КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження 33/824/1127/2025 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
ЄУН: 363/4368/24 Суддя у І інстанції:Рукас О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2025 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Васильєва М.А.

за участю:

захисника Дяченко Л.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника Дяченко Любов Леонідівни в інтересах ОСОБА_1 на постанову Вишгородського районного суду Київської області від 26 грудня 2024 року, якою

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік,

В С Т А Н О В И Л А:

Як встановлено судом першої інстанції, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 277916 від 22 серпня 2024 року вбачається, що 22 серпня 2024 року о 21.00 год. у с. Демидів Вишгородського району Київської області на вул. Шевченка, 11, водій ОСОБА_1 , керуючи мопедом Вайпер YB 50 QT-15, був виявлений працівниками поліції з явними ознаками алкогольного сп`яніння. З метою встановлення факту перебування у стані алкогольного сп`яніння працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку, як на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я. Від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відмовився.

Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Не погоджуючись з постановою суду, захисник Дяченко Л.Л. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Вишгородського районного суду Київської області від 26 грудня 2024 року та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, посилаючи на ст.ст. 7, 245, 251, 280 КУпАП, п.п. 1.9, 1.10 Правил дорожнього руху, ст. 35, п. 2 ч. 1 ст. 40 Закону України «По Національну поліцію», Інструкцію зі застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18 грудня 2016 року № 1026, Інструкцію про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного та іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС та МОЗ України № 1452/735 від 9 листопада 2015 року, п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», ч. 2 ст. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», ст. 17 закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», судову практику Верховного Суду, викладену у рішенні № 404/4467/16-а від 20 лютого 2019 року, правову позицію Київського апеляційного суду, судову практику Європейського суду з прав людини, рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23рп/2010, ст. 62 Конституції України, апелянт вважає, що постанова підлягає скасуванню з огляду на таке.

Так, апелянт зазначає, що в матеріалах справи наявна постанова про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 289160 від 22 серпня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за керування мопедом, при цьому не маючи права керування даним транспортним засобом. А, враховуючи відсутність у ОСОБА_1 посвідчення водія відповідної категорії, на переконання апелянта, він є іншою особою у розумінні вимог ПДР та у контексті санкції, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, на яку накладається штраф в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Проте, ОСОБА_1 було притягнуто до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, що не відповідає вимогам ч. 1 ст. 130 КУпАП та п. 1.10 ПДР.

Апелянт звертає увагу, що всупереч висновкам суду про визнання ОСОБА_1 винуватим в інкриміновану правопорушенні, в матеріалах справи відсутні докази про переміщення транспортного засобу у просторі за керування ОСОБА_1 , як і не підтверджено це відеозаписом. Окрім того, як зазначає захисник, з відеозапису не вбачається, що в руках поліцейського при завантаженні відеозапису перебуває портативний відеореєстратор, проте, навпаки, даний пристрій схожий на мобільний телефон, а з завантаженого відео не можна розпізнати та ідентифікувати ні транспортний засіб, ні людини, яка ним керує, в шоломі вона чи ні. Відсутня така дія, як розвертання автомобіля працівників поліції та зупинення ОСОБА_1 за допомогою проблискових маяків. На переконання апелянта, жодних належних доказів, які б підтверджували керування ОСОБА_1 транспортним засобом матеріали справи не містять.

Апелянт вважає, що висновок суду в оскаржуваній постанові, що неповнота відеозапису з нагрудної камери працівників поліції може свідчити про порушення ними вимог Інструкції № 1026, однак, не свідчить про те, що даний відеозапис не може бути використаний судом, як доказ в межах справи, не відповідає вимогам чинного законодавства України та самій Інструкції № 1026.

Звертає увагу захисник і на те, що у судовому засіданні 26 грудня 2024 року при наданні пояснень поліцейський підтвердив, що запис про керування ОСОБА_1 транспортним засобом відсутній, оскільки не проводився через можливість швидкого розрядження портативного відеореєстратора, з огляду на що, як вважає апелянт, поліцейський фактично ухилився від проведення безперервної зйомки, а зняв той проміжок часу, який був вигідний саме їм. При цьому зробили певні зйомки на свій телефон, а не на портативний засіб, який передбачений законом. Окрім того, в матеріалах відсутні дані, як-то: назва, модель, серія і номер засобу відеофіксації.

