цих доказів (ст. 252 КУпАП), встановити наявність обставин, що пом`якшують (ст. 34 КУпАП) чи обтяжують (ст. 35 КУпАП) відповідальність, з`ясувати чи здійснюється провадження в межах строків накладення адміністративного стягнення (ст.38 КУпАП), з`ясувати чи заподіяно майнову шкоду вчиненим правопорушенням, чи є можливість передати матеріали справи на розгляд громадських організацій чи звільнити від відповідальності через малозначність правопорушення (статті 21, 22 КУпАП).

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

У відповідності до вимог ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходам впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставі і в порядку встановленому законом, а застосування заходів адміністративного впливу проводиться в межах компетенції того органу, який його застосовує у точній відповідності із законом.

Згідно ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Диспозицією ч.2 ст.17215 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення у формі недбалого ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.

Об`єктивна сторона складу даного правопорушення характеризується невиконанням або неналежним виконанням військовою службовою особою своїх службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них.

Це адміністративне правопорушення належить до правопорушень із формальним складом, для якого закон вимагає лише встановлення факту діяння (дії або бездіяльності), тобто відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби настає незалежно від того, чи призвело це діяння до негативних наслідків та завдання шкоди матеріального характеру. Водночас наявність матеріальної шкоди внаслідок недбалого ставлення військової службової особи до військової служби може мати місце, однак, це не впливатиме на склад цього адміністративного правопорушення лише в разі, якщо така шкода не підпадає під ознаки «істотної шкоди», визначеної п. 2 примітки до ст.425 КК України, згідно з якою істотною шкодою, якщо вона полягає у заподіянні матеріальних збитків, вважається шкода, яка в двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян. Саме за ознакою «завдання істотної шкоди» і слід відрізняти склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 17215 КУпАП, від складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.425 КК України (недбале ставлення до військової служби).

Наявність негативних наслідків та/або матеріальної шкоди має доказове значення у справах про адміністративне правопорушення для встановлення характеру правопорушення, а відповідно до ч.2 ст.33 КУпАП для визначення виду і розміру накладення адміністративного стягнення.

Недбале ставлення військової службової особи до своїх службових обов`язків характеризує, перш за все, об`єктивну сторону вчиненого і виявляється в тому, що за наявності в особи реальної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби, винний або взагалі не діє, не виконує службові обов`язки, або хоча і діє, але виконує ці обов`язки неналежним чином, не відповідно до закону або відповідно до нього, проте неякісно, неточно, неповно, несвоєчасно, поверхово, у протиріччя з установленим порядком і тією обстановкою, що склалася, тощо.

Верховний Суд у своїй постанові від 21.05.2021 у справі № 185/12161/15-к вказав, що при встановленні недбалого ставлення до військової служби у формі невиконання службових (посадових) обов`язків необхідно встановити, що винний зобов`язаний був вчинити ті дії, невиконання яких ставиться йому за вину. Військова службова особа може відповідати за недбале ставлення до військової служби лише у тому випадку, коли вона не тільки повинна була через свій службовий обов`язок виконати ті чи інші дії, але й могла, тобто мала реальну можливість виконати їх належним чином. Якщо військова службова особа перебувала у таких умовах, за яких не мала фактичної можливості належно виконати свої службові (посадові) обов`язки, то відповідальність за недбале ставлення до військової служби виключається.

Тобто, для наявності підстав притягнення особи до відповідальності за цією нормою слід встановити:

1.коло обов`язків військової службової особи;

2.чи виконувала вона їх, а якщо так, то чи належним чином;

3.якщо виконувала свої обов`язки неналежним чином, то в чому полягала різниця між неналежним та належним їх виконанням;

4.якщо не виконувала або виконувала неналежно, то чи мала особа реальну можливість виконувати свої службові обов`язки належним чином.

