ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
20 березня 2025 рокуСправа №: 695/416/25
Номер провадження 3/695/474/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2025 рокум. Золотоноша

Суддя Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області Середа Л.В., розглянувши матеріали справи про адміністративні правопорушення, які надійшли із Золотоніського РВП ГУ НП в Черкаській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративних правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 350895 від 11.01.2025р. ОСОБА_2 11.01.2025р. о 00 год. 01 хв. на 100 км автодороги Бориспіль-Запоріжжя керувала автомобілем ВАЗ 21150 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу із застосування авлкотестера «Драгер». Результат тесту 1.22%. Тест №5171.

Своїми діями ОСОБА_2 порушила вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Під час розгляду матеріалів справи ОСОБА_2 свою вину заперечувала вказуючи, що автомобілем керував ОСОБА_3 . У вказаний у протоколі час вони повертались із святкування та зупинили автомобіль на окраїні дороги, коли до них під`їхали працівники поліції. Оскільки вона власник автомобіля то надала їм свої документи. Незважаючи на те, що вона неодноразово вказувала, що автомобілем вона не керувала працівники поліції запропонували їй пройти огляд на стан сп`яніння на що вона погодилась не очікуючи того, що відносно неї будують складені матеріали про правопорушення за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Захисник ОСОБА_1 , адвокат Скіць С.М. під час розгляду матеріалів справи просив врахувати його письмове клопотання про закриття провадження у справі. Вину ОСОБА_1 заперечував, вказував, що на доданих відеозаписах чітко зафіксовано як ОСОБА_1 коли під`їхали працівники поліції виходить із заднього сидіння автомобіля, що підтверджує факт про те, що остання автомобілем не керувала. Крім того працівники поліції не роз`яснили їй права, не пояснили з якою метою проводять огляд на стан сп`яніння, не врахували її пояснень, що автомобілем вона не керувала. За таких підстав стверджував, що склад правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП відсутній.

За клопотання сторони захисту судом допитані свідки, а саме:

- ОСОБА_4 , яка пояснила, що 10.01.2025р. пізно ввечері вони поверталися додому на автомобілі ОСОБА_1 .. Автомобілем керував ОСОБА_5 , якого найняли, щоб він їх відвіз на відпочинок та привіз додому. Зупинилися біля заправки, вона пішла до туалету, коли повернулась то бачила як ОСОБА_1 вже проходила огляд на стан сп`яніння. Стверджує, що ОСОБА_2 автомобілем не керувала.

- ОСОБА_6 , яка пояснила, що 10.01.2025р. пізно ввечері вони поверталися додому на автомобілі ОСОБА_1 .. Автомобілем керував водій, якого ОСОБА_1 завчасно найняла, щоб він їх відвіз на відпочинок та привіз додому. Зупинилися біля заправки, ОСОБА_4 пішла до туалету. В цей час до них під`їхали працівники поліції, спитали чия машина та змусили ОСОБА_1 проходити огляд на стан сп`яніння. Працівники поліції не уточнювали хто керував автомобілем, не зважали на пояснення ОСОБА_1 , що вона автомобілем не керувала навіть тоді, коли прийшов водій авто. Стверджує, що ОСОБА_2 автомобілем не керувала.

Згідно письмових пояснень захисника ОСОБА_1 , адвокат Скіць С.М., у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки остання транспортним засобом не керувала, жодного доказу, який би стверджував такий факт матеріали справи не містять. Знаходження біля транспортного засобу, яке не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), особи в нетверезому стані не є доказом вчинення останньою адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАп , оскільки саме перебування особи біля транспортного засобу не доводить факт керування транспортним засобом, незалежно від наявності увімкненого двигуна. Стверджував, що працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 її права, не відсторонили її від керування транспортним засобом. Крім того, технічний прилад за допомогою якого проводився огляді на стан сп`яніння, на думку сторони захисту, не відноситься до числа дозволених для застосування газоаналізаторів на території України.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та її захисника, свідків, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно вимог ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, статтею 53 цього Закону передбачено, що юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Відповідно до п 2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Статтею 1 КУпАП передбачено, що завданням Кодексу України про адміністративне правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з вимогами ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 ст.130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, та за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Об`єктивною стороною адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є: 1) керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного, наркотичного чи іншого); 2) передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння; 3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто, доказуванню підлягають такі обставини: 1) керування особою транспортним засобом та 2) перебування цієї особи у стані сп`яніння (наркотичного, алкогольного чи іншого) або відмова від проходження медичного огляду на стан такого сп`яніння.

Таким чином, знаходження біля транспортного засобу або всередині, яке не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), особи в нетверезому стані, не є доказом вчинення останньою адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Однією з головних умов для огляду водія транспортного засобу на стан сп`яніння є не лише наявність достатніх підстав вважати, що особа перебуває у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, а й та обставина, що саме ця особа у такому стані керувала транспортним засобом.

Тобто, факт вживання особою алкоголю до проведення огляду або відмову особи у проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння повинен бути в нерозривному зв`язку з керуванням цією особою транспортним засобом.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП до матеріалів справи додані наступні докази:

- протокол про адміністративне правопорушення, серії ААД №350895 від 11.01.2025р., за ч. 1 ст. 130 КУпАП, який містить виклад обставин події з вказівкою на те, що ОСОБА_1 керувала автомобілем в стані сп`яніння. Протокол не містить підписів ОСОБА_1 та її пояснень. Крім того, у протоколі свідки не зазначені;

- результат тесту №5171 від 11.01.2025р., результат якого склав 1.22%;

- акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, який не містить підписи ОСОБА_1 ;

- рапорт працівника поліції, відповідно до якого було зупинено автомобіль ВАЗ 21150, н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, освідування пройшов на місці, результат драгера 1.55 проміле.

