КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження 33/824/989/2025 Категорія: ч. 2 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2025 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Васильєва М.А.

за участю:

захисника Хлівного Я.М.

особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності, ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 11 грудня 2024 року, якою

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки, без вилучення транспортного засобу,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою суду ОСОБА_1 визнана винуватою у тому, що 19 серпня 2024 року об 11.34 год. у м. Києві по вул. Чорних Запорожців, 20, керувала транспортним засобом «Smart MC 01», державний номерний знак НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння із згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням газоаналізатора «Drager alcotest 6820», у лікаря нарколога КНП «Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія». Результат 0,32 проміле.

Своїми діями ОСОБА_1 порушила п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху та вчинила правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 11 грудня 2024 року та провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, посилаючись на положення ст.ст. 245, 266, 268, КУАП, п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про окремі питання, що виникають при застосуванні судами положень ст. 276 КУпАП» від 11 червня 2004 року № 11, Інструкцію зі застосування органа нами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18 грудня 2018 року № 1026, Інструкцію про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного та іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС та МОЗ України № 1452/735 від 9 листопада 2015 року, п. 5 ст. 8 Віденської Конвенції про дорожній рух від 8 листопада 1968 року, ст.ст. 62, 129 Конституції України, апелянт вважає, що оскаржувана постанова є незаконною, оскільки судом першої інстанції допущено спрощений підхід до розгляду зазначеної справи, не надано правової оцінки, як доказам, які надано поліцейським, так і стороною захисту, внаслідок чого винесено незаконне рішення.

Апелянт зазначає, що суд в оскаржуваній постанові, посилаючись на докази, наявні в матеріалах справи та досліджені судом, її ( ОСОБА_1 ) пояснення, не взяв до уваги, які, у тому числі, не були спростовані матеріалами справи.

Апелянт зазначає, що при винесені постанови суддею першої інстанції не було враховано факт відсутності керування транспортним засобом SМАRТ МС 01 та не відповідність процесуальних документів, складених працівниками поліції одне одному. Так, відеозапис 114462-1 починається з того, що транспортній засіб вже стоїть на узбіччі і не рухається. Що стосується відеозапису 114462-2, то з 42 хв. 48 с. вбачається, що автомобіль патрульної поліції їде за автомобілем, але яким саме, не видно на відеозаписі, а тому встановити, що саме автомобіль ОСОБА_1 рухається, а не стоїть на місці, не є можливим. Окрім того, апелянт зазначає, що на цих відеозаписах відсутнє роз`яснення поліцейських, чому саме працівники поліції підійшли до ОСОБА_1 та її транспортного засобу, відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», що мало було б бути роз`яснено одразу після зупинки транспортного засобу (якщо така була).

Апелянт зазначає, що на відеозаписі 114462-1 на 33 с. поліцейські запитують, чи вживала вона ( ОСОБА_1 ) алкогольні напої, на що відповіла, що не вживала. При цьому поліцейські не оголосили, чи взагалі наявні у неї ознаки алкогольного сп`яніння. На 4 хв. 04 с. поліцейські запитали, чи вживала вона алкогольні напої ще раз, на що отримали знову відповідь «ні». Однак, на 4 хв. 08 с. знову запитали, коли ОСОБА_1 вживала останній раз, на що відповіла - «вчора в обід». На 04 хв. 18 с. поліцейські запитали, чи вживала наркотичні засоби, на що отримали чітку відповідь «ні». Такі перепитування поліцейських, на переконання апелянта, можуть свідчити про те, що у неї були відсутні наявні ознаки алкогольного, наркотичного чи іншого виду сп`яніння.