За змістом протоколу № 2 від 24.01.2025 бездіяльність ОСОБА_1 відображена у трьох формах:

1.«не забезпечив перевірку додержання (виконання) законодавства у сфері пожежної безпеки у військовій частині НОМЕР_1 »;

2.«не проконтролював виконання особовим складом військової частини правил пожежної безпеки»;

3.«не забезпечив належного несення служби пожежним нарядом військової частини НОМЕР_1 ».

Суд погоджується із твердженнями протоколу про адміністративне правопорушення, що саме ці службові обов`язки згідно п.3.1 Положення про групу безпеки військової служби військової частини НОМЕР_1 відносяться до обов`язків старшого офіцера, посаду якого займає ОСОБА_1 .

Проте, суд звернув увагу і на те, що формулювання норм у Положенні, які визначають зміст обов`язків старшого офіцера відображене загальними (абстрактними) поняттями, є нечіткими та недеталізованими, що дозволяє старшому офіцеру при виконанні своїх завдань, зокрема для забезпечення пожежної безпеки, діяти дискретно, за власним розсудом, самостійно або за вказівкою командування визначати характер та вид заходів, які необхідно вживати для досягнення мети без визначення конкретного результату.

Отже, ОСОБА_1 за своїми функціональними обов`язками зобов`язаний був вживати комплекси заходів для досягнення забезпечення пожежної безпеки у військовій частині НОМЕР_1 , проте обов`язками ОСОБА_1 не було визначено (деталізовано), що він зобов`язаний, наприклад: постійно слідкувати за порядком, протипожежною безпекою безпосередньо у 1 механізованому батальйоні; проводити перевірки протипожежної безпеки щодня або у інший визначений час; нести відповідальність за діяння військовослужбовців, зокрема солдата ОСОБА_2 , в частині дотримання ними правил і порядку забезпечення пожежної безпеки, тощо.

Положеннями Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України встановлено компетенцію безпосереднього командира в частині контролю за діями підпорядкованого йому військовослужбовця.

Відтак, твердження прокурора у протоколі щодо невиконання ОСОБА_1 своїх обов`язків не є конкретними (деталізованими), мають оціночний, загальний (абстрактний) характер, що дає можливість суду чи будь-якому іншому «розважливому сторонньому спостерігачу» самостійно висловлювати гіпотези щодо конкретних дій ОСОБА_1 , які він міг вчинити, але не вчинив, або ж вчинив їх неналежно, тобто є припущенням - неприпустимим у справах щодо притягнення осіб до відповідальності.

З протоколу про вчинення адміністративного правопорушення не зрозуміла суть правопорушення (що саме не вчинив, не забезпечив чи не проконтролював ОСОБА_1 ), час і місце, інші обставини допущеної бездіяльності.

На нерозумінні суті своєї бездіяльності також неодноразово наголошував в судовому засіданні ОСОБА_1 .

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція про захист прав і основоположних свобод (далі - Конвенція) для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02, «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», заява № 36673/04, «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року).

ЄСПЛ неодноразово підкреслював, що обвинувачення має бути чітким і конкретним, а не загальним або розмитим, - це випливає з права на справедливий суд в розумінні застосування статті 6 Конвенції. У справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 ЄСПЛ зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п.79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду ( рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьєта Сассі проти Франції», п.52).

Таким чином, висунуте особі обвинувачення повинно бути зрозумілим як сторонам провадження, так і суду.

При цьому Європейський суд виснував, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є також порушенням ст. 6 Конвенції.

Разом з тим при вирішенні даної справи суд встановив, що її матеріали не містять жодної інформації (доказу) про те, що ОСОБА_1 не виконував або неналежним чином виконував свої обов`язки військової служби, зокрема передбачені п.3.1 Положення про групу безпеки військової служби військової частини НОМЕР_1 .

Акцент тверджень у протоколі зводиться лише до констатації негативного наслідку у виді пожежі 09.01.2025, хоча адміністративне правопорушення, передбачене ст.17215 КУпАП характеризується формальним складом і для вірної кваліфікації за цією нормою визначальним є встановлення саме обов`язкових елементів об`єктивної сторони складу даного правопорушення (бездіяльності або неналежних дій), а не його наслідків.

