КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 33/824/1969/2025
Справа № 753/1455/25
Головуючий в суді І інстанції Коляденко П.Л.
Доповідач в суді ІІ інстанції Кашперська Т.Ц.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

31 березня 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Кашперської Т.Ц., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , яка брала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, захисника Норик М.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 18 лютого 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у порушенні п. 18.1 ПДР та притягнуто до відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 18 лютого 2025 року на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за порушення п. 18.1 Правил дорожнього руху і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком 6 місяців, стягнуто судовий збір у сумі 605,60 грн. на користь держави.

ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що вона 14 грудня 2024 року о 08:45 по вул. Ревуцького, 31 у м. Києві, керуючи автомобілем Jeep Cherokee д.н.з. НОМЕР_1 , в порушення вимог п. 18.1 ПДР, під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, не надала дорогу пішоходу ОСОБА_2 , внаслідок чого здійснила на неї наїзд, що призвело до пошкодження даного транспортного засобу та травмування пішохода.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 06 березня 2025 року засобами поштового зв`язку подала апеляційну скаргу, в якій просила поновити їй строк на апеляційне оскарження постанови Дарницького районного суду м. Києва від 18 лютого 2025 року, змінити постанову у частині виду накладеного адміністративного стягнення та накласти стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказувала, що постанову винесено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою.

З приводу обставин ДТП пояснювала, що в той день по вул. Ревуцького, 31 в м. Києві був ярмарок. Врахувавши дорожню обстановку (постійний потік людей, які рухалися хаотично), вона обрала безпечну швидкість і рухалась повільно на мінімальній швидкості, однак не змогла вчасно зреагувати на потерпілу, яка швидко вийшла на пішохідний перехід.

Заперечувала, що коти, яких вона перевозила, знаходились в автомобілі без боксів. Бокси вона відкрила вже після скоєння ДТП для покращення морального та фізичного стану тварин, оскільки встановлення і фіксування обставин пригоди зайняло багато часу і супутньої допомоги у транспортуванні котів до клініки або до дому вона не мала.

Наголошувала, що судом не дотримано в повному обсязі ст. 245, 252, 280 КУпАП, при накладенні стягнення не враховано характер вчиненого правопорушення, обставини, що пом`якшують відповідальність. Так, судом першої інстанції не взято до уваги щире розкаяння винного, оскільки вона визнає вину у вчиненні ДТП та щиро кається, про це повідомляла одразу на місці ДТП, під час розгляду справи судом першої інстанції і не спростовує дотепер. Крім того, вона не залишала місця ДТП, викликала швидку та поліцейських. Як встановлено судом і не заперечувалось ОСОБА_2 , нею відшкодовано на користь потерпілої 15000 грн. Натомість, обираючи вид адміністративного стягнення, суд першої інстанції врахував лише думку потерпілої.

В зв`язку з цим вважає, що судом першої інстанції в порушення ст. 33 КУпАП належним чином не враховано характеру вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а тому стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами є таким, що не відповідає характеру вчиненого правопорушення, особі правопорушника та ступеню його вини, внаслідок суворості.

Просила врахувати, що наразі, в зв`язку з воєнним станом, перебуває в Республіці Молдова, на її утриманні знаходиться батько, якому 76 років, він потребує постійного догляду, відвідування медичних закладів і в силу віку його зручніше транспортувати автомобілем. Крім того, вона займається пошуком роботи у Республіці Молдова, і наявність права керування транспортним засобом відіграє в цьому вагому роль. Позбавлення її права керування транспортним засобом значно ускладнить не тільки її устрій життя, але і устрій життя батька і може призвести до погіршення стану його здоров`я.

Щодо строку на апеляційне оскарження, вказувала, що текст постанови від 18 лютого 2025 року направлено їй на електронну пошту 26 лютого 2025 року, а тому ознайомитись з текстом постанови та правовим обґрунтуванням призначеного адміністративного стягнення вона мала змогу лише 26 лютого 2025 року. Одразу після отримання оскаржуваної постанови 27 лютого 2025 року адвокатом Норик М.В. подано клопотання, на підставі якого він ознайомився з матеріалами справи. В зв`язку з цим просила суд поновити строк на апеляційне оскарження постанови, оскільки цей строк пропущено з поважних причин.

До апеляційної скарги додана копія пенсійного посвідчення ОСОБА_3 , 1948 року народження.