Також апелянт звертає увагу, що відповідно до Направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 19 серпня 2024 року, час його заповнення 11 год. 34 хв. (на відео 114462-1 на 55 хв. 08 с.), зазначені такі ознаки: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук. ОСОБА_1 зауважує, що на той момент вже була вагітна, але не знала про це, і відповідно до довідки від 17 листопада 2024 року термін вагітності на день зупинки становив 2 тижні. Тому могла надмірно переживати і поводити себе більш нервово, чим зазвичай, при даній ситуації, і працівники поліції помилково могли сплутати це з ознаками сп`яніння.

Окрім того, зауважує, що ознаки сп`яніння, які були вказані в направлені на огляд, відповідають саме ознакам наркотичного сп`яніння, оскільки для ознак алкогольного сп`яніння обов`язкова наявність запаху алкоголю з порожнини рота. Апелянт просить звернути увагу, що після проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Drager Аlcotest 6820» та отримання результату 0,32 проміле поліцейські почали використовувати формулювання ознак для алкогольного сп`яніння в заповненні всіх майбутніх документів.

Звертає увагу апелянт і на те, що відповідно до медичної літератури під час вагітності, у вагітної жінкиможе початися ендогенне вироблення етанолу. Під час вагітності у рідкісних випадках тіло може виробляти невелику кількість етанолу через ферментацію в шлунково- кишковому тракті. Це може трапитися через дисбаланс мікрофлори або надмірний ріст дріжджів (наприклад, синдром автоферментації), а тому тест на алкоголь за допомогою Драгера міг показати позитивний результат, навіть, не зважаючи на те, що вона ( ОСОБА_1 ) нічого не вживала з огляду на її вагітність.

На переконання апелянта, при винесені постанови суддею першої інстанції не було враховано, що ознаки панічної атаки у ОСОБА_1 були помилково сприйняті за ознаки алкогольного чи наркотичного виду сп`яніння. Відповідно до медичної літератури ознаками паніки є: тремтіння кінцівок та хиткість у йогах; сльози, незмога перестати плакати; відчуття, ніби людина «застрягла» та не може рухатися; спазми у шлунку або нудота, пришвидшене серцебиття, пітливість (що може співпадати з ознаками наркотичного сп`яніння), і підтвердженням, того що у ОСОБА_1 була саме панічна атака, наявна під час огляду в лікарні, де її неодноразово нудило, тремтіли кінцівки пальців рук, було складно стояти, пришвидшене сердцебиття, було погане самопочуття, що також могло бути викликано вагітністю, а не алкогольним чи наркотичним сп`янінням, що підтверджується відеозаписом подій.

Апелянт зауважує, що при винесенні постанови суддею першої інстанції не було враховано, що результат огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Drager Аlcotest 6820» та висновок лікаря щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції не можна вважати достовірним доказом її стану алкогольного сп`яніння, оскільки в матеріалах справи наявні результати «Drager Аlcotest 6820», відповідно до якого проба на алкоголь позитивна і становить 0,32 проміле, однак, відповідно до відеозапису вона ( ОСОБА_1 ) зазначила, що не вживала алкоголь в день зупинки, а вживала алкоголь в обід 18 серпня 2024 року. Окрім того, з наданих поліцією відеозаписів чітко вбачається, що у неї відсутні будь-які ознаки алкогольного сп`яніння.

Також апелянт звертає увагу, що аналізатор в залежності від температури навколишнього повітря може давати похибки у результатах вимірів. Отже, виробником газоаналізатора «Drager Аlcotest 6820» заявлено похибку при експлуатації в інтервалі діапазону вимірювань. Таким чином, з урахуванням допустимої похибки під час експлуатації технічного приладу, вміст алкоголю у повітрі, що вона видихала, не перевищував гранично допустиму норму, передбачену нормами міжнародного права та керівництвом з експлуатації газоаналізатору Драгер, а тому, як зазначає апелянт, згідно норм міжнародного законодавства є природною нормою алкоголю у повітрі.

