ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 609/259/25

3/609/172/2025

01 квітня 2025 року суддя Шумського районного суду Тернопільської області Катерняк О.М., розглянувши матеріали адміністративної справи, які надійшли з СПД №2 (м. Шумськ) ПП Кременецького РВП ГУНП України в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , перебуває у декретній відпустці, працює заступником директора по виховній роботі Матвіївського ЗЗСО І-ІІІ ступенів,

за ч. 3 ст.173-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

за ч. 3 ст.173-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И Л А:

18 березня 2025 року до Шумського районного суду Тернопільської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №425084 від 04.03.2025, з якого вбачається, що: «07.02.2025 року близько 13 год 00 хв на території Матвіївського ЗЗСО І-ІІІ ст., що в АДРЕСА_2 , між малолітнім ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та неп. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , учнями даного закладу виник конфлікт».

Дії особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 3 ст. 173-4 КУпАП.

Крім того, 18 березня 2025 року до Шумського районного суду Тернопільської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №620171 від 04.03.2025, з якого вбачається, що: «18.02.2025 року близько 11 год на території Матвіївської ЗЗСО І-ІІІ ст., що в с. Матвіївці по вул. Шкільній, 5, між учнями вище вказаної школи, а саме між малолітнім ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітньою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 виник конфлікт».

Дії особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 3 ст. 173-4 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Правила, встановлені ст. 36 КУпАП, допускають розгляд одним і тим же органом справ про адміністративні правопорушення відносно особи, яка вчинила кілька адміністративних правопорушень.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 36 КУпАП, а також те, що вказані справи є однорідними (по них притягується до відповідальності одна і та ж особа), тому слід об`єднати їх в одне провадження для спільного розгляду.

В судовому засіданні особа стосовно якої складено протоколи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 вину свою не визнала та пояснила, що про існування будь-яких конфліктів між її малолітнім сином ОСОБА_5 та потерпілими дівчатками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вона не знала. Ні дирекція навчального закладу, ні класний керівник сина не ставив її до відома про те, що її син нібито вчиняє булінг стосовно інших дітей, син про це вдома також не розповідав. Крім того, до неї могли звернутися батьки дітей та повідомити про існування конфлікту, а вона б у свою чергу вжила заходів для припинення цього конфлікту між її сином та дівчатами, однак цього здійснено не було, а відтак вона не вважає, що з боку її малолітнього сина були вчинені дії, які характеризувались би як боулінг. Просила провадження у справі закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Суд, роз`яснивши ОСОБА_1 вимоги ст. 268 КУпАП, заслухавши її пояснення, дослідивши матеріали справи, встановлюючи наявність чи відсутність адміністративного правопорушення в діях особи, щодо якої складено протоколи та даючи оцінку фактичним даним, наявним в матеріалах справ, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, прийшов до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 3 ст. 173-4 КУпАП, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

З врахуванням загального визначення поняття адміністративного правопорушення, обов`язковою ознакою будь-якого адміністративного правопорушення є вина особи у його вчиненні (у формі умислу або необережності), тобто певне психічне відношення особи до свого протиправного діяння і його суспільно небезпечним або шкідливим наслідкам (результату).

Відповідно до ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, повне, всебічне з`ясування обставин по справі.

Відповідно до вимог ст. 252, ст. 280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно й об`єктивно дослідити обставини правопорушення і з`ясувати, чи було воно вчинено та чи винна в цьому дана особа.

Матеріали адміністративної справи, не дають достатніх підстав та доказів для висновку про винність гр. ОСОБА_1 та наявності в її діях правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-4 КУпАП.

Диспозиція ч.1 ст. 173-4 КУпАП передбачає відповідальність за булінг (цькування), тобто діяння учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи або такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого, вчинене малолітніми або неповнолітніми особами віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років.

Згідно з ч. 3 ст. 173-4 КУпАП діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене малолітніми або неповнолітніми особами віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років, - тягне за собою накладення штрафу на батьків або осіб, які їх замінюють, від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від двадцяти до сорока годин.

Існують різні підходи до визначення поняття «булінг», зокрема, визначають булінг як довготривалий процес усвідомленого жорстокого поводження, фізичного або психічного, з боку індивіда або групи по відношенню до іншого індивіда, який не здатен себе захистити в даній ситуації, або умисну, систематично повторювану та агресивну поведінку, що включає нерівність соціальної влади або фізичної сили, або як соціальну систему, яка включає переслідувача, жертву, а також сторонніх спостерігачів. Основною характеристикою булінгу є емоційне приниження, образа почуттів людини, висловлювання принизливих оцінок щодо іншої людини, що призводить до виключення її з групи. Ознаки боулінгу, зокрема, це) емоційне приниження, що включає вербальні і невербальні способи вираження; продовження емоційно образливої і принизливої поведінки впродовж тривалого періоду; непривітна і недовірлива поведінка; втручання у приватне життя людини; погіршення психологічного і фізичного стану людини, на яку спрямована агресія; намір завдати шкоду іншій людині, що дозволяє чи сприяє, щоб ця людина пережила травмуючі події, та інше. Всі дії, які утворюють булінг, попри їх різноманіття, мають спільні риси: 1) дисбаланс влади, тобто кривдник та жертва обов`язково різні за соціальним статусом, фізичною чи психологічною адаптованістю до середовища, тощо; 2) намір нашкодити, тобто кривдник навмисно викликає емоційний або фізичний біль у потерпілого, насолоджується спостерігаючи; 3) погроза подальшої агресії, тобто кривдник і жертва розуміють, що це не перший і не останній випадок знущання. Тобто, істотними ознаками боулінгу є системність такого цькування та чітке розмежування ролей.