Апелянт вказує, що з протоколу про адміністративне правопорушення слідує, що 22 серпня 2024 року о 21:00 год. по вул. Шевченка, 11, с. Демидів водій ОСОБА_1 керував моторолером Вайпер б/н з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушена координація рухів, мови). На відеозаписі зафіксовано, як поліцейський запитує: «В нетверезому стані можна їздити?», на що отримує відповідь від ОСОБА_1 , що він тверезий. При цьому патрульний не повідомив ОСОБА_1 про наявність в останнього конкретних ознак алкогольного сп`яніння згідно з ознаками такого стану,що свідчило б про наявність у поліцейського підстав вважати, що водій перебуває у стані сп`яніння. Вказана у протоколі про адміністративне правопорушення ознака алкогольного сп`яніння, як «порушена координація рухів, мови», не підтверджується відеозаписами, згідно з якими в ході спілкування ОСОБА_1 з поліцейськими та під час складання відносного нього адміністративних матеріалів поведінка та дії ОСОБА_1 є адекватними та такими, що відповідають обстановці; ОСОБА_1 реагував на вимоги поліцейських та надавав адекватні відповіді на їхні запитання, а також сам ставив працівникам поліції питання. Захисник вважає, що зазначені у протоколі працівниками поліції ознаки алкогольного сп`яніння самі по собі не свідчать про їх наявність в особи, а, окрім того, працівниками поліції не доведено факту наявності у ОСОБА_1 вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення ознак алкогольного сп`яніння та які суд першої інстанції вважав доведеними, а тому підстав для пропонування працівниками поліції пройти огляд не було.

Апелянт також звертає увагу, що записи бодікамери перериваються, і з певних відрізків часу не зрозуміло, про що йде мова, оскільки відсутні записи початку розмови і не зрозуміло, у якому контексті надано відповідь.

Захисник звертає увагу, що в ході розмови з ОСОБА_1 поліцейський, пропонуючи пройти огляд, наголосив, що ОСОБА_1 має право відмовитись від огляду, у той час, як проходження огляду в разі наявності ознак алкогольного сп`яніння і законних підстав для такого огляду є обов`язком громадянина. Працівниками поліції не було роз`яснено ОСОБА_1 , що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння утворює самостійний склад правопорушення і відповідальність така ж, як при керуванні у стані алкогольного сп`яніння. Окрім того, записи відеофіксації не містять чіткого роз`яснення прав і обов`язків ОСОБА_1 , а також наслідків у разі вчинення особою тих чи інших дій, що, на переконання апелянта, є неприпустимим, оскільки породжує в особи сумніви та двозначність щодо розуміння обставин, які склалася.

Окрім того, захисник звертає увагу, що наявний в матеріалах справи протокол про адміністративне правопорушення складений з порушеннями, оскільки:

- примірник протоколу, наявний у ОСОБА_1 , не містить даних, які б свідчили про порушення ним правил дорожнього руху та притягнення його до адміністративної відповідальності;

- з наявного в матеріалах справи протоколу серії ААД № 277916 та примірника ОСОБА_1 записи різняться; примірник протоколу ОСОБА_1 не містить зазначення найменування органу поліції, звання, прізвище, ім`я, по-батькові особи, яка склала протокол, зазначення місця скоєння адміністративного правопорушення, суті адміністративного правопорушення, опису установлених обставин, роз`яснення прав та обов`язків, підпис поліцейського, який склав протокол, особи, яка притягується до адміністративної відповідальності тощо.

Апелянт посилається на те, що в оскаржуваній постанові суд зазначив, що у примірнику протоколу відбилась частина інформації, що міститься в оригіналі протоколу. Проте, ні КУпАП, ні Інструкції № 1376 не містять вимог про складання одного примірника протоколу як оригіналу, а іншого, як його копії.

Окрім того, захисник звертає увагу, що посилання суду у постанові про те, що з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 ознайомлювався зі змістом оригіналу протоколу, особисто його читав, писав пояснення та підписав, не відповідають дійсності, оскільки такі відеозаписи відсутні. А наявний відеозапис, в якому поліцейський роз`яснює про збільшення сум штрафу, який не буде сплачений, стосується по часу складання постанови № 2891680 від 22 серпня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, складеного о 21.57 год. після складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 277916.

ОСОБА_1 , будучи повідомленим про день, час та місце апеляційного розгляду, у зв`язку з призовом на військову службу за мобілізацією, до суду апеляційної інстанції не з`явився, надав письмові пояснення у справі.