Що стосується лабораторного дослідження біологічного середовища (сечі) ОСОБА_1 , яке також проводилося в лабораторії КНП «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія», то результат біологічного середовища (сечі) становить 1,01 проміле етанолу (результат лабораторного дослідження на виявлення етанолу). Разом з тим, відповідно до медичної літератури вітчизняної так і зарубіжної, аналіз крові є більш точним методом для визначення рівня алкоголю в організмі у порівнянні з аналізом сечі. Пояснюється це тим, що кров відображає поточну концентрацію етанолу в організмі, що дає можливість точно оцінити рівень сп`яніння на момент тестування, оскільки такий аналіз відображає концентрацію алкоголю, яка безпосередньо впливає на центрально нервову систему та поведінку. Аналіз сечі, навпаки, визначає наявність алкоголю за допомогою його метаболітів, які з`являються через певний час після вживання і можуть бути присутні протягом декількох днів, у тому числі, показує, що алкоголь був метаболізований печінкою і почав виводитися з організму. Однак, він не відображає поточною півня сп`яніння, а лише підтверджує факт споживання алкоголю, тобто не є точним методом для визначення поточного рівня сп`яніння, а тому, як зазначає апелянт, позитивний результат міг бути спричинений її ( ОСОБА_1 ) вагітністю, а саме надмірним утворенням етанолу в її організмі. Таким чином, як зазначає апелянт, саме аналіз крові на алкоголь є ключовим аналізом для встановлення факту алкогольного сп`яніння, що кореспондується з пунктом 7 розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 9 листопада 2015 року, де норма алкоголю визначається саме в крові.

Окрім цього, апелянт зазначає, що відповідно до акту медичного огляду з метою виявлення етапу алкогольного, наркотичного чи іншого виду сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, № 004295 від 22 серпня 2024 року, то при складанні вище зазначено акту лікарем було зазначено, що у неї ( ОСОБА_1 ) свідомість ясна, орієнтована всебічно, дихання не змінене, рухова сфера збережена, хода стійка. При складанні акту було з`ясовано, що у неї у 8 років був струс головного мозку, що також може викликати порушення мови та тремтіння верхніх кінцівок пальців рук. Проте, дані обставини не були належним чином досліджені суддею першої інстанції при винесені оскаржуваної постанови.

За викладеним, апелянт вважає, що під час її огляду конкретний розмір алкоголю в її крові визначений не був, і було проведено тільки лабораторне дослідження шляхом забору біологічного середовища, а саме сечі, що не є достовірним доказом саме стану алкогольного сп`яніння, оскільки аналіз сечі показує наявність алкоголю в організмі протягом декількох днів в залежності від конституції людини, а не сам стан сп`яніння. А тому, апелянт вважає, що наявний в матеріалах справи рапорт молодшого лейтенанта поліції Очкіна О. від 26 серпня 2024 року про те, що слід вважати дійсним саме висновок лікаря з результатом 1,01 проміле, є недоцільним і таким, що не відповідає реальним обставинам справи. Окрім того, апелянт звертає увагу, що відповідно до правового висновку, викладеному у Постанові Верховного Суду від 28 травня 2020 року у справі № 524/4668/17, рапорт поліцейського не може слугувати належним та допустимим доказом вини особи, так як поліцейський є зацікавленою особою в притягненні особи до адміністративної відповідальності.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, вказавши про те, що її зупинили працівники поліції. Підставу зупинки не було зазначено. Бу ще її хлопець, який поїхав за клемами, оскільки сів акумулятор. Коли під`їхали працівники поліції, автомобіль стояв. В автомобілі була тільки вона. На якому місці вона сиділа, не пам`ятає, можливо на пасажирському, а, можливо, й на водійському. Автомобіль був з увімкненими аварійними ліхтарями. Перед цим за кермом сидів її хлопець. Поліцейські попросили у неї документи. У неї був техпаспорт та водійське посвідчення, яке не було дієвим. Вона розгубилась, все їм передала. У неї була паніка. Після попереднього випадку вона стала боятися поліцейських. Вона втратила контроль над собою, не знала, що робити. Вона тоді не знала, що вагітна. Поліцейські почали говорити, що вона вживала алкоголь, що вона є водієм. Вона не хотіла ні з ким сваритись, щоб не посадили в тюрму, боялась, що її заламають, не будуть взагалі слухати. Огляд на стан сп`яніння на місці не проходила. Поліцейські одразу запропонували поїхати у лікарню Вона погодилась. На «Драгері» проходила огляд в лікарні і там же здавала сечу. Поліцейські думали, що вона у стані наркотичного сп`яніння, а вона хотіла довести, що у неї в організмі немає наркотичних засобів. На місці зупинки огляду не було. Їй підсунули документи, сказали, де поставити підпис, що вона і зробила. Половину того, що відбувалось, вона не розуміла, була у паніці. Після лікарні «Драгер» не проходила. В лікарні двічі проходила огляд за допомогою «Драгера».