Відповідно до п. 3-1 ст.1 Закону України «Про освіту» типовими ознаками булінгу (цькування) є систематичність (повторюваність) діяння. При цьому кривдником має бути саме учасник/учасники освітнього процесу. Булінг (цькування) - це діяння (дії або бездіяльність) учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи та (або) такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого (п. 3-1 ч.1 ст.3 цього закону), а також зазначені типові ознаки булінгу, а саме, систематичність (повторюваність) діяння; наявність сторін - кривдник (булер), потерпілий (жертва булінгу), спостерігачі (за наявності), а також дії або бездіяльність кривдника, наслідком яких є заподіяння психічної та/або фізичної шкоди, приниження, страх, тривога, підпорядкування потерпілого інтересам кривдника, та/або спричинення соціальної ізоляції потерпілого.

Систематичність (повторюваність) діяння одна з типових ознак булінгу, яка в переважній більшості випадків слугує ключовою відмінністю від конфлікту між учасниками освітнього процесу, прояву невихованості чи недисциплінованості.

Судом під час дослідження протоколів про адміністративне правопорушення встановлено, що вони не містять зазначення суті адміністративного правопорушення, тобто всієї його складової об`єктивної сторони. Зокрема, у протоколах не зазначається, чи мало діяння систематичний характер, якщо так, - то в який період часу, з конкретною вказівкою на час кожної події. Проте, в протоколах чітко вказано, що між учнями навчального закладу виник конфлікт, про вчинення малолітнім ОСОБА_2 булінгу в протоколах нічого не зазначено.

Суд наголошує, що протокол про адміністративне правопорушення не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені у ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у ньому.

З матеріалів справи та письмових доказів, досліджених у судовому засіданні, зокрема, пояснень учнів та вчителів Матвіївського ЗЗСО І-ІІІ ступенів, вбачається, що у даному випадку, не може йти мова про системність цькування або знущання, яке визначається поняттям «булінг». В письмових поясненнях ОСОБА_3 та ОСОБА_4 йдеться про два випадки виникнення конфлікту за їх участі та участі ОСОБА_6 , які мали місце 07.02.2025 та 18.02.2025. Інших конкретних випадків в поясненнях не зазначено. Зокрема йдеться про те, що учні Матвіївського навчального закладу, а саме хлопці, серед яких ОСОБА_7 , прозивають їх «свинарихами» та «хрокають» у слід.

Про вчинення ОСОБА_8 систематичного цькування, які носять ознаки булінгу матеріали справи не містять.

Згідно із Протоколом №4 засідання комісії з розгляду випадків булінгу (цькування) від 05.03.2025 підписаного головою комісії: директором школи ОСОБА_9 , секретарем: педагогом-організатором ОСОБА_10 , членами комісії: практичним психологом ОСОБА_11 , вчителем ОСОБА_12 , ухвалено: «Дана ситуація є конфліктом, оскільки були порушені етичні норми поведінки з обох сторін»; «Батькам ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_6 виховувати в дітей толерантне ставлення до людей, проявляти співчуття та повагу до інших, цінувати гідність кожного»; «Батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проаналізувати поведінку дівчат, яка стала причиною словесних образ зі сторони хлопців» та інше.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису.

Слід зазначити, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ст. 252 КУпАП визначає, що суд зобов`язаний оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України», суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановленим законом.

Згідно з ч.3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, протоколи про адміністративне правопорушення та долучені матеріали не містять беззаперечних доказів, які поза розумним сумнівом підтверджують наявність в діях малолітнього ОСОБА_2 , 2012 р.н. складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-4 КУпАП, а тому суд вважає, що провадження в даній адміністративній справі стосовно матері ОСОБА_1 підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно п.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 173-4, 247, 252, 280, 283, 284, 287, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

П О С Т А Н О В И Л А :

Справи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 №609/259/25 (провадження №3/609/172/2025) та №609/260/25 (провадження 3/609/173/2025) об`єднати в одне провадження та присвоїти об`єднаній справі №609/259/25 (провадження №3/609/172/2025).

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 173-4 КУпАП, закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Тернопільського апеляційного суду через Шумський районний суд Тернопільської області.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Оксана КАТЕРНЯК