Зважаючи на позицію захисника Дяченко Л.Л., положення ст. 294 КУпАП, апеляційний суд доходить висновку про можливість проведення апеляційного розгляду за відсутності ОСОБА_1 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, пояснення працівника поліції ОСОБА_2., дослідивши наявні у справі докази, перевіривши доводи апеляційної скарги, слід дійти такого висновку.

Згідно з п. 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно з законодавством.

Відповідно до положень ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» (із змінами та доповненнями) водій, серед іншого, зобов`язаний:

- виконувати розпорядження поліцейського, а водії військових транспортних засобів - посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами;

- не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.

Згідно з п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок, процедура та особливості проведення огляду особи на стан сп`яніння, а також дії поліцейського у разі відмови особи від проходження такого огляду передбачені статтею 266 КУпАП, пунктом 6, 7 Розділу 1, Розділами ІІ та ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року за № 1452/735.

Відповідно до наведених нормативних актів за наявності ознак алкогольного сп`яніння, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу, а у разі, коли водій транспортного засобу відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, така особа направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

За відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена адміністративна відповідальність за ст. 130 КУпАП.

Згідно з вимогами ст.ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційним переглядом установлено, що суддя місцевого суду при розгляді справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 дотримався наведених вимог закону та правильно застосував норми матеріального права.

Визнаючи ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за встановлених судом обставин, суд першої інстанції, вислухавши позицію захисника, опитавши працівників поліції, дослідивши наявні у справі докази, дійшов висновку, що сукупністю доказів у справі доведена винуватість ОСОБА_1 у порушенні вимог п. 2.5 ПДР України, за що і передбачена відповідальність за ч. 1 ст.130 КУпАП.

За змістом оскаржуваної постанови захисником в суді першої інстанції висловлені доводи, аналогічні тим, які зазначені в апеляційній скарзі.

Згідно з поясненнями працівників поліції ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , надані ними в суді першої інстанції, 22 серпня 2024 року о 21 год. на службовому автомобілі вони здійснювали патрулювання території с. Демидів Вишгородського району Київської області. У цей час по вул. Шевченка їм назустріч їхав мопед, водій якого здійснював керування транспортним засобом без шолому. У зв`язку з цим ними було ввімкнено проблискові маячки та зупинено транспортний засіб. Під час перевірки документів водія було встановлено особу останнього, яким виявився ОСОБА_1 . Також була встановлена відсутність у ОСОБА_1 права керування транспортними засобами відповідної категорії, а також наявність ознак алкогольного сп`яніння у виді запаху алкоголю з порожнини рота. Вони неодноразово пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу, так і в спеціальному медичному закладі, а також роз`яснювали, що у випадку відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відносно нього буде складено протокол за ст. 130 КУпАП. Однак від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відмовився. У подальшому ними було складено відносно ОСОБА_1 протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП, винесено постанову за ч. 2 ст. 126 КУпАП, ознайомлено з їх змістом та вручені їхні копії. При цьому працівники поліції пояснили, що не виключають наявність розбіжності між примірниками протоколів, оскільки при заповненні оригіналу з технічних причин весь текст міг не відобразитися на копії документа. Однак, при цьому вказали, що ОСОБА_1 був особисто ознайомлений з оригіналами всіх складених документів, читав їх та ставив підписи на них, жодних зауважень та заперечень в нього не було. Крім того, ОСОБА_1 був відсторонений від керування транспортними засобами, після чого за допомогою сили своїх рук покотив мопед додому. Протягом всього часу у ОСОБА_1 не було жодних заперечень, зауважень ані щодо факту керування транспортним засобом, ані щодо факту наявності ознак алкогольного сп`яніння, ані щодо вживання алкогольних напоїв, а також щодо відмови від проходження огляду на стан сп`яніння. Натомість, ОСОБА_1 особисто підтвердив факт вживання алкогольних напоїв, про що власноруч зазначив в протоколі пор адміністративне правопорушення. Протягом всього спілкування ОСОБА_1 вільно та добровільно всі зазначені обставини підтвердив.

Також суд зазначив про те, що за змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 277916 від 22 серпня 2024 року складовою частиною інкримінованого ОСОБА_1 обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є факт здійснення ним 22 серпня 2024 року о 21 год. 00 хв. у с. Демидів Київської області на вул. Шевченка керування мопедом Вайпер YB 50 QT-15.

