Справа № 373/720/25
Провадження № 3/373/256/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2025 року м. Переяслав

Суддя Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області

Залеська А.О.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за матеріалами, що надійшли з ВП №1 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , непрацюючого пенсіонера, РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст. 130 КУпАП,

установив:

14 березня 2025 року о 15:20 год. по вул. Центральна, 10 в с. Гребля Бориспільського району Київської області водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «BMW 730D», р/н НОМЕР_2 , перебуваючи в стані легкого алкогольного сп`яніння 0,60‰, чим порушив п.2.9.а) ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.

В суді ОСОБА_1 пояснив, що 14.03.2025, близько 15 год. дня він виїхав з дому на своєму автомобілі «BMW 730D», та проїхавши кілька сотень метрів по вул. Центральна в с. Гребля Бориспільського району, був зупинений працівниками поліції, оскільки на його транспортному засобі не був закріплений передній номерний знак. Разом з ним у автомобілі перебував син ОСОБА_2 призовного віку, якому працівник ТЦК, що був разом з поліцейськими, запропонував проїхати в Переяславське відділення Бориспільського РТЦК, на що він погодився. До них в автомобіль сів працівник ТЦК і вони разом поїхали в м. Переяслав, що по вул. Богдана Хмельницького, 84. По приїзду до будівлі ТЦК, той співробітник, який їхав з ними, сказав поліцейському щось на кшталт запаху в салоні, після чого працівники поліції запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння приладом «Драгер». Він одразу зізнався, що зробив ковток вина перед виїздом з дому, але не відчуває стану сп`яніння. При цьому, не перечив працівникам поліції, виконав всі їхні вимоги та продув трубку приладу «Драгер», який показав 0,6 проміле.

Свою вину ОСОБА_1 визнав та щиро розкаявся у вчиненому. При призначенні стягнення просив суд зважити на те, що має 52 роки водійського стажу і жодного разу не притягувався, не лише за ст. 130 КУпАП, а й за будь-які інші серйозні порушення ПДР. Зазначив, що являється пенсіонером та має дружину-пенсіонерку, яка дуже хворіє на ряд хронічних хвороб. У 2022 році їй ампутували ногу, а тому пересуватись вона може лише з його допомогою. Довгий час дружина була в депресії, він намагався розважити її поїздками на дачу, до друзів тощо. Тільки тепер вмовив її зайнятись оформленням інвалідності та погодитись на протезування у м. Львові. Такі обставини вимагають користуватись транспортним засобом як предметом першої необхідності. На підтвердження вказаних обставин надав докази. Просив не позбавляти його права керування транспортними засобами,.

Окрім визнання вини особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, обставини правопорушення та винуватість водія підтверджуються наступними матеріалами:

- протоколом №649 про адміністративне правопорушення Серії ЕПР1 №271262 від 14.03.2025, складеного відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП;

- тестом №1749 приладу «Драгер» від 14.03.2025 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з результатом огляду 0,60‰;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних і технічних засобів, в якому зазначено, що огляд було проведено на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер 6810» з результатом огляду 0,60 ‰;

- довідкою начальника ВП №1 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримував посвідчення водія серії НОМЕР_3 на право керування транспортними засобами категорії «А», «В», «С», «Д», «Е»;

- довідкою начальника ВП №1 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до інформаційного порталу Національної поліції України підсистеми «Адміністративна практика» за ознакою повторності вчинення правопорушень за ст. 130 КУпАП не значиться;

- відеозаписом підтверджується огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння з використанням приладу «Драгер» та результат огляду.

Разом з тим з відеозапису видно, що огляд ОСОБА_1 проводився не на місці зупинки транспортного засобу в с. Гребля Бориспільського району, а у місті Переяславі по вул. Богдана Хмельницького, 84 біля будівлі Першого відділу Бориспільського РТЦК. Отже, явних ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 працівники поліції на місці зупинки не виявили та дозволили йому керувати транспортним засобом до місця розташування підрозділу РТЦК у м. Переяславі. Вже на тому місці під час стоянки автомобіля було проведено тестування водія на стан алкогольного сп`яніння. При цьому на відео видно як ОСОБА_1 сумлінно виконує всі вказівки працівника поліції, не перечить їм ні в чому, явних ознак сп`яніння у нього немає, але він чесно ще перед тестуванням признався, що «пригубив» вина.

Враховуючи сукупність доказів та відверті пояснення ОСОБА_1 , суд дійшов висновку, що в його діях наявний склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП - керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп`яніння.

Підстав для звільнення особи від відповідальності чи закриття справи немає.

Відповідно до ст. 23 Кодексу України про адміністративне правопорушення, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та для запобігання вчинення нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.

Санкція статті ч.1 ст. 130 КУпАП передбачає безальтернативний вид стягнення на водіїв, а саме: штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Статтею 33 КУпАП визначено загальні правила накладання стягнення за адміністративне правопорушення та регламентовано, що при накладенні стягнення враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання відповідності Конституції України положень ст. 69 КК України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) у рішенні № 15-рп/2004 від 02.11.2004 наголосив, що Україна є правовою державою (ст. 1 Конституції України). Відповідно до Основного Закону України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3); права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ч. 1 ст. 55); однією з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом (п. 2 ч. 3 ст. 129).

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Конституційний Суд України у згаданій постанові наголосив, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив також у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора. Суд вказав таке, а саме: «... Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах...».

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у ст. 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948), ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Конституційний Суд України у рішенні № 15-рп/2004 від 02.11.2004 вказав, що закон не може ставити в більш несприятливе становище винних осіб, які вчинили злочини невеликої тяжкості, порівняно з винними особами, які вчинили більш тяжкі злочини. Не маючи можливості призначити більш м`яке покарання, суд не зможе належно індивідуалізувати покарання і забезпечити його справедливість.

