Справа № 177/722/25
Провадження № 3/177/290/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

31 березня 2025 року м. Кривий Ріг

Суддя Криворізького районного суду Дніпропетровської області Суботіна С. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли від відділення поліції № 1 Криворізького районного управління поліції ГУНП у Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Новогригорівка Долинського району Кіровоградської області, непрацюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

за ч. 2 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

До Криворізького районного суду Дніпропетровської області 27.03.2025 надійшов протокол про адміністративне правопорушення від 26.03.2025 серії ВАД № 412590 за ч. 2 ст. 184 КУпАП щодо ОСОБА_1 , згідно з яким, остання,,

повторно протягом року, 26.03.2025 о 09 год. 45 хв., знаходячись за адресою проживання: АДРЕСА_2 , ухилилася від виконання своїх батьківських обов`язків. передбачених ст. 150 СК України, щодо виховання своїх малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7, а саме не створила належних умов проживання в квартирі, де мешкають діти, брудно, стоїть неприємний запах, розкидані речі, діти брудні, їх постільна білизна брудна, чим порушила ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства».

Правом на участь у судовому засіданні ОСОБА_1 не скористалася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Заяв та клопотань від неї до суду не надходило.

Враховуючи викладене, з метою забезпечення розумного строку розгляду судом справи, суд вважає за можливе справу розглянути за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , на підставі наявних доказів, оскільки положення ч. 2 ст. 268 КУпАП не містять імперативного припису щодо обов`язкової її участі в судовому засіданні під час розгляду даної категорії справ.

Суд, дослідивши письмові докази матеріалів справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

У розумінні ст. 280 КУпАП, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 184 КУпАП настає за ухилення батьків та осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітніх та/ або неповнолітніх дітей, вчинене повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП України, проявляється у невиконанні батьками або особами, які їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей, а саме: залишення впродовж тривалого строку потерпілого без будь-якого нагляду; ухилення від виховання дітей (у т. ч. незабезпечення відвідування ними школи, контролю за дозвіллям); незабезпечення потерпілим безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці; невжиття заходів щодо їх лікування; безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності; штучне створення незадовільних побутових умов, тощо.

Неналежне виконання обов`язків щодо виховання дітей означає бездіяльність, у результаті якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно, не в повному обсязі. Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Стаття 150 Сімейного кодексу України передбачає, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток, батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України «Про повну загальну середню освіту», на батьків учнів, а також керівників закладів освіти, які виконують обов`язки опікунів дитини у випадках, визначених законом, покладається відповідальність за здобуття ними повної загальної середньої освіти.

За приписами ст. ст. 8, 12, 35 Закону України «Про охорону дитинства», держава гарантує дитині право на охорону здоров`я, безоплатну кваліфіковану медичну допомогу в державних і комунальних закладах охорони здоров`я, сприяє створенню безпечних умов для життя і здорового розвитку дитини, раціонального харчування, формуванню навичок здорового способу життя.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Особи, винні у порушенні вимог законодавства про охорону дитинства, несуть цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законів України.

Системний аналіз приписів цього Закону дає змогу дійти висновку, що під невиконанням обов`язків щодо виховання дітей варто розуміти різні форми бездіяльності, у результаті яких відсутня належна турбота про виховання неповнолітніх. Ухилення батьків та осіб, що їх замінюють від виконання своїх обов`язків може виражатися в тому, що вони не піклуються про моральне виховання, фізичний розвиток дітей і зміцнення їхнього здоров`я, тощо.

Отже, правовою підставою для покладення відповідальності на батьків за ч. 2 ст. 184 КУпАП, є наявність ознак та елементів складу правопорушення, що полягає в невиконанні батьками обов`язків щодо утримання, виховання, навчання, захисту прав та інтересів неповнолітніх вчинене повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до ч. 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, ухилення від виконання батьківських обов`язків не повинна вважатися будь-яка дія, а вважатиметься невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством, і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчинення інкримінованого їй адміністративного правопорушення, суду надано: протокол про адміністративне правопорушення від 26.03.2025 серії ВАД № 412590; акт обстеження матеріально-побутових умов родини ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 від 26.03.2025, письмові пояснення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 ; паспорт ОСОБА_1 ; свідоцтва про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , з яких вбачається що ОСОБА_1 є їх матір`ю; постанову Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 03.03.2025 по справі №177/423/25 про притягнення ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Водночас, вказані докази не доводять вину ОСОБА_1 поза розумним сумнівом у вчинені інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

Так, матеріали справи не містять беззаперечних доказів ухилення ОСОБА_1 від виконання батьківських обов`язків. Натомість, долучений до справи акт обстеження матеріально-побутових умов від 26.03.2025 містить інформацію про те, що умови проживання незадовільні, діти мають окремі спальні місця та куточок для навчання, речі наявні по сезону, але в обмеженій кількості, іграшки для дітей є, але їх дуже мало, постільна білизна в неналежному стані, в квартирі не прибрано, панує бруд, одяг дітей у поганому стані. Про те, зазначене не свідчить про неналежне виконання ОСОБА_1 обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.Відомості, які б могли підтвердити чи спростувати вказані події, зокрема, фото-, відеофіксації обставин події, матеріали справи не містять.

Виходячи з практики ЄСПЛ, а також враховуючи вимоги ст. ст. 7, 254, 279 КУпАП, суд повинен розглядати справу не інакше, як на підставі та в межах протоколу про адміністративне правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП

При цьому, суд не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Положення ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Як визначено ст. 284 КУпАП, при наявності обставин, передбачених ст. 247 КУпАП, виноситься постанова про закриття справи.

Таким чином, перевіривши докази в справі на предмет належності та допустимості, проаналізувавши їх у сукупності з точки зору достатності, суддя дійшла висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП, не підтверджена належними та достатніми доказами, а відтак, провадження в справі підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Керуючись ст. ст. 7, 184, 245, 247, 256, 278, 280 КУпАП України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звільнити від адміністративної відповідальності за малозначністю адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП, обмежившись усним зауваженням.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 184 КУпАП щодо ОСОБА_1 , - закрити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 10 днів з моменту її винесення шляхом подання заяви про апеляційне оскарження через районний суд.

Повний текст постанови складено 02.04.2025

Суддя: