ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/2977/25Головуючий у 1-й інстанції Дзюбановський Ю.І.
Провадження № 33/817/156/25 Доповідач - Сарновський В.Я.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2025 р. суддя Тернопільського апеляційного суду Сарновський В.Я. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 адвоката Гнат Н.А. на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 лютого 2025 року,-

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 02 лютого 2025 року серії ЕПР1 №236922 та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 (однієї) тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Згідно постанови, водій ОСОБА_1 02 лютого 2025 року о 20-25 год. в м. Тернополі, вул. Шептицького,1Б, керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz Vito» номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням технічного приладу газоаналізатора «Алкотест Драгер 6810» та проведення такого огляду в медичному закладі КНП ТОМЦСНЗ ТОР водій відмовився в категоричній формі.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 адвокат Гнат Н.А. просить поновити строк апеляційного оскарження, та скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 лютого 2025 року, а провадження у справі закрити. Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 участі в судовому засіданні не брав, а з копією оскаржуваної постанови ознайомився на сайті ЄДРСР, де її було опубліковано 19 лютого 2025 року, а апеляційна скарга подана 03 березня 2025 року. Зазначає, що:

адреса вчинення адміністративного правопорушення (м. Тернопіль, бульвар Шептицького 1 Б), яка вказана як у протоколі про адміністративне правопорушення так і в оскаржуваній постанові є невідомою та не відповідною обставинам справи адресою;

02 лютого 2025 року ОСОБА_1 не перебував за кермом транспортного засобу марки «Mercedes-Benz Vito» номерний знак НОМЕР_1 , відповідно не перебував у статусі водія вказаного авто;

підставою зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 став дзвінок на лінію 102 однак, матеріалами справи не підтверджено належними та допустимими доказами факт реєстрації повідомлення на лінію 102 щодо причетності ОСОБА_1 до вчинення адміністративного правопорушення;

рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень;

ОСОБА_1 був позбавлений права на захист, так як суд розглянув справу у його відсутності;

судом першої інстанції не було вжито дій щодо виклику та детального допиту свідків у справі та встановлення істинних обставин;

протокол про адміністративне правопорушення було складено о 22:37:57 год, що перевищує 2 год від часу виявлення ймовірного правопорушення, що трапилося об 20:25 год, що суперечить ч.4 ст.266 КУпАП;

сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні.

Заслухавши доводи захисника Гнат Н.А., яка просила проводити розгляд у відсутності ОСОБА_1 і задовольнити апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Що стосується клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 лютого 2025 року, то воно підлягає поновленню виходячи з того, що зазначені в апеляційній скарзі підстави, через які було його пропущено, підтверджуються наявними в матеріалах справи відомостями і є поважними.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті справи в ході апеляційного розгляду встановлено наступне.

Відповідно до вимог статей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В оскарженій постанові суд першої інстанції визнав доведеним, що ОСОБА_1 02 лютого 2025 року о 20-25 год. в м. Тернополі, вул. Шептицького,1Б, керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz Vito» номерний знак НОМЕР_1 .

Однак, матеріали справи не містять належних і допустимих, тобто зібраних з дотриманням вимог закону, доказів того, що ОСОБА_1 керував автомобілем і допустив порушення Правил дорожнього руху чи будь-яких інших законних підстав для його зупинки.

Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції при розгляді цієї справи залишив поза увагою обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення питання винуватості ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, статтею 35 Закону України "Про Національну поліцію" (далі за текстом Закон про поліцію) передбачено вичерпний перелік підстав, за яких поліцейський має право зупиняти транспортні засоби.

Даний перелік передбачає такі випадки: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; 10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

З матеріалів справи видно, що жодної з наведених підстав для зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 у працівників поліції в даному випадку не було.

Про наявність підстав для зупинки автомобіля, передбачених п.3 ч.1 ст.35 Закону про поліцію, стверджується лише в доданому до протоколу про адміністративне правопорушення рапорті поліцейського роти ТОР УПП в Тернопільській області ДПП від 02 лютого 2025 року, де вказано про надходження на службовий планшет виклику про те, що водій автомобіля «Мерседес Віто» можливо перебуває в стані алкогольного сп`яніння. При цьому, жодних відомостей про особу заявника чи даних про здійснення у визначеному законом порядку реєстрації такого повідомлення у рапорті не вказано (а.с.9).

В матеріалах справи, окрім цього рапорту, немає будь-яких інших відомостей про надходження такого повідомлення, а також відсутні жодні відомості про наявність у працівників поліції інших визначених ст.35 Закону про поліцію підстав для зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 . Таким чином, викладені в рапорті поліцейського роти ТОР УПП в Тернопільській області ДПП від 02 лютого 2025 року відомості не підтверджені жодними об`єктивними даними і не можуть братися до уваги як єдиний і беззаперечний доказ законності зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 .