Вирішуючи заяву ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до статті 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Відповідно до ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

З матеріалів справи встановлено, що строк на оскарження постанови ОСОБА_1 пропустила з поважних причин, оскільки тимчасово перебуває за межами України, 18 лютого 2025 року приймала участь в розгляді справи судом першої інстанції в режимі відеоконференції; після судового засідання невідкладно подала до суду засобами електронного зв`язку заяву від 18 лютого 2025 року про видачу копії постанови, яка була їй направлена лише 26 лютого 2025 року, і в межах десятиденного строку з дня отримання копії постанови 06 березня 2025 року подала апеляційну скаргу.

За наведених обставин та з метою забезпечення реалізації права ОСОБА_1 на допуск до правосуддя, в якому не може бути відмовлено з формальних підстав, апеляційний суд визнає поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції та вважає за необхідне поновити цей строк.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 та її захисника Норик М.В. на підтримку доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідальність за ст. 124 КУпАП настає у випадку порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Тобто, умовою відповідальності за вказаною нормою є сукупність наступних обставин: встановлення факту порушення особою ПДР, наслідки у вигляді пошкодження транспортного засобу (засобів) чи іншого майна, а також причинно-наслідковий зв`язок між порушенням ПДР і виявленими пошкодженнями.

Чинне законодавство України та нормативно-правові акти покладають обов`язок на водіїв не лише знати та безумовно виконувати правила ПДР України, а також враховувати особливості та технічний стан транспортного засобу.

Відповідно до п. 18.1 ПДР водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Висновок судді про порушення ОСОБА_1 п. 18.1 ПДР та наявність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю зібраних й перевірених суддею доказів, а саме:

протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 962901 від 30 грудня 2024 року,

протоколом огляду місця ДТП від 14 грудня 2024 року, в якому зазначено отримані транспортним засобом ушкодження (подряпини на капоті), схемою пригоди ДТП,

поясненнями свідка ОСОБА_4 , згідно яких, 14 грудня 2024 року по вул. Ревуцького, 33 у м. Києві вона стала свідком того, як водій збив жінку на переході;

поясненнями ОСОБА_1 , згідно яких 14 грудня 2024 року о 08:45, керуючи автомобілем Jeep Cherokee д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Ревуцького 33 в м. Києві, на автомобільному переході скоїла наїзд на жінку, швидкість була 5 км/год., вона максимально зменшила швидкість, однак на секунду відволіклась на одного з котів, яких вона везла до ветеринарної клініки і якому стало дуже погано; вона бачила попереду місце, де можна запаркуватись, зменшила швидкість, але не змогла вчасно зреагувати на жінку, що швидко вийшла на пішохідний перехід; після наїзду вона зупинилась, половина машини знаходилась на розмітці пішохідного переходу, що підтверджує мінімальну швидкість, та викликала швидку допомогу і поліцію;

рапортами поліцейських Дарницького УП ГУНП у м. Києві про отримання зі служби 102 заяв про ДТП з травмованими, згідно яких жінка, віком 54 роки, переходила дорогу по переходу, заявниця зачепила її на авто Jeep Cherokee НОМЕР_1 , швидку викликали, зі слів заявниці, у жінки гостра реакція на стрес, чекають поліцію. Заявник ОСОБА_1 ;

довідкою 0688 КНП «КМКЛ ШМД» від 14 грудня 2024 року, згідно якої ОСОБА_2 перебувала у приймальному відділенні КНП «КМКЛ ШМД» 14 грудня 2024 року з 10:17 по 11:00, встановлено діагноз «Забій м`яких тканин лівої гомілки з наявністю підшкірної гематоми, забій м`яких тканин ліктя та тазу зліва.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 року, Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, щоб особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Наявні у справі докази жодних підстав для сумнівів у винуватості ОСОБА_1 не викликають та доводами апеляційної скарги взагалі не спростовуються.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до оскарження адміністративного стягнення, призначеного судом першої інстанції, а саме невзяття судом до уваги пом`якшуючих обставин у вигляді щирого каяття, відшкодування шкоди потерпілій особі та необхідність ОСОБА_1 прав керування транспортними засобами для працевлаштування і транспортування непрацездатного батька, невідповідність суворості призначеного стягнення характеру вчиненого правопорушення, особі правопорушника, ступеню його вини, майновому стану, обставинам, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

У відповідності до ст. 23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 30 КУпАП позбавлення наданого даному громадянинові права полювання застосовується на строк до трьох років за грубе або систематичне порушення порядку користування цим правом. Позбавлення наданого даному громадянинові права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом.

За змістом ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Статтею 34 КУпАП передбачено, що обставинами, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, визнаються: 1) щире розкаяння винного; 2) відвернення винним шкідливих наслідків правопорушення, добровільне відшкодування збитків або усунення заподіяної шкоди; 3) вчинення правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання або при збігу тяжких особистих чи сімейних обставин; 4) вчинення правопорушення неповнолітнім; 5) вчинення правопорушення вагітною жінкою або жінкою, яка має дитину віком до одного року.