Посилаючись на дані відеозаписів, які містяться на DVD-R диску, а саме, «VID22F-00-0033» тривалістю 01 хв. 50 сек., «VID24F-00-0034» тривалістю 01 хв. 35 сек., «VID40F-00-0035» тривалістю 00 хв. 24 сек., «VID26F-00-0038» тривалістю 02 хв. 33 сек., «VID17F-00-0039» тривалістю 00 хв. 09 сек., «WhatsApp Video 2024-08-23 at 09.36.51» тривалістю 01 хв. 00 сек., «WhatsApp Video 2024-08-23 at 09.36.59» тривалістю 01 хв. 00 сек., суд вказав про те, що перші п`ять відеозаписів зроблені на нагрудну камеру працівників поліції, два останні на портативний відеореєстратор, розміщений у службовому транспортному засобі працівників поліції. Обставини та події, зафіксовані на відеозаписах, за датою, часом та місцем узгоджуються з тими, що розглядаються в межах даної справи, а в сукупності відеозаписи дають можливість відтворити хронологію всієї події, утворити логічну, послідовну картину вчинення ОСОБА_1 діяння, що містить ознаки правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так суд зазначив про те, що з відеозаписів підтверджується, що 22 серпня 2024 року о 20 год. 57 хв. працівниками поліції у с. Демидів Вишгородського району Київської області було зупинено мопед Вайпер YB 50 QT-15, під керуванням ОСОБА_1 . Відеозаписами підтверджується здійснення ОСОБА_1 технічних функцій водія транспортного засобу шляхом приведення мопеду до руху, здійснення керування ним та припинення руху на вимогу працівників поліції. При цьому з відеозаписів слідує, що одразу після зупинки мопеду під керуванням ОСОБА_1 у мопеда працював двигун та горіли фари, що свідчить про перебування мопеду в працюючому стані та виключає версію щодо штовхання транспортного засобу фізичною силою ОСОБА_1 . Також суд підкреслив, що відеозаписами підтверджується, що ОСОБА_1 здійснював керування мопедом без відповідного захисного спорядження шолому. Крім того, на відеозаписі «VID24F-00-0034» (01 хв. 11 сек.) безпосередньо видно, що при завантаженні працівником поліції відеозапису з портативного відеореєстратора, розміщеного у службовому транспортному засобі, відображається фрагмент відеозапису, на якому ОСОБА_1 на вказаному мопеді проїжджає повз автомобіль працівників поліції, після чого останні розвертаються та за допомогою проблискових маячків зупиняють мопед під керуванням ОСОБА_1 . Судом наголошено, що протягом всього часу спілкування працівники поліції зверталися до ОСОБА_1 як до водія транспортного засобу, зазначали про порушення ним вимог ПДР України при керуванні транспортним засобом, вимагали від нього проходження огляду на стан сп`яніння як від водія транспортного засобу. Однак протягом всього часу ОСОБА_1 жодного разу не заперечив факт керування вказаним мопедом, а, навпаки, своєю поведінкою та спілкуванням з працівниками поліції підтвердив, що керував транспортним засобом.

Судом акцентовано увагу на суперечливість позиції сторони захисту в частині заперечення факту керування мопедом, оскільки з початку сторона захисту зазначає про відсутність доказів керування ОСОБА_1 мопедом, а одразу після цього зазначає про відсутність законних причин для зупинки ОСОБА_1 , який, начебто, не керував транспортним засобом.

