Справа № 510/186/25 Провадження № 3/510/476/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2025 року С у д д я Р е н і й с ь к о г о р а й о н н о г о с у д у

О д е с ь к о ї о б л а с т і С о р о к і н К. В.

розглянувши матеріали, які надійшли від ІНФОРМАЦІЯ_1 ВЧ НОМЕР_1 впс « ІНФОРМАЦІЯ_2 », про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В С Т А Н О В И В:

В протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що 16.01.2025 року о 16:35 год., на ділянці відповідальності впс « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в районі прикордонного знаку № 1352, на відстані 800 м від лінії державного кордону України з Республікою Румунією, прикордонним нарядом «КрП» було виявлено громадянина України ОСОБА_1 , який спільно з громадянином України ОСОБА_2 , намагався перетнути державний кордон України в Республіку Румунія поза пунктом пропуску через державний кордон, чим порушив вимоги ст. 9 Закону України «Про державний кордон України».

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

ОСОБА_1 до судового засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна його заява про розгляд справи про адміністративне правопорушення за його відсутності.

В якості доказів в матеріалах справи містяться наступні документи: протокол про адміністративне правопорушення серії ПдРУ № 000239Е від 16.01.2025р.; рапорт старшого прикордонного наряду «КрП» ОСОБА_3 від 16.01.2025р.; рапорт старшого зміни прикордонних нарядів впс « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_4 від 16.01.2025р.; рапорт помічника начальника відділу (з адміністративно-юрисдикційної діяльності) впс « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_5 від 16.01.2025р.; письмові пояснення ОСОБА_1 від 16.01.2025р.; схема виявлення правопорушення від 16.01.2025р.; довідка щодо проведення інтерв`ювання затриманого правопорушника на ділянці відповідальності ПОРВ (з м.д. АДРЕСА_2 ) ГОРВ ІНФОРМАЦІЯ_4 від 16.01.2025р.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Положеннями ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» передбачено, що перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством. Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, автомобільних і пішохідних шляхах, в аеропортах (аеродромах), морських і річкових портах, включаючи частину їх акваторії (захищена повністю або частково огороджувальними гідротехнічними спорудами чи об`єктами природного походження), з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, на якій здійснюються прикордонний, митний контроль, інші види контролю і пропуск через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна. Положення про пункти пропуску через державний кордон України затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про державний кордон України» пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон України провадиться відповідно до законодавства України і міжнародних договорів України. Відповідно до міжнародних договорів України Кабінетом Міністрів України може бути встановлено спрощений порядок пропуску осіб, транспортних засобів, вантажів через державний кордон України.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про державний кордон України» особи, винні в порушенні або спробі порушення режиму державного кордону України, прикордонного режиму або режиму в пунктах пропуску через державний кордон України, у незаконному переміщенні або спробі незаконного переміщення через державний кордон України вантажів, матеріалів, документів та інших предметів, а також в інших порушеннях законодавства про державний кордон України, несуть кримінальну, адміністративну або іншу відповідальність згідно з законодавством України.

Правила, які визначають порядок та умови перетинання громадянами України державного кордону, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 року №724).

Відповідно до положень п. 2 Правил перетинання громадянами України (далі - громадяни) державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю (далі - пункти пропуску), якщо інше не передбачено законом, за одним документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Отже тягар доказування на предмет доведеності достатності доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним інкримінованого йому адміністративного правопорушення покладено на особу, що складала протокол про адміністративне правопорушення.

Обов`язок органу (особи), який склав протокол про адміністративне правопорушення нести тягар доказування, що є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, та звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 у супроводі ОСОБА_2 було виявлено в районі прикордонного знаку № 1352 на відстані 800 м від лінії державного кордону України з Республікою Румунія.

Суд звертає увагу, що місце виявлення ОСОБА_1 - автомобільне сполучення з населеними пунктами с. Орлівка Ізмаїльського району Одеської області та с. Новосільське Ізмаїльського району Одеської області (як вбачається зі схеми виявлення правопорушення складеної 16.01.2025р.) які відносяться до території України, що в свою чергу поза розумним сумнівом не свідчить про намір останнього здійснити спробу перетнути державний кордон України поза пунктом пропуску.

З письмових пояснень ОСОБА_1 , наданих 16.01.2025р., вбачається, що, 16.01.2025р. він рухався автомобілем разом із своїм знайомим ОСОБА_2 з с. Татарбунари до с. Орлівка. Був зупинений прикордонниками для перевірки документів біля с. Новосільське. Військово-облікових документів та дозволу ДПСУ на перебування у прикордонній смузі при собі не мав.

Тобто, матеріли справи не містять об`єктивних відомостей на підтвердження того, що дії ОСОБА_1 були спрямовані на безпосереднє перетинання державного кордону України поза межами пунктами пропуску, тобто у спосіб, заборонений законом.

Сам по собі той факт, що ОСОБА_1 перебував у межах території, на якій установлено контрольований прикордонний район, за умови відсутності об`єктивних доказів, які б свідчили про його намір перетнути державний кордон поза межами пункту пропуску, не є підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Отже, всупереч ст. 251 КУпАП до матеріалів справи не долучено доказів, які б беззаперечно свідчили про наявність у діях ОСОБА_1 умислу на перетин кордону.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, схема виявлення правопорушення та складені рапорти, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні вказаного вище адміністративного правопорушення.

Жоден з доказів, наданих суду не підтверджує факту вчинення ОСОБА_1 інкримінованого правопорушення, та наявності у нього умислу на перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах "Кобець проти України" від 14.02.2008, "Берктай проти Туреччини" від 08.02.2001, "Леванте проти Латвії" від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву", що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Згідно з вимогами ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно приписів ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Отже суд доходить висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративної правопорушення за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 247 ч. 1 п. 1, 283-285, 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

У притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП відмовити. Провадження у справі закрити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена на протязі 10 днів з моменту її винесення до Одеського апеляційного суду.

Суддя К.В. Сорокін