Номер провадження: 33/813/738/25
Головуючий у 1-й інстанції Чаплицький В. В.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2025 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В., захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Миколюка Антона Петровича

розглянувши апеляційну скаргу захисника Миколюка Антона Петровича

на постанову судді Київського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2024 року

встановив:

Постановою судді Київського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2024 рокуОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 40800 грн з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів строком на п`ять років. Вирішено питання щодо судового збору.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 листопада 2024 року о 22:50 год, за адресою: м.Одеса, вул.Фонтанська дорога, 50, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом BMW 535, д.н.з НОМЕР_1 , не маючи права керування транспортним засобом, чим вчинив адміністративне правопорушення повторно протягом року.

В апеляційній скарзі захисник Миколюк А.П., який діє в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді Київського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2024 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

За доводами апеляційної скарги сукупність доказів, наданих правоохоронцями не підтверджують факт керування ОСОБА_1 вказаним вище транспортним засобом. Протокол про адміністративне правопорушення не містить інформацію про залучення свідків, тобто поліцейськими не надано доказів на підтвердження обставин, зафіксованих та викладених у протоколі. Суд першої інстанції безпідставно застосував до ОСОБА_1 такий вид додаткового стягнення, як позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки ОСОБА_1 не отримував посвідчення водія.

Разом з апеляційною скаргою, захисник подав заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, яку обґрунтовує тим, що справу розглянуто без участі

ОСОБА_1 , останній копію оскаржуваної постанови не отримував, про прийняття судом такого рішення дізнався лише 31 грудня 2024 року.

В судовому засіданні захисник Миколюк А.П. підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Зважаючи на положення статті 268 КУпАП, які не містять імперативної заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, апеляційний суд, врахувавши фактичні обставини справи, вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 .

Вислухавши захисника Миколюка А.П. за доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Строк на апеляційне оскарження, пропущений із поважних причин, може бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи.

При вирішенні питання про можливість поновлення пропущеного процесуального строку, суд має зважати на причини, які слугували перешкодами у реалізації особою права на апеляційне оскарження.

Поважними причинами слід вважати лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, яка подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд повинен у сукупності оцінити всі обставини справи, навести мотиви щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку на апеляційне оскарження та зазначити, з яких підстав подане скаржником клопотання може бути задоволене.

Лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Так, 19 грудня 2024 року судом прийнято оскаржуване судове рішення, тому у відповідності до ст. 294 КУпАП перебіг строку на апеляційне оскарження цієї постанови суду розпочався з 20 грудня 2024 року і закінчився 30 грудня 2024 року.

З матеріалів справи убачається, що справу розглянуто без участі ОСОБА_1 , відомостей щодо вручення йому копії оскаржуваної постанови матеріали справи не містять.

З огляду на вказане, апеляційний суд вважає наведені апелянтом доводи в якості причин пропуску строку на апеляційне оскарження поважними, у зв`язку з чим клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.

Із тексту апеляційної скарги убачається, що захисником не заперечується та обставина, що ОСОБА_1 не має права керування транспортним засобом, а також притягнення останнього протягом року до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126 КУпАП, тому з огляду на положення ч. 7 ст. 294 КУпАП, ці обставини апеляційним судом не перевіряються.

Як на підставу для задоволення вимог апеляційної скарги захисник посилається на те, що правоохоронцями не надано доказів, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, та безпідставне застосування до ОСОБА_1 стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Переглядаючи справу про адміністративне правопорушення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд враховує таке.

Пунктом 2 Загальних положень постанови Кабінету Міністрів України N 340 від 08 травня 1993 року "Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами" (далі Постанова N 340) регламентовано, що особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.

Особа має лише одне посвідчення водія, що підтверджує її право на керування транспортними засобами діючих категорій, зазначених у ньому.

Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух (ст. 14 Закону України "Про дорожній рух").

Водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ст. 16 Закону України "Про дорожній рух").

Згідно пункту 2.1 "а" Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема - посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до пункту 2.4 "а" ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1.

Пунктом 1.9 ПДР, передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 5 ст. 126 КУпАП повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою четвертою цієї статті тягне за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Диспозиція ч. 2 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом

Однією з ознак об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП є повторне протягом року керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Зважаючи на специфіку складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, встановлення у діях особи факту керування транспортним засобом є обов`язковим, недоведеність цієї обставини свідчить про відсутність у діях особи ознак інкримінованого правопорушення, а відтак і відсутність правових підстав для притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Таким чином, тягар доказування доведеності вини особи у скоєнні інкримінованого адміністративного правопорушення покладається на уповноважену службову особу, яка складає протокол про адміністративне правопорушення, тобто у даному конкретному випадку поліцейського.

