Справа № 161/1639/25
Провадження № 3/161/945/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Луцьк 03 квітня 2025 року

Суддя Луцький міськрайонний суд Волинської області Антіпова Т.А., за участю секретаря судового засідання Семеновій І.М., захисника ОСОБА_1 адвоката Діонісьєва І.М., потерпілого ОСОБА_2 , представника потерпілого адвоката Степанюка О.В., розглянувши в відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції (дистанційного судового провадження) матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , є військовослужбовцем, перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 АДРЕСА_2

за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №214982 від 07 січня 2025 року 13.35 годині в с. Рованці Луцького району по вул. Об`їздній, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки Volkswagen Touareg», д.н.з. НОМЕР_2 не був уважним за кермом, виїхав на перехрестя на заборонений сигнал світлофора, внаслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем марки «Renault Megane», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Чим порушив вимоги пунктів 2.3 «б», 8.7.3 ПДР, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 -адвокат Діонісьєв І.М., заперечуваввинуватість свого підзахисного, вказував, що ОСОБА_1 рухався на зелений сигнал світлофора, при цьому жодних порушень правил дорожнього руху не допустив, а тому, в даному ДТП відсутня вина ОСОБА_1 , в зв`язку із чим провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП просив закрити за відсутністю складу та події адміністративного правопорушення.

Окрім цього, відповідно до письмової заяви захисника ОСОБА_1 - адвоката Діонісьєва І.М.,яка надійшла до суду 01.04.2025, зазначено про відсутність в матеріалах справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 допустимих доказів на підтвердження його винуватості у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, вважає, що наявними у справі доказами не доведено наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому провадження у справі щодо ОСОБА_1 просить закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Потерпілий ОСОБА_2 та його представник адвокат Степанюк О.В. в судовому засіданні пояснили, що водій ОСОБА_2 07.01.2025 року о 13.35 при здійсненні руху в с. Рованці Луцького району по вул. Об`їздній, не допустив жодних порушень ПДР, здійснював рух на зелений сигнал світлофора, отже, вважають винним у ДТП, яка сталася 07.01.2025 року саме водія ОСОБА_1 , оскільки саме в його діях буле наявне порушення правил дорожнього руху. Просили притягнути останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до відповідальності, його захисника, потерпілого, представника потерпілого, перевіривши інші матеріали справи та надавши оцінку доказам, наявним в ній, суд доходить до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до положень ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання:

1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи;

2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення;

3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду;

4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали;

5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи з вимог статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що при вчиненні адміністративного правопорушення складається протокол.

За своїм призначенням адміністративний протокол є процесуальним документом, який з припущенням свідчить про вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, проступку. Правильність та точність складання адміністративного протоколу впливає на набування ним доказової сили, однак, виходячи з приписів статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, наявність протоколу не є достатньою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Слід зазначити, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний єдиним належним доказом у даній справі, у розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним та беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, і не викликали сумнівів у суду.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутись до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод (п.2 рішення Конституційного Суду України 25.12.1997 року по справі №9-зп).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутись до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя.

Як вбачається із змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №214982 від 07.01.2025 року, що безпосередньо у провину ОСОБА_1 ставиться те, що 07 січня 2025 року 13.35 годині в с. Рованці Луцького району по вул. Об`їздній, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки Volkswagen Touareg», д.н.з. НОМЕР_2 не був уважним за кермом, виїхав на перехрестя на заборонений сигнал світлофора, внаслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем марки «Renault Megane», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Крім того, встановлено, що відносно іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_2 складено протокол серії ЕПР1 № 214996, відповідно до якого ОСОБА_2 ставиться в провину порушення п.2.3.б та п.8.7.3 ПДР України, а саме те, що 07 січня 2025 року 13.35 годині він в с. Рованці Луцького району по вул. Об`їздній, не був уважним за кермом, виїхав на перехрестя на заборонений сигнал світлофора, внаслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем марки « Volkswagen Touareg», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

До протоколу про адміністративне правопорушення долучено пояснення обох учасників дорожньо-транспортної пригоди, в яких представлено дві суб`єктивні версії водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з приводу сигналів світлофору на момент розвитку подій перед пригодою.

Долучена до протоколу про адміністративне правопорушення схема ДТП не містить інформації щодо предмета доказування, а саме проїзд перехрестя учасниками дорожньо-транспортної пригоди на той чи інший сигнал світлофора.

На переконання суду, спростування або підтвердження суб`єктивних даних водіїв щодо сигналу світлофору можливе виключно на підставі об`єктивних даних, якими можуть бути запис камери відеоспостереження або автомобільного відеореєстратора, які орієнтовані доволі тривалий час хоча б на один світлофор світлофорного об`єкту на перехресті.

Однак, в справі відсутні об`єктивні відомості технічного характеру (відеозаписи камер спостереження або відеореєстраторів), на підставі яких можливо було б спростувати або підтвердити на який сигнал світлофора рухалися на перехресті (чи у момент виїзду на перехрестя) водії ОСОБА_2 , який керував автомобілем марки «Renault Megane», д.н.з. НОМЕР_3 , та ОСОБА_1 , який керував автомобілем « Volkswagen Touareg», д.н.з. НОМЕР_2 , тобто інформації про комбінацію сигналів світлофора в цей момент.

Таким чином, відсутність повної інформації щодо комбінації сигналів світлофора під час проїзду перехрестя учасниками ДТП, враховуючи суперечливі протилежні версії водіїв, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази не дають можливість встановити, що вказана дорожньо-транспортна пригода сталась з вини водія ОСОБА_1 за обставинами даної справи.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої протокол про адміністративне правопорушення не встановлює імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (справа «Ірландія проти Сполученого Королівства»), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" N 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» («Ірландія проти Сполученого Королівства»).

У частині 2 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям ЄСПЛ.

У своєму рішенні по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10.02.1995 ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Так, в рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Диспозиція статті 124 КУпАП передбачає відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Пунктом 2.3 (б) ПДР України визначено що, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Згідно з п. 8.7.3 (е) ПДР України сигнали світлофора мають такі значення: червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоні миготливі сигнали забороняють рух.

Так, водій ОСОБА_1 від самого початку послідовно зазначав про відсутність порушення ним положень Правил дорожнього руху України, зазначив, що рух автомобіля на перехресті було розпочато лише після того, як загорівся зелений сигнал світлофора. Дана обставина не спростована іншими доказами у справі, а покази водія іншого автомобіля не можуть спростувати зазначеного.

З огляду на встановлені під час розгляду обставини, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження беззаперечної винуватості водія ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, суд приходить висновку, що наявними у справі доказами не доведено наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому провадження у справі щодо ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 124, 245, 247, 251, 252, 280, 283, 284 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП - закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови і може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Т.А. Антіпова