Законами України може бути передбачено й інші обставини, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення. Орган (посадова особа), який вирішує справу про адміністративне правопорушення, може визнати пом`якшуючими і обставини, не зазначені в законі.

Відповідно до ст. 35 КУпАП, обставинами, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, визнаються: 1) продовження протиправної поведінки, незважаючи на вимогу уповноважених на те осіб припинити її; 2) повторне протягом року вчинення однорідного правопорушення, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню; вчинення правопорушення особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення; 3) втягнення неповнолітнього в правопорушення; 4) вчинення правопорушення групою осіб; 5) вчинення правопорушення в умовах стихійного лиха або за інших надзвичайних обставин; 6) вчинення правопорушення в стані сп`яніння. Орган (посадова особа), який накладає адміністративне стягнення, залежно від характеру адміністративного правопорушення може не визнати дану обставину обтяжуючою.

Зазначені вимоги закону судом першої інстанції, при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладенні на неї стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами були дотримані у повній мірі.

Забезпечивши повний та всебічний розгляд справи, проаналізувавши всі доводи учасників справи, дослідивши та надавши правову оцінку всім зібраним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справах доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд, що необхідним та достатнім є адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, але в мінімальних межах, передбачених санкцією ст. 124 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками, враховуючи, що згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою Дарницького районного суду м. Києва від 04 липня 2024 року в справі № 753/12328/24 ОСОБА_1 визнано винною в порушенні п. 12.1 ПДР та скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постанова набрала законної сили і в апеляційному порядку не оскаржена.

В зв`язку з повторним протягом року вчиненням ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що є систематичним порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами, наявні передбачені ст. 30 КУпАП підстави для накладення на неї стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом на строк шість місяців, що є мінімальним строком позбавлення спеціального права, передбаченим санкцією ст. 124 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги про невідповідність суворості призначеного стягнення характеру вчиненого правопорушення не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та відхиляються апеляційним судом.

Щодо доводів апеляційної скарги про наявність обставин, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, у вигляді необхідності використання автомобіля для працевлаштування, апеляційний суд звертає увагу, що положеннями ст. 30 КУпАП передбачено, що позбавлення права керування засобами транспорту не може застосовуватись до осіб, які користуються цими засобами в зв`язку з інвалідністю, і не обмежується застосування цієї санкції у випадку використання особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, автомобіля як джерела доходу.

Щодо доводів апеляційної скарги про перебування на утриманні ОСОБА_1 батька непрацездатного віку, для транспортування якого необхідно використовувати транспортний засіб, на підтвердження цих обставин до апеляційної скарги не додано будь-яких доказів, крім пенсійного посвідчення ОСОБА_3 , і ці обставини не можуть бути перевірені та враховані апеляційним судом.

Крім того, доводи ОСОБА_1 про щире каяття у скоєнні правопорушення, виклик швидкої допомоги потерпілій особі та добровільне відшкодування збитків судом першої інстанції оцінені критично з огляду на пояснення, надані в судовому засіданні під час розгляду справи в суді першої інстанції потерпілою ОСОБА_2 , яка пояснила, що ОСОБА_1 не цікавилась станом її здоров`я два дні з моменту ДТП, поки їй, ОСОБА_2 , не зателефонував слідчий та не повідомив, що приїде ОСОБА_1 , щоб відшкодувати шкоду. В той день, вони з ОСОБА_1 не домовились про суму відшкодування і ОСОБА_1 взагалі перестала виходити на зв`язок. Пізніше вона написала ОСОБА_1 повідомлення, в якому закликала до її совісті та просила відшкодувати хоча б вартість ліків в сумі 15 тис. грн., що і було зроблено ОСОБА_1 .

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо наявності обставин, які пом`якшують відповідальність ОСОБА_1 , не спростовують правильних висновків суду першої інстанції щодо накладення адміністративного стягнення та відхиляються апеляційним судом.

Крім того, посилаючись на необхідність врахування майнового стану особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, при визначенні адміністративного стягнення, ОСОБА_1 не надала на підтвердження цих обставин будь-яких доказів.

Наведене вказує на необґрунтованість поданої апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення.

Постанова Дарницького районного суду м. Києва від 18 лютого 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у порушенні п. 18.1 ПДР та притягнуто до відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Дарницького районного суду м. Києва від 18 лютого 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у порушенні п. 18.1 ПДР та притягнуто до відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кашперська Т.Ц.