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії АБА №117921 від 18 листопада 2024 року, поліцейськими зафіксовано, що: «18 листопада 2024 року о 22:50 год в м. Одеса, Фонтанська дорога, 50, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «BMW XI 535» державний номерний знак НОМЕР_1 не маючи права керувати таким транспортним засобом, вчинив повторно протягом року постанова ЕНА2573301 від 09 липня 2024 року».

У графі «до протоколу додаються» правоохоронцями зазначено: «відео з реєстраторів транспортного засобу, ПНР 470625».

З відеозапису, долученого правоохоронцями до матеріалів справи убачається, що поліцейськими було зупинено транспортний засіб у зв`язку з наявністю пошкоджень заднього бампера. У салоні цього автомобіля на місці водія знаходився ОСОБА_1 , який на вимогу правоохоронців, як водій автомобіля, пред`явив свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Факт керування транспортним засобом до моменту його зупинки правоохоронцями ОСОБА_1 не заперечував, не повідомляв поліцейських про те, що автомобілем керувала інша особа. На вимогу поліцейських посвідчення водія не пред`явив, під час спілкування з водієм, поліцейськими виявлено, що протягом року відносно ОСОБА_1 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення за ч.2 ст. 126 КУпАП у зв`язку з тим, що він керував автомобілем не маючи посвідчення водія відповідної категорії.

Згідно довідки про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення, ОСОБА_1 протягом року піддавався адміністративному стягненню за ч.2 ст. 126 КУпАП, а саме 09 липня 2024 року постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2573301. Накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн (а.с. 4).

Також до матеріалів справи правоохоронцями долучено копію зазначеної вище постанови про накладення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.2

ст. 126 КУпАП (а.с. 5).

Згідно ст. 222 КУпАП органи національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема серед іншого, передбачені ч. 2 ст. 126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 291 КУпАП постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 26 цього Кодексу, постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованого в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованого за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2цього Кодексу, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису), а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст. 291 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення, або під час її виконання у випадках, передбачених частиною першою статті 300-1 цього Кодексу.

Матеріали справи не містять відомостей, які б підтверджували, що ОСОБА_1 у порядку адміністративного судочинства оскаржував складену відносно нього правоохоронцями постанову серії ЕНА №2573301за ч. 2 ст. 126 КУпАП, що свідчить про те, що вказана постанова набрала законної сили та є чинною.

Встановивши, що 18 листопада 2024 року не маючи права керування транспортним засобом, ОСОБА_1 керував автомобілем, будучи особою, яка протягом року вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП, правоохоронці правомірно склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Доводи захисника щодо неможливості застосування відносно ОСОБА_1 стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, апеляційний суд відхиляє, з огляду на таке.

Санкція ч.5 ст. 126 КУпАП передбачає накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Отже у даному конкретному випадку, закон не містить виключення щодо суб`єктів до яких можливо застосування таке безальтернативне стягнення, як позбавлення права керування транспортним засобом.

Тобто, на відміну від санкції ч.1 ст. 130 КУпАП, яка містить пряму вказівку щодо диференціації видів адміністративних стягнення, які можуть застосуватися до водія (накладення штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік) та інших осіб (накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян), санкція ч.5 ст. 126 КУпАП не передбачає можливість застосування відносно особи лише штрафу, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Тому є помилковими твердження захисника про неможливість застосування відносно ОСОБА_1 стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, зважаючи на те, що він не мав посвідчення водія.

Іншими доводами апеляційну скаргу захисник не обґрунтовує.

Отже апеляційним переглядом встановлено, що суддею відповідно до

ст. 252 КУпАП, оцінені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Порушень судом першої інстанції норм КУпАП під час з`ясування обставин по справі апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин, підстав для закриття справи не встановлено, і висновок судді про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП є вірним.

Підсумовуючи наведене вище апеляційний суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження по справі за п. 1 ст. 247 КУпАП, з мотивів наведених у скарзі.

Керуючись ст. 294 КУпАП

постановив:

Клопотання захисника Миколюка Антона Петровича задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Київського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2024 року.

Апеляційну скаргу захисника Миколюка Антона Петровичазалишити без задоволення.

Постанову судді Київського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.П. Лозко