Справа №443/319/25
Провадження №3/443/168/25
ПОСТАНОВА

іменем України

28 березня 2025 рокусуддя Жидачівського районного суду Львівської області Сливка С.І., розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянинки України, непрацюючої, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

01 березня 2025 року о 16:00 год. ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно свекрухи ОСОБА_2 , під час якого обзивала останню нецензурними словами, погрожувала фізичною розправою, в результаті чого в потерпілої підвищився артеріальний тиск та остання змушена була прийняти таблетки для пониження артеріального тиску.

Крім того, 06 березня 2025 року близько 16:00 год. ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно дочки - ОСОБА_3 , під час якого обзивала останню нецензурними словами, погрожувала фізичною розправою, що могло завдати шкоди психологічному здоров`ю потерпілої.

ОСОБА_1 , будучи особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, на виклик суду не з`явилася, хоч про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Вирішуючи питання щодо можливості проведення розгляду справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім цього, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Суд зауважує, що ОСОБА_1 не подавала до суду клопотання про відкладення розгляду справи, та не повідомляла суд про причини неприбуття на виклик суду, а також не подавала інших клопотань.

Враховуючи вищевикладене, у відповідно до вимог ст. 268 КУпАП, вважаю можливим проводити розгляд справи у відсутності особи, що притягається до відповідальності, який не з`явився за викликом суду, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належно та вчасно.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Постановою Жидачівського районного суду Львівської області від 28.03.2025 року справу №443/319/25 (Провадження №3/443/168/25) про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.173-2 КУпАП та справу №443/439/25 (Провадження №3/443/211/25) про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.173-2 КУпАП об`єднано в одне провадження та присвоєно справі номер №443/319/25 (Провадження №3/443/168/25).

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП адміністративним правопорушенням є вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 14 статті 1 вказаного Закону передбачено, що психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильства» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають їхні батьки та діти; батьки (мати, батько) і дитина (діти); прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_2 є свекрухою ОСОБА_1 , а ОСОБА_3 являється дочкою ОСОБА_1 .

Крім того, об`єктивна сторона вказаного правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю. Під психологічним насильством розуміється форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Таким чином, вчинення особою хоча би одного з вищевказаних діянь є грубим порушенням та тягне за собою передбачену законом адміністративну відповідальність.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі по адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа ) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, тощо.

Аналізуючи докази у справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, за відсутності будь-яких істотних суперечностей, суд вважає вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2 КУпАП доведеною повністю.

Зокрема, вказане підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, а саме:

-протоколом про адміністративні правопорушення Серія ВАВ №021757 від 01.03.2025 року;

-протоколом про адміністративні правопорушення Серія ВАД №688524 від 12.03.2025 року

-рапортами працівників Відділення поліції №1 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області від 01.03.2025 та від 06.03.2025 про реєстрацію повідомлення про адміністративні правопорушення;

-заявою та письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_2 від 01.03.2025, згідно яких остання повідомила, що 01.03.2025 близько 16.00 год. її невістка ОСОБА_1 почала обзивати її нецензурними словами, погрожувала фізичною розправою, спричинивши тим самим стосовно неї моральний та психологічний тиск. Після чого в неї підвищився артеріальний тиск та вона змушена була прийняти таблетки для пониження артеріального тиску;

-письмовими поясненнями ОСОБА_3 від 01.03.2025, згідно яких остання повідомила, що 01.03.2025 близько 16.00 год. її матір ОСОБА_1 почала обзивати її бабусю ОСОБА_2 нецензурними словами, погрожувала фізичною розправою;

-заявою потерпілої ОСОБА_3 від 06.03.2025, згідно яких остання повідомила, що 06.03.2025 близько 16.00 год. її матір ОСОБА_1 перебуваючи в нетверезому стані почала обзивати її нецензурними словами, через непорозуміння в побуті. В ході конфлікту її матір шарпала її за одяг, била руками по голові, Також брала кухонний ніж в руки та погрожувала їй фізичною розправою. Тілесних ушкоджень вона не отримала, однак під час даного конфлікту вона отримала моральний та психологічний тиск;

-письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 12.03.2025, згідно яких остання повідомила, що 06.03.2025 вона перебувала в дома, коли близько 16.00 год. прийшла її невістка ОСОБА_1 , та через декілька хвилин вона почула стукіт та крики на вулиці. Вона вийшла на подвір`я вона почула, що її невістка обзиває та кричить до своєї дочки ОСОБА_4 , яка була явно збентежена;

-письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 12.03.2025, згідно якого остання повідомила, що 06.03.2025 між нею та дочкою ОСОБА_4 дійсно був словесний конфлікт, але спровокувала його свекруха. Вона нікому не погрожувала, руками нікого не била, а натомість дочка замахувалась на неї чайником, який вона в неї відібрала. Також хоче зазначити, що алкоголь вона того дня не вживала.

В даному випадку суд вважає, що наявні в матеріалах справи докази повністю підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2 КУпАП.

При цьому, ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася та не надала суду жодного доказу на спростування обставин, викладених у протоколах про адміністративні правопорушення.

Обставин, які виключають провадження у справі та адміністративну відповідальність, немає.

Обставин, що відповідно до ст.ст.34,35 КУпАП пом`якшують та обтяжують відповідальність за правопорушення, не встановлено.

При обранні виду адміністративного стягнення щодо ОСОБА_1 , суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь вини, майновий стан.

Враховуючи те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, а також те, що в протоколах про адміністративні правопорушення відсутня інформація про те, що ОСОБА_1 працює, суд дійшов висновку, що необхідним та достатнім для ОСОБА_1 є адміністративне стягнення у виді громадських робіт.

Крім того, відповідно до ст.40-1 КУпАП та Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі у розмірі 605 грн. 60 коп..

Керуючись ст. ст. 268, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 173-2 КУпАП, та накласти на неї адміністративне стягнення у вигляді громадських робіт строком на 40 (сорок) годин.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України 605 (шістсот п`ять ) гривень 60 копійок судового збору.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя С.І. Сливка