Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/662/25
Провадження № 3/553/269/2025
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26.03.2025м. Полтава

СуддяЛенінського районного суду м. Полтави Крючко Н. І., розглянувши адміністративну справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Твер, рф, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що працює черговим помічником начальника ДУ «Божківська виправна колонія (№16)», інші відомості ініціатором складення протоколу не надані, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП України, -

В С Т А Н О В И В:

До Ленінського районного суду м. Полтави надійшовматеріал про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП України.

Згідно Протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №323543 від 16 лютого 2025 року (далі - Протокол), 16 лютого 2025 року о 11 год 20 хв за адресою спільного проживання: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , перебуваючи з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіри обличчя, учинив стосовно своєї дружини ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме: умисні дії фізичного та психологічного характеру, які полягали в стусанах, штовханнях та ляпасах, ображав нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим завдав їй фізичного болю та психічних страждань та внаслідок чого завдано шкоди фізичному та психічному здоров`ю ОСОБА_2 , чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП України.

Ініціатором складення протоколу дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП України, відповідно до якої передбачена відповідальність, зокрема за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

У судове засідання порушник не з`явився, направив заяву до суду, в якій прохав розгляд справи проводити за його відсутності, вину у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у вчиненому та просив суворо не карати.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України», зазначив, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору.

У своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. (Рішення Європейського суду з прав людини «Пономарьов проти України» № 3236/03 від 03 квітня 2008 року).

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, докази наявні в ній та оцінивши їх в сукупності, приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст. 7 КУпАП провадження у справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Дослідивши Протокол та матеріали справи, суд дійшов висновку про доведеність вини у вчиненні інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII (далі - Закон № 2229-VIII) домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно положень ч. ч. 2 і 3 ст. 3 Закону №2229-VIII дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється, у тому числі на осіб, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Факт вчинення інкримінованого підтверджується протоколом (а. с. 1), відповідно до якого 16 лютого 2025 року о 11 год 20 хв, за адресою спільного проживання: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , перебуваючи з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіри обличчя, учинив стосовно своєї дружини ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме: умисні дії фізичного та психологічного характеру, які полягали в стусанах, штовханнях та ляпасах, ображав нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим завдав їй фізичного болю та психічних страждань та внаслідок чого завдано шкоди фізичному та психічному здоров`ю ОСОБА_2 .

Судом також досліджено пояснення потерпілої ОСОБА_2 від 16 лютого 2025 року (а. с. 2), яка зазначила, що в день та час, зазначені в Протоколі, її чоловік ОСОБА_1 , прибувши після добового чергування, відразу почав до неї прискіпуватись. Він був у стані легкого алкогольного сп`яніння. Так, чоловік почав тягати дружину за волосся, бити руками по її обличчю та голові. Розбив тарілку із гарячим супом, що приготувала йому жінка. Намагався пристебнути жінку наручниками до ліжка, проте їй вдалось вирватись та зателефонувати племінниці, аби та викликала працівників поліції. Під час розгляду справи ОСОБА_2 подано заяву, в якій остання прохала суд, при постановленні процесуального рішення по справі, взяти до уваги факт примирення з чоловіком та суворо його не карати.

Зі змісту пояснень самого ОСОБА_1 від 16 лютого 2025 року (а. с. 3) слідує, що останній, у день та час, зазначені в протоколі, повернувся додому після добового чергування та побачив, що його дружина перебуває в стані алкогольного сп`яніння. За весь час спільного проживання дружина вживає алкогольні напої та веде аморальний спосіб життя, з приводу чого чоловік неодноразово звертався за медичною допомогою. Того дня дружина також перебувала в стані алкогольного сп`яніння, висловлювала свої невдоволення відносно чоловіка, під час чого між почалась словесна суперечка, у ході якої жінка також погрожувала викликати поліцію та зробити все можливе задля того аби його звільнили. Вказав, що працівники поліції, по приїзду, відносно нього виражали своє невдоволення та телефонували до його керівника. Вказав, що непорозуміння з дружиною виникли саме через вживання нею алкогольних напоїв, при цьому саме через це поводився грубо та просить вибачення.

Суд сприймає як належний та допустимий доказ терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №431117 від 16 лютого 2025 року (а. с. 4), що складений відносно ОСОБА_1 та яким до останнього застосовані заходи термінового заборонного припису стосовно кривдника строком на 10 діб.

Разом з тим, за результатом розгляду справи судом встановлено, що винуватість ОСОБА_1 знайшла своє підтвердження доданою до матеріалів справи Формою оцінки ризиків, складеною 16 лютого 2025 року іспектором взводу 1 роти 3 БУПП в Полтавській області ДПП, капітаном поліції Ребрик О. М., (а. с. 5), з якої вбачається, що за результатом спілкування поліцейським визначено, що кривдник раніше погрожував застосувати та застосовував зброю та інші предмети, які можуть спричинити шкоду, погрожував вбити постраждалу особу і вона допускає, що він може її вбити, має зброю та може її застосувати, схильний до сильних та постійних ревнощів і контролює більшу частину повсякденного життя, залякував, переслідував, нападав на постраждалу особу за межами домашнього середовища, утримував проти волі та обмежував свободу постраждалої особи, його поведінка вплинула на постраждалу особу, кривдник зловживає алкогольними напоями, у постраждалої особи є дитина від іншого шлюбу, про яких кривдник знає.

Так, наказом Департаменту патрульної поліції НПУ від 03 лютого 2016 року №100 затверджено «Інструкцію про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них».

Відповідно до п. 3.3 нагрудна відеокамера (відеореєстратор) повинна використовуватися працівниками патрульної поліції та знаходитися в режимі відеозйомки при будь-якому контакті з особами, зокрема, але не виключно: при оформленні дорожньо-транспортної пригоди, перевірці документів, арешті або затримання особи, поверхневому огляді, загрозі використання фізичної сили, спеціальних засобів або вогнепальної зброї, при наданні допомоги особам, у випадках, коли усвідомлення особою факту відеофіксації її поведінки може сприяти вирішенню конфліктної ситуації.

Відповідно до змісту відеозапису з бодікамери поліцейського №470494 (а. с. 6), який було досліджені судом по даній справі, слідує, що працівникам поліції потерпілою було роз`яснено суть виклику, що збігається з наданими нею поясненнями. Так, ОСОБА_1 , у свою чергу, також повідомив причину конфлікту між подружжям, що збігається із наданими ним поясненнями. При цьому, враховуючи надані потерпілою пояснення, зокрема застосування порушником відносно неї кайданок, враховуючи місце роботи останнього та наявність дозвільних документів на зброю, працівниками поліції перевірено належність умов її зберігання, при цьому порушень не виявлено. Суд констатує суперечливість як показань, так і поведінки ОСОБА_1 , зокрема на прохання працівників поліції надати/показати наявні у домоволодінні спеціальні засоби, а саме: кайданки, дружина намагалась пройти до кімнати, де за її словами вони знаходяться, на що чоловік всіляко намагався їй завадити, потім підтвердив їх наявність, а у подальшому заперечив.

При цьому, суд наголошує на тому, що зі змісту відеозапису вбачається, що дії чоловіка носили агресивний та зухвалий характер, зокрема при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи, ОСОБА_1 емоційно та імпульсивно переслідував дружину по будинку, махав руками, голосно кричав, виражався нецензурною лайкою, на зауваження працівників поліції не реагував.

Наведені докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою, а їх сукупність є достатньою для прийняття рішення про справі. Доказів, які б спростовували наведені в Протоколі обставини або породжували обґрунтовані сумніви у достовірності цих обставин, суду не надано.

Відповідно до положень ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

На підставі досліджених доказів, суд приходить до висновку про те, що в діянні ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП України.

На підставі ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. Проте покарання не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням.

Вирішуючи питання про накладення на порушника адміністративного стягнення, суд враховує характеристику його особи, поведінку під час скоєння правопорушення і після цього, і приходить до висновку, що примирення подружжя між собою носить лише формальний характер, на підставі чого виникає необхідність накладення на нього стягнення у виді штрафу, яке на переконання суду, буде необхідним та достатнім для його перевиховання, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як ним самим, так і іншими особами.

Статтею 40-1 КУпАП передбачено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Частиною 5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що становить 605,60 грн.

Керуючись статтями 283 та 284 КУпАП, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП України.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 (двадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 605 грн 60 коп судового збору (стягувач Державна судова адміністрація України, місцезнаходження: вул. Липська, 18/5, м. Київ, 00020, ).

Роз`яснити що штраф має бути сплачений правопорушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення їй постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Відповідно до ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у встановлений строк, у порядку примусового виконання постанови з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу.

Постанова може бути оскаржена в десятиденний строк з дня винесення.

Апеляційна скарга подається до Полтавського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Полтави.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо така скарга не була подана.

У разі подання апеляційної скарги, постанова суду, якщо вона не скасована, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави Н. І. Крючко