Захисник підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та додатково пояснив, що ОСОБА_1 на місці не відмовлялась від проходження огляду, їй було погано. Було вирішено поїхати до лікарні. Щодо ознак сп`яніння, то вони були озвучені лише у лікарні, а попередньо озвучені не було. Автомобіль під керуванням ОСОБА_1 не зупиняли. Автомобіль вже стояв, коли поліцейські підійшли до автомобіля, в якому знаходилась ОСОБА_1 . Доказів, що вона керувала транспортним засобом, немає.

Опитаний під час апеляційного розгляду працівник поліції ОСОБА_2 пояснив, що 19 серпня 2024 року десь об 11 год. був зупинений автомобіль «Смарт», водієм якого була ОСОБА_3 . Рухалась з Харківської площі. Звернули увагу, оскільки її автомобілю дозволялось здійснити рух тільки прямо, а вона здійснила рух ліворуч. Авто був зупинений. Він роз`яснив ОСОБА_4 причину зупинки. На його вимогу водій надала документи. При спілкуванні з нею були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю, тремор рук, почервоніння обличчя поведінка, яка не відповідала обставинам. По базі було встановлено, що вона позбавлена права керування транспортними засобами, про що їй також було повідомлено. Окрім того, хоча ОСОБА_4 і допустила порушення п. 5.16 ПДР, однак постанова була складена за більш тяжке правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП. Водійці було запропоновано пройти огляд на місці та у лікарні. Вона погодилась пройти огляд у лікарні, де за результатами огляду було встановлено 0.32 проміле. Щодо неї був складений протокол за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Під час розгляду справи у місцевому суді ОСОБА_4 зазначила, що вона вагітна. Він ( ОСОБА_2 ) - не лікар, організм, можливо, і може виробляти гормони, але є ознаки алкогольного сп`яніння (5 ознак). Якщо б це були гормони, «Драгер» би не показав.

Зупинений автомобіль був біля лісосмуги, там блок-пост і напрямок до м. Бориспіль. З ОСОБА_4 в машині нікого не було. Під час спілкування ОСОБА_4 зазначила, що ввечері вживала 0,250 гр. коньяку. У подальшому хтось щось їй привозив, бо вона була відсторонена від керування, але його вже на той момент не було.

Наполягає, що на момент зупинки транспортного засобу нікого, окрім ОСОБА_4 , в автомобілі не було.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та її захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, опитавши працівника поліції ОСОБА_2 , дослідивши наявні у справі докази, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить такого висновку.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у

ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Всупереч доводів апеляційної скарги, суддя місцевого суду в повній мірі врахував положення вищезазначених норм закону.