Окремо суд наголосив на тому, що положення Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису від 18 грудня 2018 року № 1026 не мають жодного відношення до процесу доказування в межах провадження у справах про адміністративне правопорушення, зокрема, не визначає ані порядок отримання доказів, ані їх види, характер, ані процесуальне джерело отримання, а лише визначає нормативно-технічні особливості використання працівниками поліції технічних пристроїв, за допомогою яких можуть бути отримані докази, що відповідно до ст. 251 КУпАП використовуються в межах провадження у справах про адміністративні правопорушення. Тим більше ані приписи Інструкції, ані приписи КУпАП не містять вказівки на те, що Інструкція № 1026 своїм нормативним регулюванням також стосується порядку провадження у справах про адміністративні правопорушення. У свою чергу положення ст. 251 КУпАП не забороняють і не обмежують суд, як орган влади, уповноважений у даному випадку досліджувати та оцінювати надані докази, покладати в основу судового рішення неповні, короткі відеозаписи. Навпроти, положення чинного законодавства визначають доказом, зокрема, всі ті відеозаписи, які містять у собі інформацію, що підлягає встановленню в межах справи. За наведеного суд дійшов висновку, що неповнота відеозапису з нагрудної камери працівників поліції може свідчити про порушення ними вимог Інструкції № 1026, однак не свідчить про те, що даний відеозапис не може бути використаний як доказ в межах справи, якщо на ньому зафіксовані відомості, обставини та факти, що мають значення для цієї справи. Тим більше вказані обставини не свідчать про те, що відеозапис отриманий з порушенням встановленого законодавством порядку з неналежного джерела, неналежним суб`єктом тощо. У будь-якому випадку неповнота відеозаписів та відсутність безперервної відеофіксації, на які посилалася сторона захисту, не є тим істотним порушенням, що якось вплинуло на встановлення належності обставин і подій та їх учасників, співставлення їх з обставинами даної справи.

Окрім того, судом враховано, що матеріали справи містять постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 2891680 від 22 серпня 2024 року, з якої вбачається факт притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, а саме за фактом здійснення ним 22 серпня 2024 року о 21 годині у с. Демидів Київської області на вул. Шевченка керування мопедом Вайпер YB 50 QT-15, не маючи при цьому права керування даним транспортним засобом. Вказана постанова ОСОБА_1 не оскаржувалася, набрала законної сили, відповідно обставини та факти, встановлені працівниками поліції при винесенні постанови, є юридично встановленими та не оскарженими, а відтак вказаною постановою також підтверджується факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Судом також перевірялись доводи сторони захисту щодо розбіжності часу керування транспортним засобом, що міститься у протоколі про адміністративне правопорушення, та у постанові серії ЕНА № 2891680 від 22 серпня 2024 року, та не взяті до уваги, оскільки з відеозаписів з нагрудної камери працівників поліції вбачається, що факт керування ОСОБА_1 мопедом за відсутності права керування ним, був виявлений працівниками поліції після його зупинки та виявлення ознак правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність «поза розумним» сумнівом факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Будь-яка інша версія по іншому «поза розумним сумнівом» не пояснює обставини та події, що зазначені у протоколі.

Щодо відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, то суд наголосив на тому, що дослідженими відеозаписами підтверджується, що працівниками поліції у ОСОБА_1 виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, і сам ОСОБА_1 не заперечував факт вживання алкогольних напоїв. Судом враховано, що працівники поліції неодноразово пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу, так і в спеціальному медичному закладі КНП «Вишгородська ЦРЛ» ВМР. При цьому працівники поліції на питання ОСОБА_1 вказували про наслідки відмови від проходження такого огляду, а саме адміністративну відповідальність за ст. 130 КУпАП. Однак, не зважаючи на це, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в спеціальному медичному закладі. Окремо суд наголосив на тому, що відеозаписами спростовуються доводи сторони захисту щодо дезінформації працівниками поліції ОСОБА_1 про відповідальність за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.

Крім того, судом взято до уваги, що відеозаписами спростовуються доводи сторони захисту щодо того, що працівники поліції не запропонували ОСОБА_1 пройти огляд у медичному закладі. При цьому суд зазначив про те, що ані положення КУпАП, ані положення Інструкції № 1452/735 не містять жодних вимог про направлення до медичного закладу шляхом вручення письмового направлення. Факт вимоги працівника поліції до водія пройти огляд у медичному закладі, як і факт відмови водія від проходження такого огляду, не пов`язується виключно з наявністю письмового направлення.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_1 відмовився від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Також судом перевірялись доводи сторони захисту щодо розбіжностей між оригіналом протоколу та його примірником, що був вручений ОСОБА_1 , та вказані доводи не прийняті як такі, що свідчать про істотне порушення вимог законодавства та істотно вплинули на можливість реалізації ОСОБА_1 свого права на захист, оскільки судом встановлено, що вказані розбіжності полягають не в тому, що в оригіналі та примірнику протоколу записана різна інформація, а в тому, що в примірнику протоколу не відбилася частина інформації, що міститься в оригіналі протоколу. Вказаний недолік, як було пояснено працівниками поліції, міг бути наслідком технічних причин. При цьому судом взято до уваги, що з матеріалів справи, у тому числі з відеозаписів, вбачається, що ОСОБА_1 ознайомлювався зі змістом оригіналу протоколу, особисто його читав, писав пояснення та підписав, будь-яких заперечень та зауважень у нього не було. Так само у ОСОБА_1 не було будь-яких зауважень щодо змісту врученого йому примірника протоколу про адміністративне правопорушення. Оцінюючи наявні обставини, суд дійшов висновку, що у будь-якому випадку відсутність частини інформації в примірнику протоколу не вплинуло на реалізацію ОСОБА_1 права на захист, зокрема, не вплинуло на усвідомлення ним суті пред`явленого обвинувачення, його меж та обсягу, а також не вплинуло на можливість захисту від цього обвинувачення.

