Справа № 496/1177/25
Провадження № 3/496/1024/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року суддя Біляївського районного суду Одеської області Портна О.П., розглянувши матеріали, які надійшли від Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області, Державної служби України з безпеки на транспорті, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого,

за ч. 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

До Біляївського районного суду Одеської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення №0002952 від 19.02.2025 року відносно ОСОБА_1 , про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП і ставиться йому в вину те, що він 19.02.2025 року о 20 год. 10 хв. на автодорозі М 05, «Київ Одеса» 452 км. + 800 м., на транспортному засобі «Mercedes-Benz Vito» державний номерний знак НОМЕР_2 , надав послуги з перевезення пасажирів у кількості 1 особа без одержання ліцензії передбаченої п.24 ст.7 ЗУ «Про Ліцензування видів господарської діяльності», чим порушив ч.1 ст.164 КУпАП.

27.02.2025 року на адресу суду надійшло заперечення від адвоката Замлинського С.С. який діє в інтересах ОСОБА_1 (відповідно до ордеру) в якому просив закрити провадження у справі № 496/1177/25 через відсутність складу адміністративного правопорушення; у разі продовження розгляду справи передати її за підсудністю до суду в Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області; розглянути справу за участі представника ОСОБА_2 адвоката Замлинського Станіслава Сергійовича в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку.

У судове засідання ОСОБА_1 та захисник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення були повідомлені належним чином.

Розглянувши подане заперечення, приходжу до наступного висновку.

Клопотання ОСОБА_3 , щодо передачі провадження за підсудністю до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області задоволенню не підлягає, оскільки положення ст. 276 КУпАП не передбачають можливості розгляду таких справ за місцем проживання порушника або місцем обліку транспортного засобу.

Територіальна підсудність розгляду таких справ належить виключно суду за місцем вчинення адміністративного правопорушення.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення слідує, що подія мала місце на автодорозі М 05, «Київ Одеса» 452 км. + 800 м., у межах раніше визначеного Одеського району Одеської області, що відноситься до територіальної юрисдикції Біляївського районного суду Одеської області. Справа про адміністративні правопорушення уповноваженим суб`єктом скерована саме до Біляївського районного суду Одеської області, з дотриманням правил підсудності.

Беручи до уваги викладене, відсутні підстави для задоволення клопотання Замлинського С.С. про передачу справи на розгляд іншого суду.

Щодо клопотання Замлинського С.С., в якому він просить суд, провести судове засідання за його участю, в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів, посилаючись на значну віддаленість від місця роботи до Біляївського районного суду Одеської області.

Частина 7 статті 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачає, учасникам судового процесу на підставі судового рішення забезпечується можливість брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у порядку, встановленому законом. Обов`язок забезпечити проведення відеоконференції покладається на суд, який отримав судове рішення про проведення відеоконференції, незалежно від спеціалізації та інстанції суду, який прийняв таке рішення.

Прийняття рішення про проведення судового засідання в режимі відеоконференції є правом суду, а не обов`язком. Вказана норма не встановлює обов`язкового проведення судового засідання в режимі відеоконференції у разі наявності про це клопотання сторони.

Постановлення рішення про участь учасника справи у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду застосовується із врахуванням обставин, що зазначаються у клопотанні про таку участь. Даний спосіб участі в судовому засіданні має винятковий характер, у зв`язку з чим повинні насамперед існувати причини, які ускладнюють або роблять неможливим участь сторони в судовому засіданні.

Необхідність здійснення відеоконференції, на думку суду, визначається з врахуванням обставин справи, її складності та потреби у наданні пояснень, залучених спеціалістів чи інших учасників процесу, які за станом здоров`я чи з інших незалежних від цих осіб причин не можуть бути присутніми у засіданні суду, а їх участь є обов`язковою.

Крім того, такий спосіб участі в судовому засіданні має винятковий характер, та має бути зумовлений обґрунтованими причинами, які перешкоджають, ускладнюють або роблять неможливим особисту участь сторони чи її представника в судовому засіданні.

Адвокатом Замлинським С.С. у поданому клопотанні не наведено обставин, які мають винятковий характер, унеможливлюють чи ускладнюють його безпосередню участь у призначеному судовому засіданні. Слід зазначити, що віддаленість учасників судового розгляду від місцезнаходження суду чи перебування їх в іншому населеному пункті, а також введення воєнного стану на території України не є підставою для підтвердження необхідності саме такої участі в судовому засіданні, так суд майже 3 роки під час воєнного стану, обстрілів та повітряних тривог не зупиняв роботу і наразі працює в штатному режимі.