Так, суд першої інстанції, вислухавши пояснення захисника Хлівного Я.М., вивчивши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в м. Києві, зокрема, розширений акт медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 19 серпня 2024 року № 004295, в якому описана процедура проведення огляду, заключний діагноз за результатами огляду та тестів: стан сп`яніння внаслідок вживання алкоголю (1,01%), дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху України повністю доводиться зібраними у справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№114462 від 19 серпня 2024 року, висновком КНП «Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія» щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції за № 004295, складеного о 12 год. 40 хв. 19серпня 2024 року, відповідно до якого ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння (1,01%), розпискою ОСОБА_1 про залишення на зберігання транспортного засобу, рапортом працівника поліції про доручення до матеріалів справи висновку лікаря щодо результатів медичного огляду, актом КНП «Київська міська наркологічна лікарня «Соціотерапія» щодо медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 19 серпня 2024 року № 004295, з якого вбачається, що лікарем в процесі огляду ОСОБА_1 було проведено цілий ряд медичних процедур. Зазначені процедури та їх результати покроково відображені вакті, в якому описана процедура проведення огляду, та зазначено, що ОСОБА_1 перебуває у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю (1,01 %). Крім того, судом було переглянуто відеозапис з нагрудної камери (відеореєстратора), що стосується події яка мала місце 19серпня 2024 року, за участю водія ОСОБА_1 .

Апеляційний суд погоджується з таким рішенням суду першої інстанції та враховує, що згідно з п. 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно з законодавством.

Відповідно до положень ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» (із змінами та доповненнями) водій, серед іншого, зобов`язаний:

- виконувати розпорядження поліцейського, а водії військових транспортних засобів - посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами;

- не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.

За змістом пункту 2.9 (а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок, процедура та особливості проведення огляду особи на стан сп`яніння, а також дії поліцейського у разі відмови особи від проходження такого огляду передбачені статтею 266 КУпАП, пунктом 6, 7 Розділу 1, Розділами ІІ та ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року за № 1452/735.

Відповідно до наведених нормативних актів за наявності ознак алкогольного сп`яніння, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу, а у разі, коли водій транспортного засобу відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, така особа направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За результатами перевірки матеріалів справи та доводів апеляційної скарги підстав вважати, що суддя місцевого суду неправильно застосував норми матеріального закону, у суду апеляційної інстанції немає.

Так, з наявних матеріалів провадження встановлено, що постановою Печерського районного суду м. Києва від 28 вересня 2023 року ОСОБА_1 притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та на неї накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Разом з тим, будучи позбавленою права керування транспортними засобами, 19 серпня 2024 року ОСОБА_1 по Бориспільському шосе у м. Києві керувала транспортним засобом «Smart MC 01» державний номерний знак НОМЕР_1 та була зупинена працівниками поліції за порушення вимоги знаку 5.16 ПДРУ, а саме, зі смуги, яка дозволяє рух тільки прямо, здійснила поворот ліворуч, і вказані обставини знайшли своє підтвердження у постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (ас. 17), а також відеозаписом події.

