Справа № 161/4129/25
Провадження № 3/161/1630/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Луцьк 31 березня 2025 року

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Олексюк А.В., при секретарі Новак Л.В., за участю за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Сполучених Штатів Америки, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

- ч. 5 ст. 126 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №256214 від 25.02.2025, 25.02.2025 о 16.25 год ОСОБА_1 в с. Переспа, дорога А/Д М-19 118 км керував транспортним засобом марки Jeep Wrangler н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування транспортними засобами, так як не отримував посвідчення водія відповідної ктегорії, правопорушення вчинено повторно протягом року за ч. 2 ст. 126 КУпАП (БАД №758974 від 14.02.2025), що кваліфіковано за ч.5 ст.126 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що вину не визнає. Вказав, що після зупинки надав працівникам поліції посвідчення водія (подав суду копії посвідчення водія на ім`я ОСОБА_2 штату Вірджинія НОМЕР_2 , терміном дії до 28.07.2027 та копію міжнародних водійських прав на ім`я ОСОБА_2 НОМЕР_3 , терміном дії до 14.01.2035, що видане відповідно до Конвенції ООН про дорожній рух). Вказує, що працівники поліції його зупиняли 14.01.2025 та притягнули до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, хоча він не був згідний, але оплатив штраф, оскільки не хотів зайвих клопотів.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов до висновку про закриття провадження у даній справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У відповідності до вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частиною 2-4 ст.126 КУпАП встановлена відповідальність за: керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом; керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами; керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Відповідно до ч.5 ст.126 КУпАП повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

В ст. 251 КУпАП зазначено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має право на керування транспортним засобом категорії А, В, С, D, E - строком до 14.01.2035, що підтверджується копією міжнародних водійських прав на ім`я ОСОБА_2 НОМЕР_3 , яке видане відповідно до Конвенції про дорожній рух, що відбулася 1949 та 1968 року, які встановили правила та регулювання для міжнародних водійських документів.

Ст.9 Конституції України зазначає, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України.

Указом Президії ВР УРСР № 2614-VIII від 25 квітня 1974 року ратифіковано Віденську Конвенцію про дорожній рух від 1968 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конвенції про дорожній рух встановлено, що договірні сторони будуть визнавати будь-яке національне водійське посвідчення, складене їх національною мовою або на одній з їх мов або, якщо воно не складене на такій мові, супроводжуване завіреним перекладом; будь-яке національне водійське посвідчення, що відповідає приписам додатку 6 Конвенції, будь-яке міжнародне водійське посвідчення, що відповідає приписам додатку 7 Конвенції, дійсними на своїй території для керування автомобілем, що відповідає категорії чи категоріям транспортних засобів, на керування якими видане посвідчення, за умови, що вказане посвідчення є дійсним та що воно видане іншою договірною стороною чи одним з її територіальних підрозділів або об`єднанням, уповноваженим на це цієї договірної сторони чи одним з її територіальних підрозділів.

Згідно ч. 1, 2 ст. 41 Конвенції про дорожній рух (Відень, 1968), кожен водій автомобіля повинен мати водійське посвідчення. Договірні сторони будуть визнавати: 1) будь-яке національне водійське посвідчення, що відповідає вимогам Додатка 6 до цієї Конвенції.

Відповідно до ч. 4 Додатка 6 до Конвенції про дорожній рух (Відень, 1968), в посвідченні в обов`язковому порядку зазначаються перераховані нижче відомості: 1) прізвище; 2) ім`я та по батькові значено в розділі; 3) дата і місце народження зазначено в розділі; 4) місце проживання; 5) орган, що видав посвідчення; 6) дата і місце видачі посвідчення; 7) дата закінчення дії посвідчення; 8) номер посвідчення; 9) підпис і/або штамп або печатку органу, що видав посвідчення; 10) підпис власника; 11) категорія або категорії, або підкатегорії транспортних засобів, на які поширюється це посвідчення, із зазначенням дати видачі посвідчення і дат закінчення дії для кожної з цих категорій. Крім того, до водійського посвідчення повинна додаватися фотографія власника.

Згідно п.п. «і», п. «а» ч. 2 ст. 41 Віденської конвенції про дорожній рух від 08.11.1968 ратифікованої із застереженням і заявами Указом Президії ВР УРСР № 2614-VIII від 25.04.74 - Договірні Сторони визнаватимуть: будь-яку національну посвідку водія, що відповідає приписам Додатка 6 до цієї Конвенції.

Віденська Конвенція про дорожній рух від 08.11.1968 ратифікована Україною.

Згідно п.29.1 Правил дорожнього руху України, водій механічного транспортного засобу, що прибуває до України з іншої країни, а також водій - громадянин України, який виїжджає за кордон, повинні мати: а) реєстраційні документи на транспортний засіб і посвідчення водія, що відповідають вимогам Конвенції про дорожній рух (Відень, 1968); б) реєстраційний номерний знак на транспортному засобі, літери якого відповідають латинському алфавіту, а також розпізнавальний знак держави, в якій його зареєстровано.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 на момент зупинки, мав право керування транспортним засобом, а тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, який передбачає відповідальність за повторне протягом року керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Крім того, даних щодо недійсності вказаного посвідчення матеріали справи не містять.

Згідно ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на користь особи, яка притягується до відповідальності.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження вини особи, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 КУпАП, а тому провадження у справі слід закрити з підстав, передбачених п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 126 ч. 5 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 38, 247, 284 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 5 ст.126 КУпАП закрити на підставі ст. 247 п. 1 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд, шляхом подачі апеляційної скарги особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником упродовж десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В. Олексюк