Таким чином вбачається суттєве протиріччя між обставинами, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення та вказаному рапорті працівника поліції.

Крім того, до матеріалів справи додано відеозаписи з нагрудної відеокамери (відеореєстраторів), використання яких передбачено ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» та Інструкцію про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них», затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 03.02.2016 року №100, які були досліджені у судом.

Так, в матеріалах справи мається три DWD-RW диски із відеозаписами із нагрудних камер працівників поліції. Кожен диск містить по два відеозаписи кожен довжиною 30 хв.

Переглядом вказаних відеозаписів судом встановлено, що на них відсутні відомості факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 .. Так на DWD-RW, який підписано №1 містить два відеозаписи. Відеозапис під номером 2025_0110_235404_0000000_002521_0009 розпочинається з того, що працівники поліції підходять до автомобіля ВАЗ 21105 сірого кольору та оглядають його. На задньому сидінні вказаного автомобіля перебувають щонайменше три особи, в тому числі ОСОБА_1 , яка виходить із автомобіля та надає документи, що посвідчують право власності на автомобіль. Біля автомобіля також знаходиться невідомий чоловік, який відкриває задні двері та допомагає ОСОБА_8 вийти з автомобіля. Аналогічні відомості зафіксовані також на відеозаписі 2025_0110_235052_0000000_002495_0008 , який розміщено на DWD-RW, який підписано №2.

На 14 хвилині відеозапису під номером 2025_0110_235404_0000000_002521_0009 зафіксовано як ОСОБА_1 заперечує факт керування транспортним засобом, однак працівники поліції вказують, що їх відеореєстратор зафіксував факт керування транспортним засобом саме нею. Аналогічні обставини вбачаються і з відеозапису 2025_0110_235052_0000000_002495_0008 , який розміщено на DWD-RW, який підписано №2.

Також вказані відеозаписи фіксують як ОСОБА_1 проходить огляд на стан сп`яніння.

Інші відеозаписи фіксують факти суперечок ОСОБА_1 та чоловіка на ім`я « ОСОБА_9 » із працівниками поліції, а також складення працівниками поліції адміністративних матеріалів.

Переглядом усіх трьох дисків судом не встановлено факту керування ОСОБА_1 вказаним автомобілем. Відеозапис із відеореєстратора, який розміщено в автомобілі працівників поліції про який ті вказували ОСОБА_1 під час складення матеріалів справи суду надано не було.

Виходячи зі змісту статей 9, 245 та 280 КУпАП суд зауважує, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка має бути підтверджена належними доказами. Доведення вини правопорушника покладається на орган, що складає протокол про адміністративне правопорушення. Під доказуванням у справах про адміністративні правопорушення слід розуміти процесуальну діяльність суб`єктів щодо збору, перевірки та оцінки доказів з метою встановлення об`єктивної істини у справі й прийняття на цій основі законного рішення.

Суд наголошує, що правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Так, згідно п.4.1. мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотне.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п.21 свого рішення у справі «Надточий проти України» від 15 травня 2008 року ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка, згідно зі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується при розгляді справ як джерело права, зокрема справу «Пол і Одрі Едвардс проти Об"єднаного Королівства» (№46477/99), суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з"ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Однак дослідивши додані до матеріалів справи докази, заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, пояснення яких узгоджуються із доданими до матеріалів справи доказами, суд приходить до висновку, що матеріали справи не свідчать беззаперечно та поза розумним сумнівом про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Переглядом долучених дисків з відеозаписами з нагрудних відеокамер працівників поліції можна встановити наступні обставини:

- працівники поліції підходять до автомобіля, який знаходиться в нерухомому стані;

- із місця водія вийшов чоловік на ім`я ОСОБА_9 ;

- ОСОБА_1 знаходилась на задньому пасажирському сидінні;

- ОСОБА_1 під час складення матеріалів про адміністративне правопорушення заперечувала факт керування транспортним засобом;

- на відеозаписах вбачається присутність свідків, яких працівники поліції не опитують та дані про яких не фіксують.

Таким чином вказані докази, у своїй сукупності не можуть бути належними та достатніми для встановлення вини ОСОБА_1 поза розумним сумнівом.

Інших доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 автомобілем до суду надано не було.

Верховний Суд у своїй постанові від 08.07.2020 року по справі №463/1352/16-а зазначив, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Суд зазначає, що при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою, суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), що передбачають: «ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і обвинувачений є винним у його вчиненні. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать «за» чи «проти» тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення.

Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Як вказувалось вище, частина перша статті 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто, для того, щоб притягнути особу до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, має бути встановлено дві обставини керування транспортним засобом та перебування у стані, алкогольного, наркотичного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість.

Як роз`яснено у пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 18, керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 404/4467/16-а зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу у просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування. Таким чином керування транспортним засобом - це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу у рух та зворушення з місця.

Належних та достатніх доказів у справі, якими зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у зазначений в протоколі період, що є обов`язковою складовою об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, матеріали справи не містять.

Оскільки матеріалами справи не містять достатніх доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, що є обов`язковою складовою об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому на думку суду всі наступні вимоги працівників поліції, ОСОБА_1 не зобов`язана виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно неї не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні нею адміністративного правопорушення.

Аналізуючи наведені обставини та оцінюючи зазначені в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про недоведеність наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а також її вини у вчиненні тих дій, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення.

Пунктом 1 ст.247 КУпАП визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 1, 7, 9, 23, 26, 33-35, 130, 245, 247, 251, 252, 280, 283, 284, 294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області протягом 10 днів.

Суддя Середа Л.В.