Згідно з відеозаписами події працівники поліції перебувають на проїзній частині, де стоїть автомобіль, за кермом якого перебуває ОСОБА_1 . При цьому поліцейський задає питання ОСОБА_1 , чому вона, побачивши поліцейських, тікає. Після цього поліцейський запитує, чи вживала ОСОБА_1 алкогольні напої, на що остання заперечує. Поліцейські перевіряють документи ОСОБА_1 , повідомляється, що здійснюється відеофіксація. Поліцейський запитує, що трапилось, чому ОСОБА_1 переймається. Після цього один поліцейський звертається до іншого з проханням поставити «службове завдання», бо вже відчувається. Потім запитує у ОСОБА_1 , як у неї справи, просить вийти з автомобіля. ОСОБА_1 починає плакати, не виходить з автомобіля, говорить, що у неї стрес, паніка, істерика. Поліцейський витягує ключ з замка запалювання автомобіля, звертається до іншого поліцейського, щоб він писав постанову, та повідомляє, що, як йому здається, зараз буде 130. ОСОБА_1 виходить з автомобіля, поліцейський просить її відійти з проїзної частини, відводить її за межі проїзної частини, повідомлено, що її було зупинено за порушення ПДР, а саме порушення вимог знаку 5.16 - рух по смугах. Після цього поліцейський запитує у ОСОБА_1 , коли вона вживала останній раз алкогольні напої, на що ОСОБА_1 відповідає, що вчора в обід. На запитання, чи вживала наркотичні засоби, категорично заперечує. Поліцейський запитує, чи притягувалась вона за ст. 130 КУпАП до відповідальності. ОСОБА_1 повідомляє, що рівно рік тому 18 числа її з цікавості зупинила поліція, коли вона рухалась у купальнику на мотоциклі, вона дула у трубочку, показало 0.51, склали матеріали. Вона на суд не прийшла, ходив адвокат. Потім адвокат зник, і вона не знає, що з тією справою. Вона була тоді у шоці, бо не знала, що у такому стані. Вона зараз дуже поспішає. Поліцейській пояснює, що у них зараз є підозри, що ОСОБА_1 перебуває у стані або алкогольного, або наркотичного сп`яніння. Їй пропонують або дочекатись «Драгеру» та пройти на місці, або одразу проїхати до лікарні, де у неї візьмуть аналізи на алкогольне і наркотичне сп`яніння. ОСОБА_1 спілкується з кимось по телефону. У цей час на відео зафіксовано спілкування поліцейських, один з яких говорить про те, що, як йому здається, у неї не тільки алкогольне, але й наркотичне сп`яніння. За перевіркою даних щодо особи ОСОБА_1 поліцейськими встановлюється, що ОСОБА_1 позбавлена права керування транспортними засобами, і рік ще не пройшов. Після того, як ОСОБА_1 повертається, повідомляє, що буде чекати «Драгер», один з поліцейських повідомляє їй, що буде складено обов`язково постанова за ч. 4 ст. 126 КУпАП, оскільки вона керувала транспортним засобом, будучи позбавленою права керування транспортними засобами, на що ОСОБА_1 повідомляє, що не знала про це. Окрім того, поліцейський повідомляє ОСОБА_1 , що на місці вона може пройти огляд за допомогою приладу «Драгер» на стан алкогольного сп`яніння, а потім вони поїдуть до лікарні для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. ОСОБА_1 запитує, що буде у разі її відмови, на що поліцейський повідомляє, що автоматично буде складений протокол за ч. 2 ст. 130 КУпАП. ОСОБА_1 погоджується чекати «Драгер». ОСОБА_1 просить проїхати, купити воду. Поліцейський повідомляє, що вони можуть проїхати до лікарні «Соціотерапії», куди її відвезуть, та де вона одразу пройде огляд у повному обсязі, там є і водичка, та повідомляє, що оскільки ОСОБА_1 позбавлена права керування транспортними засобами, вона може вже комусь телефонувати, щоб приїхали забрали автомобіль. Поліцейський повідомляє, що за ч. 4 ст. 126 КУпАП штраф складає 20400 грн. ОСОБА_1 плаче, говорить, що у неї зараз борги, переїзд плюс цей штраф. Поліцейський знову озвучує підстави зупинки, а також оголошує постанову за ч. 4 ст. 126 КУпАП, роз`яснює права, у т.ч право оскарження. ОСОБА_1 , спілкуючись з кимось телефоном, закриває у подальшому автомобіль та їде з поліцейськими до лікарні. У лікарні лікар проводить огляд ОСОБА_1 та встановлює, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується не тільки клінічно, але й за допомогою приладу «Драгер», за результатами проходження огляду на якому о 13.02 год. - 0,42 проміле, через 20 хвилин - 0,32 проміле.

Водночас ОСОБА_1 здає аналіз сечі, за результатами якого наркотичні засоби не виявлено, проте виявлено етанол у сечі - 1,01 проміле (ас. 60-62).

У подальшому на відео зафіксовано складання матеріалів про адміністративне правопорушення, оголошення протоколу про адмінправопорушення, роз`яснення тощо. ОСОБА_1 підписує документи без жодних зауважень. При цьому поліцейський у черговий раз наголошує на відстороненні ОСОБА_1 від керування транспортними засобами.

Актом вилучення посвідчення водія від 19 серпня 2024 року підтверджується факт вилучення у ОСОБА_1 посвідчення воді серії НОМЕР_2 ТСЦ3243 (ас. 6).

Також розпискою ОСОБА_1 підтверджується факт передачі керування транспортним засобом іншій особі (ас. 9).

Суд апеляційної інстанції, повторно дослідивши наявні у матеріалах справи докази, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 керувала 19 серпня 2024 року у стані алкогольного сп`яніння, що свідчить про порушення нею п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху, за що, зокрема, передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не знала, що станом на час вказаних подій вона перебувала у стані вагітності, і такий стан міг вплинути як на зовнішні ознаки, так і на показники приладу, є непереконливими, оскільки в Акті огляду лікарем зафіксовано, що напередодні ОСОБА_1 вжила 250 гр рому, у неї присутній запах алкоголю з порожнини рому, а також зазначені й інші ознаки, які давали лікарю підстави встановити як клінічно перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, так і у подальшому інструментально підтвердити її перебування у такому стані.

Більш того, відеозаписами спростовують доводи апеляційної скарги про перебування ОСОБА_1 у лікарні у стресовому стані, оскільки вона поводить себе і говорить спокійно, відповідає на поставлені лікарем запитання, будь-яких зауважень, заперечень, незгоди не висловлює.

Є безпідставними і доводи апеляційної скарги, що саме аналіз крові є ключовим для визначення стану сп`яніння особи, оскільки Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (пункт 2.9), водіям заборонено керувати транспортними засобами у стані будь-якого сп`яніння незалежно від його походження.

Крім того, виявлення у сечі ОСОБА_1 алкоголю, що значно перевищує встановлену норму - 1,01 проміле замість 0,2 проміле (пункт 7 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року № 1452/735) майже через годину після її зупинки вказує на те, що на час події вміст алкоголю, вочевидь, був істотно вищим, що знайшло своє відображення за результатами проведеного двічі огляду за допомогою приладу «Драгер».

Окрім того, твердження апелянтки про те, що лише за умови аналізу крові на вміст спиртів можна категорично стверджувати про наявність/відсутність алкогольного або іншого сп`яніння, його ступеня, не може бути прийнято до уваги, з огляду на таке.

Відповідно до пунктів 12, 13 розділу ІІІ «Проведення огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я і оформлення його результатів» Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої

наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року № 1452/735, предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук. Для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 цього розділу.

Окрім того, апеляційний суд враховує, що відповідно до Інструкції по використанню приладу «Драгер» границі допустимої похибки в робочих умовах для масової концентрації алкоголю у видихуваному повітрі: абсолютна похибка (?): ± 0,02 мг/л - у діапазоні від 0 до 0,2 мг/л, відносна похибка (?): ± 10 % - у діапазоні понад 0,2 мг/л; для масової концентрації алкоголю в крові: абсолютна похибка (?): ± 0,04 ‰ - у діапазоні від 0 до 0,4 ‰; відносна похибка (?): ± 10 % - у діапазоні понад 0,4 ‰.

Навіть, з урахуванням допустимої похибки, результати проведеного огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, свідчать про те, що вона беззаперечно перебувала у стані алкогольного сп`яніння, у т.ч. станом на час керування транспортним засобом та зупинки транспортного засобу під її керуванням.

Отже, під час апеляційного розгляду не встановлено обставин, які б доводили позицію ОСОБА_1 та її захисника про безпідставне притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Висновки судді місцевого суду в оскаржуваній постанові про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, всупереч доводів апеляційної скарги, відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на належних і допустимих у розумінні ст. 251 КУпАП доказах, а тому немає передбачених законом підстав для скасування судового рішення і закриття провадження у справі згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, як про це просить апелянт.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що судове рішення постановлено з дотримання вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 11 грудня 2024 рокущодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 КУпАП -залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду М.А. Васильєва