В даному випадку негативний наслідок (заподіяна шкода) має доказове значення у справі лише в частині визначення характеру правопорушення в розумінні ч.2 ст.33 КУпАП для визначення виду і розміру адміністративного стягнення.

В той же час за наявності наслідку у виді заподіяної шкоди до предмету доказування входить встановлення причинно-наслідкового зв`язку.

За відсутності доказів протиправної бездіяльності ОСОБА_1 до матеріалів справи долучені:

- складені ОСОБА_1 та затверджені командиром військової частини НОМЕР_1 Інструкції про заходи пожежної безпеки при пічному опаленні, про заходи пожежної безпеки в наметах, про заходи пожежної безпеки при розміщенні в польових умовах, та інші, затверджені командиром військової частини НОМЕР_1 від 26.11.2024. Даними Інструкціями передбачено зокрема заборону зберігання легкозаймистих матеріалів у наметах, для проживання військовослужбовців;

- план-конспект від 17.11.2024 проведення занять з особовим складом військової частини НОМЕР_1 , який містить зокрема методичні рекомендації щодо заходів пожежної безпеки в наметах, під час формування, пересування та розташування військ табірним збором. Згідно плану дана інформація доводилась до особового складу військової частини через теоретичні та практичні викладення матеріалу, стенди, плакати та наглядну агітацію;

- відомості проходження особовим складом інструктажу по заходам пожежної безпеки під час експлуатації тимчасового пічного опалення. Відомістю проходження особовим складом 1МБ безпосередньо підтверджено під розписку солдата ОСОБА_2 факт проведення із ним інструктажу 15.11.2024 по заходам пожежної безпеки під час експлуатації тимчасового пічного опалення. Даний факт також було підтверджено в судовому засіданні поясненнями свідка ОСОБА_3 , який є безпосереднім командиром ОСОБА_2

- акт перевірки протипожежного стану об`єктів військової частини НОМЕР_1 від 17.10.2024, яким підтверджено особиста участь ОСОБА_1 у проведенні такої перевірки, вжитті заходів для визначення стану пожежної безпеки та усунення недоліків;

- акт перевірки протипожежного стану на об`єктах військової частини НОМЕР_1 та боєготовності пожежного підрозділу від 30.12.2024, яким також підтверджено особиста участь ОСОБА_1 у проведенні перевірки, в тому числі боєготовності штатного пожежного підрозділу;

- копії сторінок журналу перевірок несення військової служби нарядом у наметовому містечку військової частини НОМЕР_1 , книги перевірок несення служби добовим нарядом по роті 9 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , якими підтверджується факт проведення систематичних перевірок, а також особиста участь ОСОБА_1 у їх проведенні;

- складені особисто ОСОБА_1 план проведення пожежно-тактичного навчання на складах РАО військової частини НОМЕР_1 , розрахунок силі і засобів для гасіння умовної пожежі на об`єднаних складах РАО військової частини НОМЕР_1 , схема розташування сил і засобів при гасінні пожежі на складі РАО військової частини НОМЕР_1 , план щодо організації виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню пожеж, поліпшення стану пожежної безпеки протягом осінньо-зимового періоду 2024-2025 у військовій частині;

- копії сторінок журналу пожежно-профілактичної роботи військової частини НОМЕР_1 із записами про вказівки ОСОБА_1 , спрямовані на забезпечення пожежної безпеки у військовій частині;

- складені ОСОБА_1 табелі пожежним постам військової частини НОМЕР_1 ;

- відомості пожежних нарядів пожежного взводу військової частини НОМЕР_1 ;

- згідно службової характеристики ОСОБА_1 , наданої для матеріалів даної справи начальником групи безпеки військової служби військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 дисциплінований особисто, чого вимагає від підлеглих. Поставлені командуванням завдання виконує вчасно з високою відповідальністю.

Вказаними доказами спростовуються доводи прокурора про те, що ОСОБА_1 не забезпечив перевірку додержання (виконання) законодавства у сфері пожежної безпеки у військовій частині НОМЕР_1 , не проконтролював виконання особовим складом військової часини правил пожежної безпеки, не забезпечив належного несення служби пожежним нарядом військової частини НОМЕР_1 .