З таким рішенням суду першої інстанції погоджується й апеляційний суд.

За змістом письмових пояснень ОСОБА_1 , направлених до апеляційного суду, 22 серпня 2024 року він був у гостях у товариша, який попросив його відремонтувати йому мопед. Коли вони вже були н вулиці, до них під`їхала поліцейська машина, його запросили у машину, щоб він показав, чи є у нього Резерв+. Потім йому сказали, що необхідно написати у протоколі або відвезуть у Вишгород. Потім йому віддали один чистий протокол і сказали, що йому повезло, бо вони виписують штраф йому 3000 грн. і відпускають. Він погодився (ас. 82).

Захисник під час апеляційного розгляду, підтримуючи доводи апеляційної скарги, пояснила, що, як їй розповів ОСОБА_1 , він не керував мопедом, просто сидів на ньому, не їхав. Був з хлопцями, а коли поліція під`їхала, то хлопці розбіглись. Хтось з хлопців вже служить, хто не виходить, бо боїться ТЦК.

Суд апеляційної інстанції, повторно дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, відеозаписи досліджуваних подій, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом, не виконав вимогу працівника поліції про проходження у встановленому законом порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння, що свідчить про порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що і передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Є непереконливими доводи захисника про відсутність у матеріалах справи доказів про переміщення мопеду під керуванням ОСОБА_1 , що всупереч таким твердженням спростовується відеозаписом, який був предметом дослідження як в суді першої, так і апеляційної інстанцій.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_1 за встановлених обставин притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 3400 грн. За постановою ОСОБА_1 22 серпня 2024 року о 21.50 год. у с. Демидів керував мопедом, не маючи права керувати даним транспортним засобом, чим порушив п. 2.1.а ПДР України (ас. 2). Штраф за вказаною постановою сплачений, постанова не оскаржувалась, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції в оскаржуваній постанові.

Захисник під час апеляційного розгляду вказала про те, що не знала про наявність такої постанови, дізналась вже з матеріалів даної справи.

Переглядом під час апеляційного розгляду відеозаписів, зроблених як з відеореєстратора в автомобілі патрульної поліції, так і з бодікамери поліцейського, підтверджуються встановлені судом першої інстанції обставини, а саме те, що 22 серпня 2024 року у вечірній час ОСОБА_1 на мопеді проїжджає у зустрічному напрямку повз автомобіль працівників поліції, після чого останні розвертаються та за допомогою проблискових маячків зупиняють мопед під керуванням ОСОБА_1 .До ОСОБА_1 підходить працівник поліції. Під звук працюючого двигуна мопеда поліцейським за документами встановлюється особа чоловіка, який сидить за кермом мопеда, - ОСОБА_1 , відбувається розмова з приводу документів з військомату. Після цього ОСОБА_1 вимикає двигун мопеда, а поліцейський просить свого колеги перевірити номер кузова. ОСОБА_1 злізає з мопеду, разом з поліцейським шукають номер кузова. При цьому поліцейський запитує ОСОБА_1 , чи можна їздити у нетверезому стані, на що ОСОБА_1 відповідає, що він тверезий. Поліцейський пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», на що ОСОБА_1 , говорячи, що він тверезий, відмовляється. Також на відео зафіксована розмова між поліцейським та ОСОБА_1 з приводу причин відмови. У подальшому на відеозаписах зафіксована розмова поліцейських та ОСОБА_1 в салоні патрульного автомобіля, де поліцейський говорить ОСОБА_1 , що є прилад «Драгер», можна пройти тест, на що ОСОБА_1 зазначає, що, якщо це потрібно поліцейським, то він пройде. Поліцейський роз`яснює ОСОБА_1 , що їм - не треба, що ОСОБА_1 може пройти огляд на Драгері, може не проходити, його ніхто не примушує, але у разі відмови від проходження буде складений протокол. ОСОБА_1 на запитання поліцейського, повідомляє, що відмовляється. Інший поліцейський, звертаючись до ОСОБА_1 , роз`яснює останньому, що він може пройти огляд за допомогою Драгеру на місці, або у лікаря у м. Вишгороді, або відмовитись, на що, перебиваючи поліцейського, ОСОБА_1 говорить, що він відмовляється. У подальшому під час оформлення матеріалів зафіксована розмова поліцейських та ОСОБА_1 з приводу категорій на транспортні засоби, у т.ч. категорії НОМЕР_1 , щодо старих та нових зразків посвідчень водія; ОСОБА_1 поліцейський надають для ознайомлення складені документи, з якими ОСОБА_1 знайомиться, зауважуючи, що теж з «бумажками» має справу. Поліцейський роз`яснює ОСОБА_1 , де ставити підпис, а також порядок оплати штрафу по постанові та наслідки несвоєчасної сплати штрафу, а також наголошує на тому, щоб ОСОБА_1 не сідав за кермо, на що останній повідомляє, що і не збирається. У подальшому на відеозаписах фіксується, що ОСОБА_1 знаходиться на вулиці, на узбіччі дороги, де знімає з підніжки мопед та котить його по дорозі.