Крім того, з матеріалів справи не вбачається і судом першої інстанції не встановлено жодних відомостей, в тому числі визначених Інструкцією з організації реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 27 квітня 2020 року № 357, щодо фіксування будь-якої інформації про правопорушення або подію за участю транспортного засобу марки «Mercedes-Benz Vito» номерний знак НОМЕР_1 , в системі ІПНП та/або журналах з присвоєнням таким записам порядкових номерів, які би об`єктивно підтверджували факт надходження до органів поліції інформації щодо водія вказаного автомобіля.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні об`єктивні дані на підтвердження того, що у працівників поліції була наявна, отримана у встановленому законом порядку, інформація відносно водія ОСОБА_1 , яка би підлягала перевірці і могла бути згідно ст. 35 Закону про поліцію підставою для зупинки транспортного засобу в даному випадку.

Така інформація зазначена лише в рапорті поліцейського роти ТОР УПП в Тернопільській області ДПП від 02 лютого 2025 року і жодними об`єктивними даними не підтверджена, оскільки у справі відсутні будь-які інші об`єктивні відомості про надходження працівникам поліції повідомлення про порушення ПДР України на автомобілі марки «Mercedes-Benz Vito» номерний знак НОМЕР_1 .

Суд першої інстанції взяв до уваги цей рапорт і вказав його як єдиний доказ законності зупинки автомобіля ОСОБА_1 .

Однак, з такою оцінкою апеляційний суд не погоджується, оскільки у розумінні статті 251 КУпАП, рапорт працівника поліції за відсутності інших об`єктивних даних не може вважатися достатнім доказом законності дій працівників поліції щодо зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 і направлення його для огляду на стан сп`яніння як водія.

Крім того, перевіркою матеріалів справи встановлено, що в них відсутні докази зазначених у вказаному рапорті обставин в частині того, що в ході обстеження поліцією прилеглої до вул.Шептицького території було виявлено ТЗ Мерседес Віто ДНЗ1937ЕН під керуванням водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки з доданого до протоколу відеозапису події, зафіксовано лише те, що працівники поліції о 20 год. 45 хв. виявили ОСОБА_1 у автомобілі, який був припаркований поряд з будинком за місцем його проживання. Рух цього автомобіля відеозаписом не зафіксований і будь-яких даних на підтвердження того, що ОСОБА_1 керував автомобілем і порушив Правила дорожнього руху працівники поліції при оформленні матеріалів цієї справи не встановили.

Наявну в матеріалах копію письмових пояснень ОСОБА_2 суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги як доказ вини ОСОБА_1 , оскільки наведених в ній пояснень ОСОБА_2 не підтверджує того, що ОСОБА_1 як водій вчиняв порушення Правил дорожнього руху. Також, ці пояснення не містять інших відомостей, які визначені статтею 35 Закону України "Про Національну поліцію" підставами для зупинки транспортних засобів.

Отже, в даному випадку працівниками поліції належним чином не задокументовано і не долучено до матеріалів справи допустимих і достатніх доказів факту вчинення ОСОБА_1 порушення Правил дорожнього руху чи інших визначених ст.35 Закону про поліцію обставин на підтвердження законності зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 і направлення його для огляду на стан сп`яніння як водія.

Отже, аналіз встановлених у ході апеляційного розгляду обставин дає підстави для висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги, оскільки відповідно до широкого розуміння доктрини «плодів отруєного дерева» будь-яке винне порушення поліцейськими конституційних прав громадян, що має зв`язок із самим процесом виявлення, вилучення і фіксації доказів, тягне втрату останніми юридичної сили. Тобто, це означає безумовну недопустимість доказів при будь-якому порушенні встановленого порядку збирання доказів незалежно від характеру і ступеня. У вузькому сенсі доктрина «плодів отруєного дерева» зводиться до заборони використання даних, отриманих на підставі або з використанням доказів визнаних недопустимими.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що складений відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП не можна вважати допустимим доказом, оскільки він складений внаслідок порушення працівниками поліції вимог 35 Закону України "Про Національну поліцію".

Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 суд першої інстанції не дотримався вимог ст.ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП про всебічне, повне та об`єктивне дослідження обставин вчиненого адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим оскаржена постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - закриттю за відсутності в його діях складу цього адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП України, суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Поновити захиснику Складанюка С.Ф. строк апеляційного оскарження.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Гнат Н.А. задовольнити.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 лютого 2025 року відносно ОСОБА_1 , скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього за ч.1 ст.130 КУпАП закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя