Справа № 137/234/25
Провадження № 33/801/284/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гопкін П. В.
Доповідач: Шемета Т. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 рокум. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Шемети Т. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Літинського районного суду Вінницької області від 21 лютого 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 172-15 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

встановив:

Постановою Літинського районного суду Вінницької області від 21 лютого 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП та призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, стягнуто судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень, 60 (шістдесят) копійок.

В постанові суду зазначено, що у період з 21 листопада 2024 року по 05 лютого 2025 полковник ОСОБА_1 , будучи тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою (адреса не зазначається враховуючи правовий режим воєнного стану), тобто будучи військовою посадовою особою, діючи всупереч інтересам служби, недбало ставлячись до військової служби, на порушення своїх статутних обов`язків, вчинив недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, не організував та не проконтролював направлення до органу досудового розслідування: четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Хмельницькому, доповідь про кримінальне правопорушення вчинене 21 листопада 2024 у військовій частині НОМЕР_1 , військовослужбовцями військової частини молодшим сержантом ОСОБА_2 , солдатами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , внаслідок чого, несвоєчасно внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, першочергові слідчі дії не проведені, не забезпечений захист суспільства та Держави в умовах війни, швидке, повне, неупереджене розслідування кримінального провадження.

Не погоджуючись із такою постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 27 лютого 2025 року подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, провадження у справі закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що наявність або відсутність в діях військовослужбовця кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, повинно вирішуватись на стадії досудового розслідування, оскільки іншого порядку перевірки відомостей про вчинення кримінального правопорушення чинний КПК України не містить.

Ним як виконуючим обов`язки командира військової частини, 22 листопада 2024 року зроблено доповідь по факту відмови виконання наказу та призначено службове розслідування. За результатами службового розслідування 28 січня 2025 року він повідомив та направив відповідні матеріали ТУ ДБР та Вінницьку спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері. Таким чином, ним як виконуючим обов`язки командира вчинено дії у порядку та спосіб, визначений чиним законодавством України, необхідні доповіді зроблено вчасно, повідомлення разом з копією акту службового розслідування направлено до відповідного органу досудового розслідування для прийняття рішення за виявленими ознаками. ОСОБА_1 сумлінно виконано всі необхідні дії, які входять до службових обов`язків для належного проведення досудового розслідування.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримав вимоги, викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити, повідоми, що до сьогодні відсутня інформація чи внесена відомості про злочин до ЄДРСР, на запити військової частини ТУ ДБР відповіді не надає.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до статті 245 КУпАП України завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у повній відповідності із законом.

Статтею 280 КУпАП України передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення доводиться доказами. Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.

Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Диспозиція частини 1 статті 172-15 КУпАП визначає склад адміністративного правопорушення, яке полягає у недбалому ставленні військової службової особи до військової служби.

Згідно частини 2 статті 172-15 КУпАП настає відповідальність за діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене в умовах особливого періоду.

З об`єктивної сторони правопорушення характеризується суспільно-небезпечною бездіяльністю у вигляді недбалого ставлення до служби та суспільно-небезпечними наслідками, які можуть настати в результаті цього, та причинно-наслідковим зв`язком між діянням і наслідками. Недбале ставлення до служби означає невиконання або неналежне виконання військовою службовою особою своїх службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них. Для встановлення факту недбалого ставлення до військової служби необхідно встановити не тільки факт невиконання військовослужбовцем певного обов`язку, але й те чи були покладені ті чи інші обов`язки на певну особу.

З суб`єктивної сторони правопорушення характеризується необережністю, яка може виступати у двох формах: злочинна самовпевненість або злочинна недбалість.

Відповідно до положень статті 9 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України на військовослужбовців покладаються обов`язки, що визначаються статутами та порадниками Збройних Сил України.

Пункт 11 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України зобов`язує військовослужбовців свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Згідно пункту 16 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами ЗС України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до статті 67 Статуту внутрішньої служби ЗСУ командир військової частини серед іншого зобов`язаний: у разі вчинення військовослужбовцем кримінального правопорушення негайно повідомити про його вчинення органу досудового розслідування; негайно доповідати старшому командирові (начальникові) про кримінальні правопорушення в бригаді і повідомляти про них відповідного прокурора.

Згідно протоколу про вчинення військового адміністративного правопорушення передбаченого частиною 2 статті 172-15 КУпАП від 18 лютого 2025 року вбачається, що полковник ОСОБА_1 будучи тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою (в постанові суду адреса не зазначається з метою нерозголошення), тобто будучи військовою посадовою особою, діючи всупереч інтересам служби, недбало ставлячись до військової служби, на порушення своїх статутних обов`язків, вчинив недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, а саме: у період з 21 листопада 2024 року по 05 лютого 2025 року не організував та не проконтролював направлення до органу досудового розслідування четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Хмельницькому, доповідь про кримінальне правопорушення вчинене 21 листопада 2024 року у військовій частині НОМЕР_1 , військовослужбовцями молодшим сержантом ОСОБА_2 , солдатами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , внаслідок чого, своєчасно відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесено, першочергові слідчі дії не проведені, захист суспільства та Держави в умовах війни не забезпечений, швидке, повне, неупереджене розслідування кримінального провадження, тобто вчинив військове адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-5 КУпАП (а.с. 1 7).

Відповідно до пункту 4 розділу ІІ Інструкції з надання доповідей і донесень про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, порушення військової дисципліни та їх облік у Міністерстві оборони України, Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту від 29 листопада 2018 року № 604 (надалі Інструкція), - доповіді та донесення про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, командири (начальники) військових частин надають своїм прямим начальникам за підпорядкованістю (керівники державних підприємств - керівнику структурного підрозділу Міністерства оборони України, на який покладено функціональне управління цим підприємством), повідомляють начальника органу управління Військової служби правопорядку та керівника відповідної спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері, у зоні діяльності яких військова частина виконує завдання за призначенням.

З матеріалів справи встановлено наступне:

-факт невиконання військового наказу стався 21 листопада 2024 року близько 21 год. 45 хв;

-22 листопада 2024 року тимчасово виконуючий обов`язки командира військової частини полковник ОСОБА_5 надіслав начальнику ІНФОРМАЦІЯ_2 та керівнику Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони доповідь про факт відмови від виконання наказу, в якій повідомив, що згідно якої 21 листопада 2024 року близько 21 години 45 хвилини, солдат ОСОБА_3 кухар взводу охорони роти охорони батальйону охорони, молодший сержант ОСОБА_2 командир відділення взводу охорони роти охорони батальйону охорони та солдат ОСОБА_4 стрілець-зенітник взводу охорони роти охорони батальйону охорони відмовились виконувати наказ Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту від 19 листопада 2024 року № 148-РС щодо переміщення до Збройних Сил України в присутності свідків молодшого лейтенанта ОСОБА_6 командира взводу охорони роти охорони батальйону охорони, молодшого сержанта ОСОБА_7 старшини роти охорони батальйону охорони та підполковника ОСОБА_8 заступника начальника штабу, в населеному пункті АДРЕСА_2 . Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22 листопада 2024 року № 1510 призначено службове розслідування, проведення якого доручено ст. лейтенанту ОСОБА_9 (а.с. 9 13).

-28 січня 2025 року тимчасово виконуючий обов`язки командира військової частини полковник ОСОБА_5 направив повідомлення до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Хмельницькому, про вчинення кримінального правопорушення (в порядку ст. 214 КПК України), - та просив внести відомості про кримінальне правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України за ознаками непокори, вчиненої в умовах воєнного стану відносно солдата ОСОБА_3 , кухаря 4 взводу охорони 3 роти 1 батальйону охорони військової частини НОМЕР_2 08.03.1984 р.н., солдата ОСОБА_4 , стрільця-зенітника 1 взводу охорони 5 роти охорони 2 батальйону охорони військової частини НОМЕР_2 29.06.1984 р.н., молодшого сержанта ОСОБА_2 , командира відділення 1 взводу охорони 2 роти охорони 1 батальйону охорони військової частини НОМЕР_2 06.12.1984 р.н. (а.с. 22 25), яке було зареєстроване 05 лютого 2025 року за вх. № 7246-25/х (а.с. 21).

-28 січня 2025 року тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини ОСОБА_10 направлено повідомлення до Вінницької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері про те, що за результатами службового розслідування ним направлено матеріали до ТУ ДБР (а.с. 46 48).

Отже, тимчасово виконуючий обов`язки командира військової частини полковник ОСОБА_5 вчасно, а саме на другий день 22 листопада 2024 року після настання події 21 листопада 2024 року, зробив доповідь до ІНФОРМАЦІЯ_2 та до Військової спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері про факт відмови виконання наказу військовослужбовцями та призначив проведення службового розслідування (а. с. 9 10). За результатами службової перевірки він 28 січня 2025 року направив повідомлення до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Хмельницькому, про внесення відомостей про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України за ознаками непокори, вчиненої в умовах воєнного стану військовослужбовцями (а. с. 22-25), що відповідає п. 4 розділу ІІ Інструкції.

Таким чином, наведене свідчить про відсутність в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 172-15 КУпАП, тобто недбале ставлення військової службової особи до військової служби вчинене в умовах особливого періоду.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про достатність доказів на підтвердження вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, не дав оцінки тій обставині, що ОСОБА_1 діяв у спосіб, передбачений законодавством та після отримання результатів службового розслідування одразу повідомив відповідний орган досудового розслідування про факт порушення та надіслав пакет необхідних матеріалів.

Суд не звернув уваги також на те, що зазначення в протоколі про адміністративне правопорушення, що внаслідок дій ОСОБА_11 «своєчасно відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесено, першочергові слідчі дії не проведені, захист суспільства та Держави в умовах війни не забезпечений, швидке, повне, неупереджене розслідування кримінального провадження», - є лише словами, які не підтверджені фактичними обставинами справи та доказами (як от Витяг з ЄДРДР, тощо).

Відповідно до частини 2 статті 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до статті 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відтак апеляційний суд виснує, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять належних та допустимих доказів недбалого ставлення до військової служби ОСОБА_1 , тому постанова Літинського районного суду Вінницької області від 21 лютого 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту 3 частини 8 статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право, зокрема скасувати постанову та прийняти нову постанову.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, оскільки матеріали справи не містять доказів, які б вказували на наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 172-15 КУпАП, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись статтями 247, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Літинського районного суду Вінницької області від 21 лютого 2025 року скасувати, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 2 статті 172-15 КУпАП закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду Т. М. Шемета