У рішенні Конституційного Суду України від 15.06.2022 № 4-р(II)/2022 щодо індивідуалізації юридичної відповідальності вказано, що Конституційний Суд України вкотре наголошує, що в законодавчому внормуванні відносин із притягнення особи до адміністративної або кримінальної відповідальності обов`язково має бути дотриманий конституційний принцип індивідуалізації юридичної відповідальності. Таким чином, установлення в актах публічного законодавства абсолютно визначених та (або) безальтернативних санкцій має збалансовано поєднуватись із наданням суб`єкту накладення адміністративного стягнення або кримінального покарання дискреції в питанні визначення виду та розміру стягнення або покарання з урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики особи, винної у вчиненні правопорушення, можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.

У цьому ж рішенні Конституційний Суд України послався на практику Європейського суду з прав людини, який вказав, що «... для того, щоб відповідати вимозі домірності, суворість санкцій має відповідати тяжкості правопорушень, за які їх призначають. Принцип домірності (пропорційності) має бути дотриманий не лише при визначенні норм, які стосуються суворості санкції, а й при оцінці тих факторів, що їх має бути взято до уваги при визначенні санкції (рішення у справі Imeri v. Croatia від 24 червня 2021 року (заява № 77668/14), § 84)...».

У рішенні Конституційного Суду України від 12.10.2022 № 8-р(І)/2022 вказано, що встановлення обмежень прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (друге речення абзацу шостого підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 19.10.2009 № 26-рп/2009); Враховуючи вищевикладене, характер вчиненого, особу правопорушника, суд вважає, що ОСОБА_1 слід піддати адміністративному стягненню та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі, передбаченому ч.1 ст. 130 КУпАП.

У постанові Верховного Суду від 06.02.2021 у справі № 263/10894/20 зроблено висновок про те, що відповідно до усталеної судової практики, яка ґрунтується на системному аналізі міжнародних актів з урахуванням рішень Конституційного Суду України, суди в певних випадках вправі застосовувати принцип аналогії закону.

Слід зазначити, що процесуальні відмінності між провадженнями в межах КУпАП та КК України-КПК України, викликані переважно різницею в суспільній небезпечності правопорушень, які є підставою для адміністративної та кримінальної відповідальності, тобто за вищої суспільної небезпеки правопорушення настають суворіші санкції.

Зважаючи на вказане вище, керуючись засадами верховенства права, принципом співмірності та індивідуалізації при призначенні адміністративного стягнення, судом ураховуються обставини справи, характер суспільна небезпечність вчиненого діяння, особа винного, його ставлення до вчиненого, сімейні обставини, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність особи.

Обставинами, що пом`якшують відповідальність винного та істотно знижують ступінь суспільної небезпечності адміністративного правопорушення, суд визнає щире розкаяння ОСОБА_1 , яке виразилось у визнанні та усвідомленні протиправності вчиненого діяння, наданні викривальних показань у суді та сприянні працівникам поліції у виявленні правопорушення, що виразилось у неухильному виконанні усіх їхніх вказівок, незважаючи на реальну можливість приховати факт керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, оскільки на місці фактичної зупинки транспортного засобу в селі Гребля з приводу відсутності переднього номерного знаку, ніяких ознак стану алкогольного сп`яніння у водія працівники поліції не помітили і одразу не запропонували пройти огляд на стан сп`яніння.

Суд також враховує особу ОСОБА_1 , який має водійський стаж понад 50 років та вперше притягується судом за адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, виявлена у нього ступінь алкогольного сп`яніння є легкою, згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових раніше до будь-якої адміністративної чи кримінальної відповідальності ОСОБА_1 не притягувався, має пенсійний вік, одружений, та у зв`язку з тяжкою хронічною хворобою дружини, її фізичної обмеженості внаслідок ампутації ноги конче потребує збереження права керування транспортним засобом аби мати можливість транспортувати дружину до медичних закладів та установи протезування, а у подальшому до реабілітаційного центру. Такі обставини підтверджуються документами, наданими ОСОБА_1 .

Статтею 69 КК України передбачена можливість за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті або перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті. За цих же підстав передбачена можливість не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті як обов`язкове.

Враховуючи все вищезазначене, суд дійшов висновку, що безальтернативність санкції частини 1 ст. 130 КУпАП у цій справі не забезпечить індивідуалізацію адміністративного стягнення, досягнення справедливого балансу між вимогами публічних (суспільних) інтересів та захистом прав особи, а тому вважає, що при визначенні міри покарання винному наявні підстави застосування в порядку аналогії закону положення ст. 69 КК України та накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у вигляді штрафу, як передбачено санкцією цієї статті, однак без застосування додаткового стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у справі по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення, а тому з ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі передбаченому Законом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 245, 248, 249, 251, 252, 280, 283 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн (сімнадцять тисяч гривень) без позбавлення права керування транспортними засобами.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок) на рахунок : ГУК у м.Києві (м.Київ), 22030106; ; МФО 899998; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Штраф підлягає сплаті на рахунок: UA0010001 (отримувач: ГУК у Київській обл. м. Київ, 21081300; ; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); найменування коду КДБ: Адміністративні штрафи у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) - не пізніше п`ятнадцяти днів з дня винесення постанови, а в разі оскарження такої постанови не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У випадку не сплати штрафу та судового збору у 15-денний строк та/або ненадання суду підтверджуючих документів про це постанова звертається до примусового виконання протягом трьох місяців з дня її винесення. У порядку примусового виконання законом передбачено стягнення штрафу у подвійному розмірі.

Вилучене посвідчення водія НОМЕР_3 повернути власнику невідкладно.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя А.О. Залеська