Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2025 року м. Рівне

Справа № 559/142/25

Провадження № 33/4815/332/25

Суддя Рівненського апеляційного суду Полюхович О.І.,

з участю: секретаря судових засідань Москалик Т.В.,

захисника Ладуренко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Ладуренко А.О. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 26 лютого 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 26 лютого 2025 року об`єднано адміністративні справи №559/142/25 (провадження №3/559/293/2025) та №559/143/25 (провадження №3/559/292/2025) з присвоєнням єдиного номера №559/142/25 (провадження №3/559/293/2025).

ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 та ч.1 ст.130 КУпАП, і застосовано стягнення:

- за ст.124 КУпАП у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) місяці;

- за ч.1 ст.130 КУпАП у виді 17000 (сімнадцяти тисяч) гривень штрафу з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.36 КУпАП, шляхом повного поглинання менш суворого адміністративного стягнення більш суворим, остаточно ОСОБА_1 призначено стягнення у виді 17 000 (сімнадцяти тисяч) гривень штрафу з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

З матеріалів справи вбачається, що 02.01.2025 року об 11:12 год. в м. Дубно по вул. Митрополита Шептицького, 7 водійка т/з «Skoda Fabia», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 :

1) не була уважна, не стежила за дорожньою обстановкою, щоб мати змогу вчасно зреагувати на її зміну, не вибрала безпечної швидкості руху, щоб у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, об`єктивно виявити та вжити заходів для зменшення швидкості, внаслідок чого здійснила зіткнення з будинком. В результаті ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки, чим порушила п.2.3.б ПДР. Також не стежила за дорожньою обстановкою, не реагувала на її зміну, чим порушила п.12.3 ПДР, не вжила заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечної для інших учасників дорожнього руху об`їзду перешкоди, тобто вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

2) керувала транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Alcotest Drager 6810 (0620)», що підтверджується тестом №5349 від 02.01.2025, результат огляду становить 2,31 проміле. ОСОБА_1 була незгідна з результатом освідчення й забажала пройти його в медичному закладі КНП «Дубенська міська лікарня», але після прибуття туди відмовилася від медогляду. В підсумку, порушила п.2.9-а ПДР, оскільки керувала транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

В поданій апеляційній скарзі захисник Ладуренко А.О. в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду в частині притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП та закрити провадження на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП. Змінити постанову суду в частині накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, та призначити стягнення в межах розміру п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Вважає постанову суду необґрунтованою, винесеною з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права. Доводить, що суд першої інстанції у своїй постанові протиправно, самостійно визначив єдиний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме порушення п.2.9-а ПДР України та зазначив, що ОСОБА_1 керувала транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та надав йому перевагу над іншим, чим в свою чергу фактично підтримав обвинувачення.

Заслухавши доводи захисника Ладуренко А.О. на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Постанова суду першої інстанції в частині доведеності вини та кваліфікації дій ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП не оскаржується, а тому апеляційний суд не наводить доказів на підтвердження таких висновків суду першої інстанції.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП при зазначених у постанові обставинах ґрунтується на зібраних у справі та перевірених у судовому засіданні доказах, а саме:

- актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого огляд проводився у зв`язку з виявленням у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння. Результат огляду на стан сп`яніння позитивний 2, 31 ‰ проміле (а.с.2);

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно якого ОСОБА_1 від проведення огляду у медичному закладі відмовилась (а.с.4);

- результатом огляду за допомогою газоаналізатора «Alcotest № 6810», відповідно до якого ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння з показником 2,31 ‰ проміле (а.с.3).

- відеофайлом з нагрудних камер працівників поліції з якого вбачається, що ОСОБА_1 не заперечувала щодо проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки, погодилась з його результатом (файл 3qyyn, час 09:00) та відмовилась (ухилялась) від проходження огляду у медичному закладі (файл 3qyyn, час 38:00).

Зазначені вище докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі і сумніву у своїй належності та допустимості не викликають, тому вони є належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції є об`єктивними доказами, тобто такими, які процесі доказування не встановлюються від людей і не залежать від їх суб`єктивного сприйняття певних обставин.

Зазначені вище докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі і сумніву у своїй належності та допустимості не викликають, тому вони є належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування.

Апеляційним судом не встановлено обставин, які б свідчили про упередженість дій працівників поліції стосовно ОСОБА_1 та порушень ними оформлення адміністративних матеріалів, що ставили б під сумнів її вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Жодних доказів порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) до апеляційної скарги додано не було.

Суд також критично відноситься до доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції у своїй постанові протиправно, самостійно визначив єдиний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки судом першої інстанції вірно вказано, що кваліфікації дій ОСОБА_1 за п.2.5 ПДР є не взаємовиключною, а лише зайвою, що ніяк не звільняє ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд зазначає, що місцевим судом вірно встановлено, що ОСОБА_1 повинна відповідати за порушення п.2.9а ПДР України, оскільки факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом саме в стані алкогольного сп`яніння підтверджено матеріалами справи.

Апеляційний суд погоджується із стороною захисту про некоректність у відображенні часу вчинення правопорушення в протоколі про адміністративне правопорушення, однак не вважає дану обставину такою, що спростовує винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та у матеріалах справи.

Інші доводи апеляційної скарги щодо незаконності оскаржуваної постанови не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складів адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП.

Стягнення суддею накладене з врахуванням положень ст.ст.33, 36, 38 КУпАП в межах санкції встановленої за більш серйозне правопорушення, а саме за ч.1 ст.130 КУпАП.

На думку апеляційного суду, таке стягнення буде достатньою мірою гарантувати виправлення ОСОБА_1 і попередження вчинення нею нових адміністративних правопорушень, а отже досягне мети адміністративного стягнення, передбаченої ст.23 КУпАП.

Доказів на спростування висновків місцевого суду в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

Постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.6 ЄКПЛ, 294 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 26 лютого 2025 року відносно ОСОБА_1 залишити без зміни, а апеляційну скаргу її захисника Ладуренко А.О. без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Рівненського апеляційного суду О.І. Полюхович