Опитаний в суді апеляційної інстанції працівник поліції ОСОБА_2 пояснив, що 22 серпня 2024 року о 21 год. він з колегію рухались на автомобілі в режимі патрулювання у с. Демидів. На зустріч їхав мопед, водій якого був без шолома. Вони розвернули автомобіль та почали рухатись за мопедом. Зупинились. У водія мопеда були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння. Запропонували пройти у встановленому законом порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння, водій відмовився. Водій мопед не котив, а їхав на ньому. Коли вони їхали, реєстратор переключався, тому на відео не зафіксовано рух мопеда. Двигун мопеда працював, що видно і по відео. Потім водій заглушив двигун. Коли вони під`їхали до мопеда, водій сидів на мопеді з увімкнутим двигуном. Якби ОСОБА_1 не керував мопедом, то мови про огляд на стан сп`яніння та про відмову від проходження такого огляду б не було, водій би зазначив, що не керував. Водій був сам на момент зупинки мопеда. У ОСОБА_1 не було посвідчення відповідної категорії, за що і було виписано штраф по постанові. Після цього водій покотив мопед додому. При цьому водій на запитання вказав, що пив «слабоалкоголку». Був запах алкоголю. Якби водій був тверезий, то настояв би на огляд на «Драгері» чи у лікаря. Водій хитався, мляво розмовляв. Він ( ОСОБА_2 ) записав три-чотири ознаки алкогольного сп`яніння. Ознак наркотичного сп`яніння у водія не бачив. Мова йшла лише про алкогольне сп`яніння. З боку працівників поліції водію все було роз`яснено.

За змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 277916, складеного 22 серпня 2024 року о 21.25 год. уповноваженою особою, 22 серпня 2024 року о 21.00 год. по вул. Шевченка, 11, с. Демидів Вишгородського району Київської області ОСОБА_1 керував моторолером Вайпер YB 50 QT-15 б/н з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, мови), від проходження медичного огляду на стан сп`яніння відмовився, зафіксовано на бодікамеру № 2, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» ОСОБА_1 зроблений власноручно запис: «Рево-1=банка, огляд проходити відмовляюсь, керувати мопедом не буду, поки не протрезвію» (ас. 1).

При цьому є непереконливими доводи апеляційної скарги захисника, про те, що примірник протоколу, наявний у ОСОБА_1 , не містить даних, які б свідчили про порушення ним Правил дорожнього руху та притягнення його до адміністративної відповідальності, а, окрім того, записи у наявному в матеріалах справи протоколі серії ААД № 277916 та примірнику ОСОБА_1 різняться.

Так, матеріали справи містять світлокопію копії протоколу, на якій дійсно частково ледь-ледь прослідковуються записи.