Крім того, судом за наявними доказами встановлено, що причина пожежі, яка відбулась 09.01.2025 у наметовому містечку військової частини не перебуває у прямому причинному зв`язку із будь-якими діями чи бездіяльністю ОСОБА_1 .

Зокрема:

-актом службового розслідування, затвердженого наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 226 від 08.02.2025 «Про результати службового розслідування за фактом виникнення пожежі у наметовому містечку № НОМЕР_2 полігону військової частини НОМЕР_1 » встановлено, що причиною пожежі є порушення правил пожежної безпеки під час експлуатації тимчасового пічного опалення, порушення правил пожежної безпеки під час використання легкозаймистих рідин, які відбулись з вини солдата ОСОБА_2 , який перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (1,7% проміле), в порушення правил пожежної безпеки, з метою приготування їжі на печі чавунній ПОВ-57 вилив з каністри бензин, який використовувався для бензопили, на розпалену металеву пательню та на поверхню вказаної печі, внаслідок чого відбулось запалювання, поширення полум`я, а відповідно й пожежа.

Результати службового розслідування підтверджуються наявними у справі письмовими доказами: поясненнями ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , рапортом ОСОБА_3 та його поясненнями, протоколом ЛВЛ № 19 про вчинення ОСОБА_2 військового адміністративного правопорушення, передбаченого ст.17220 КУпАП від 10.01.2025, іншими документами.

-Постановою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 30.01.2025 у справі № 154/246/25 ОСОБА_2 було визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.17212, ч.3 ст.17220 КУпАП та накладено адміністративне стягнення. Розглядом цієї справи встановлено, що 09.01.2025 солдат ОСОБА_2 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, після добового наряду у наметі УСТ-56 де проживав, намагаючись розпалити піч (типу «буржуйка») для опалення та обігріву, знехтувавши заходами пожежної безпеки, використав для розпалу бензин, внаслідок чого отримав травму тіла, а намет УСТ-56 разом з військовим майном зайнявся і згорів повністю.

За даних обставин судом встановлено, що саме дії солдата ОСОБА_2 , які не залежали від волі та можливостей ОСОБА_1 , призвели до виникнення пожежі 09.01.2025 у наметовому містечку полігону військової частини НОМЕР_1 , внаслідок якої було знищено військове майно на загальну суму 27 264, 27 грн. та солдат ОСОБА_2 отримав тілесне ушкодження.

Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

На підставі ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Положення ч.2 ст.7 КУпАП вказують на те, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

З урахуванням положень ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику ЄСПЛ у справах «Малофєєва проти Росії» («Malafeyeva у Russia», рішення від 30.05.2013 року, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin vs Russia» заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 року), суд не має права самостійно відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

В силу презумпції невинуватості, закріпленої ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях.

За таких умов сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, не може бути беззаперечним доказом вини в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, закріплених у процесі належними та допустимими доказами.

З огляду на зазначене суд констатує, що матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не містять жодного доказу його недбалого ставлення до військової служби.

Будь-яких належних та об`єктивних доказів вчинення ОСОБА_1 правопорушення прокурором до протоколу долучено не було та в судових засіданнях не представлено.

Відтак, розглядом справи в суді встановлено, що обставини, які були викладені у протоколі про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності не знайшли свого підтвердження та не доводяться жодним належним та допустимим доказом.

За встановлених обставин, оскільки матеріали адміністративної справи не містять належних та допустимих доказів, які б давали можливість поза розумним сумнівом зробити висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.17215 КУпАП, вважаю, що провадження у справі, відповідно до п.1 ст.247 КУпАП, підлягає закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст.9, 247, 251, 252, 266, 280, 283-285, 294 КУпАП, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.17215 КУпАП, закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом десяти діб з дня її винесення.

Суддя Володимир-Волинського міського суду ІГОР ВІТЕР