Згідно норм чинного КУпАП, проведення судових засідань по справах про адміністративні правопорушення в режимі відеоконференції не передбачено.

Окрім цього 11.03.2025 року суддею розглядатиметься в порядку черговості 43 справи, що позбавляє суддю технічно вийти вчасно на відеоконференцію з огляду на 8 годинний робочий день. Вказана ситуація склалася у зв`язку з надмірним навантаженням на суддів вказаного суду та відсутністю відповідної кількості суддів визначеної штатним розписом.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання Замлинського С.С. в участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Вивчивши матеріали заперечення на адміністративний протокол Укртансбезпеки № 0002952 від 19.02.2025 року суд приходить до висновку, що провадження по справі підлягає закриттю з наступних підстав.

Адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 164 КУпАП настає за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Диспозиція даної статті передбачає такі альтернативні види діяння, як, зокрема провадження господарської діяльності без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом на провадження виду господарської діяльності.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення. Зокрема, документи для нерегулярних пасажирських перевезень: для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, договір із замовником транспортних послуг, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, інші документи, передбачені законодавством України.

Відносини між автомобільними перевізниками, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулюються Законом України «Про автомобільний транспорт» № 2344-ІІІ від 05.04.2001року.

Порядок здійснення перевезень пасажирів та їх багажу автобусами, таксі, легковими автомобілями на замовлення, а також обслуговування пасажирів на автостанціях визначено Правилами надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 № 176.

Відповідно до пункту 51 Правил № 176, нерегулярні перевезення пасажирів здійснюються на підставі замовлення юридичною або фізичною особою автобуса як разові перевезення організованої групи пасажирів за визначеним маршрутом згідно з договором про замовлення транспортного засобу.

Відповідно до п. 55 Правил № 176, замовлення юридичною або фізичною особою автобуса для нерегулярних перевезень здійснюється шляхом укладення з автомобільним перевізником письмового договору про замовлення транспортного засобу.

Договір на здійснення нерегулярних перевезень, що укладається між юридичною або фізичною особою та автомобільним перевізником у письмовій формі, повинен містити дату і час здійснення перевезень, початковий та кінцевий пункти маршруту, маршрут перевезення і державний реєстраційний номер транспортного засобу та мету поїздки (п. 56 Правил № 176).

Пунктом 61 Правил № 176 передбачено, що під час здійснення нерегулярних перевезень водій повинен мати копію договору автомобільного перевізника із замовником послуг і копію договору обов`язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті. Крім того, положеннями п. 51 Правил № 176 закріплено, що нерегулярні перевезення пасажирів здійснюються на підставі замовлення юридичною або фізичною особою автобуса як разові перевезення організованої групи пасажирів за визначеним маршрутом згідно з договором про замовлення транспортного засобу.

Згідно із абзацом третім частини першої статті 60 Закону №2344-ІІІ, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За змістом статей 238, 239 Господарського кодексу України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади адміністративно-господарські санкції, до яких відноситься адміністративно-господарський штраф. Відповідно до частини першої статті 241 ГК України адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб`єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності.

За своєю правовою природою штраф, який застосовується до автомобільних перевізників відповідно до статті 60 Закону №2344-ІІІ, є адміністративно-господарським штрафом, а тому він може бути застосований виключно до суб`єкта господарювання, у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності у сфері автомобільного транспорту.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 55 ГК України суб`єктами господарювання є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці. Відповідно до частини першої статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Отже, суб`єктом правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 60 Закону №2344-ІІІ, може бути лише суб`єкт господарювання, зокрема, фізична особа - підприємець.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП суб`єкт складання протоколу повинен надати докази того, що особа дійсно здійснювала господарську діяльність з надання послуг з перевезення пасажирів без одержання документа дозвільного характеру, а також отримувала від здійснення зазначеного виду діяльності дохід. При цьому необхідно встановити всі характеризуючі ознаки підприємницької діяльності, основними з яких є: самостійність, ініціативність та систематичність.

За статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, іншими документами.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, до суду, окрім самого протоколу, надано лише копію посвідчення водія, копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, фото на якому зображений автомобіль «Mercedes-Benz Vito» державний номерний знак НОМЕР_2 , фото особи яка знаходиться в автомобілі та відеозапис з місця події. Під час відтворення даного відеозапису встановлено, що даний відеозапис не має звуку.

Згідно з протоколом, у провину ОСОБА_1 ставиться здійснення господарської діяльності з перевезення пасажирів без одержання ліцензії передбаченої п.24 ст.7 ЗУ «Про Ліцензування видів господарської діяльності».

Проте до матеріалів справи не додані докази того, що ОСОБА_1 є суб`єктом господарювання та самостійно, на власний ризик, систематично надає послуги з перевезення пасажирів. Суб`єктом складання протоколу не долучено жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_1 надає послуги з перевезення пасажирів саме як суб`єкт господарювання, а не водій.

В письмовому заперечені зазначено, що ОСОБА_1 не є суб`єктом господарювання, тобто не ФОП і не здійснює господарську діяльність у сфері перевезень. У нього відсутні КВЕДи, які вимагали б отримання ліцензії. ОСОБА_1 є водієм, який працює за цивільно- правовим договором № 1 від 31.01.2025 року укладеним із ФОП ОСОБА_4 . Згідно з цим договором, ФОП ОСОБА_4 передав йому в користування автомобіль «Mercedes-Benz Vito» державний номерний знак НОМЕР_2 , на якому він перебував за кермом під час зупинки і складання протоколу. ФОП ОСОБА_4 має чинну ліцензію Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпеки) № 365 від 24.05.2024 року на перевезення пасажирів. Перевезення пасажира здійснювалося в рамках законної підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_4 , що виключає наявність правопорушення. Сам факт перевезення пасажирів не свідчить про здійснення господарської діяльності у сфері перевезень без ліцензії, якщо водій діяв у межах цивільно-правового договору з ліцензованим перевізником. Якщо перевезення здійснюється на підставі укладеного цивільно-правового договору між водієм та ліцензованим ФОП, відповідальність за наявність ліцензії покладається на ФОП, а не на водія. Під час складення протоколу не було встановлено факту надання платних послуг самим водієм як суб`єктом господарювання, а також не доведено, що перевезення здійснювалось без ліцензії.

Адвокат Замлинський С.С. до матеріалів заперечення надав: цивільно-правовий договір № 1 від 31.01.2025 року, предметом якого є виконання послуги одноразове перевезення вантажу та/або людей; акт приймання передачі транспортного засобу до Цивільно-правового договору №1 від 31.01.2025 року; договір оренди транспортного засобу №1 від 10.03.2022 року; додаток до договору, акт приймання передачі орендованого майна від 15.03.2022 року; виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ФОП ОСОБА_4 .

Судом встановлено, що відповідно до Договору оренди транспортних засобів № 1 від 10.03.2022 року ФОП ОСОБА_4 є орендарем транспортного засобу марки «Mercedes-Benz Vito» державний номерний знак НОМЕР_2 .

Між ФОП ОСОБА_4 (Замовник) та ОСОБА_1 (Виконавець) укладений цивільно-правовий договір №1 від 31.01.2025 року. За цим договором виконавець бере на себе зобов`язання надати послуги з одноразового перевезення вантажу та /або людей на наданому Замовником маршруту, а також наданому транспортному засобі. Термін дії договору з 31.01.2025 року по 23.02.2025 року.

Отже ОСОБА_1 не може бути суб`єктом адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

За ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльності, яка посягає на громадський порядок, власність, права, свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку передбачено адміністративну відповідальність.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до ст. 247 КУпАП провадження в справі не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

Отже, дослідивши усі обставини справи в їх сукупності та оцінюючи зібрані у справі докази, суддя вважає, що матеріалами справи не доведено поза розумним сумнівом наявність в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, події та складу інкримінованого адміністративного правопорушення, а викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчиненого діяння не підтверджені достатніми належними та допустимими доказами.

На підставі викладеного, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 164 КУпАП, справу стосовно останнього слід закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 164, 247, 276, 280, 283, 284 КУпАП, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання адвоката Замлинського С.С., про передачу справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , для розгляду до іншого суду - відмовити.

У задоволенні клопотання адвоката Замлинського С.С., про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовити.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду, через Біляївський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя О.П. Портна