Відповідно вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 7 листопада 2015 року (із змінами та доповненнями), протокол про адміністративне правопорушення (додаток 1) складається у письмовій формі відповідно до статті 254 КУпАП. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. За наявності свідків і потерпілих протокол про адміністративне правопорушення підписується також цими особами.

Водночас, згідно з положеннями Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України № 1376 від 6 листопада 2015 року, бланк протоколу про адміністративне правопорушення являє собою аркуш паперу розміром 210х297 мм (+-0,5 мм), масою 80 г/кв. м і складається з протоколу та копії. Протокол і копія надруковані на самокопіювальному папері з лицьового боку трьома фарбами способом офсетного друку, тобто, при здійсненні записів у протокол внесена до нього інформація обов`язково копіюється (відображається) у його копії.

За таких обставин є небезпідставним висновок суду про те, що вказаний недолік міг бути наслідком технічних причин.

Окрім того, як обґрунтовано вказав суд, відеозаписом подій підтверджується ознайомлення ОСОБА_1 з оформленими документами. Окремо апеляційний суд звертає увагу, що такі обставини підтверджуються і тим, що ОСОБА_1 зроблені власноручно письмові пояснення у протоколі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також апеляційний суд вважає, що доводи захисника про те, що працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, а також ввели в оману ОСОБА_1 тим, що він має право відмовитись від проходження огляду, спростовуються дослідженими відеозаписами та поясненнями працівника поліції ОСОБА_2 в суді, оскільки ОСОБА_1 були роз`яснено, що поліцейські не можуть примусити особу пройти огляд на стан сп`яніння, а також наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння. Окрім того, водій повинен знати не тільки свої права, але й обов`язки, у т.ч. передбачені п. 2.5 ПДР України.

Отже, під час апеляційного розгляду не встановлено обставин, які б доводили позицію сторони захисту про безпідставне притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП за встановлених судом обставин.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за встановлених обставин, підтверджується сукупністю досліджених доказів:

- даними водійського посвідченням ОСОБА_1 , з якого вбачається наявність у нього права керування транспортними засобами категорії В, С, С1.

- даними постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 2891680 від 22 серпня 2024 року, з якої вбачається факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, не маючи права керувати даним транспортним засобом;

- даними Акту огляду на стан алкогольного сп`яніння та направленням на огляд водія транспортного засобу від 22 серпня 2024 року, в яких зафіксовано підстави для проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, а також його відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння;

- наявними у матеріалах справи відеозаписами, з яких встановлено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, факт його відмови від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння;

- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 277916 від 22 серпня 2024 року, який складений у присутності ОСОБА_1 та особисто ним підписаний без будь-яких зауважень та заперечень як щодо протоколу, так і викладених у ньому відомостей, а також містить власноручні пояснення ОСОБА_1 , в яких він підтверджує факт вживання алкоголю, відмову від проходження огляду на стан сп`яніння та відсторонення його від керування транспортними засобами.

Висновки судді місцевого суду в оскаржуваній постанові про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, всупереч доводів апеляційної скарги, відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на належних і допустимих у розумінні ст. 251 КУпАП доказах, а тому немає передбачених законом підстав для скасування судового рішення і закриття провадження у справі згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, як про це просить апелянт.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП.

Що стосується доводів захисника про те, що за відсутності у ОСОБА_1 посвідчення водія на право керування транспортним засобом категорії А, а тому суд не мав права позбавляти його права керування транспортними засобами, то такі доводи не ґрунтуються на вимогах закону.

Суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є особа, яка керує транспортним засобом.

Санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП, дійсно, передбачає стягнення у виді накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п. 1.10 ПДР України водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

При цьому посвідченням водія підтверджується право на керування транспортними засобами відповідної категорії транспортного засобу з установленим терміном дії.

У розумінні положень закону ОСОБА_4 є водієм, який мав посвідчення водія серії НОМЕР_2 (ас 5), на право керування транспортними засобами певної категорії, а, відтак, він не відноситься до категорії «інших осіб» у розумінні санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП. Окрім того, за те, що ОСОБА_1 керував мопедом без наявності права керування транспортним засобом відповідної категорії, він окремо притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

За встановлених обставин апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції при накладенні стягнення на ОСОБА_1 дотримався вимог закону.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що судове рішення постановлено з дотримання вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника Дяченко Любов Леонідівни в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Вишгородського районного суду Київської області від 26 грудня 2024 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП -залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду М.А.Васильєва