КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Оніщука М.І., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 листопада 2024 року про притягнення

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП: НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.11.2024 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладеного на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Не погодившись з постановою суду ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що постанова суду є не мотивованою та необґрунтованою, оскільки суд першої інстанції неповно та не всебічно дослідив обставини справи, не дав оцінки письмовим доказам та усним поясненням учасників справи, не навів мотивів незастосування положень актів законодавства, якими сторони обґрунтовували свої доводи. Також вважає, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам законодавства, а висновку протоколу не ґрунтуються на належних і допустимих доказах. Крім того, схема ДТП не відображає координати місця зіткнення, а протокол не містить відомостей про швидкість, яка встановлена на ділянці дороги, де сталася ДТП, та швидкість з якою рухалися транспортні засоби. Більш того, суд не встановив дії якого з водіїв знаходяться в причинному зв`язку з виникненням ДТП.

Постановою Київського апеляційного суду від 21.01.2025 поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.

31.01.2025 до суду надійшли пояснення представника потерпілого ОСОБА_3 - адвоката Мигуна І.С., у яких останній просив оскаржувану постанову суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_3 проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив постанову суду першої інстанції залишити без змін.

ОСОБА_1 та його захисник Маракушев Р.І., будучи тричі належним чином повідомленими, у судове засідання не з`явилися. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

10.02.2025 та 04.03.2025 захисник Маракушев Р.І. подав клопотання про відкладення розгляду справи, які були задоволені.

24.03.2025 вже ОСОБА_1 втретє подав клопотання про відкладення розгляду справи. При цьому, до жодного клопотання не було додано доказів на підтвердження поважності причин неявки в судове засідання.

З огляду на викладене, судом визнано за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи (ч. 6 ст. 294 КУпАП).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 06.09.2024 о 09:45 год., керуючи автомобілем Fiat д.н.з. НОМЕР_2 під час проїзду нерегульованого перехрестя не дав дорогу автомобілю Mazda д.н.з. НОМЕР_2 під кермуванням водія ОСОБА_3 , який рухався праворуч. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив п. 16.12. ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Визнаючи ОСОБА_1 винуватим у вчиненні у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що водій ОСОБА_1 не надав перевагу у русі автомобілю, що наближався до перехрестя праворуч, тому саме порушення ним п. 16.12. ПДР України стало причиною зіткнення транспортним засобів, що підтверджується доводами учасників справи, поданими доказами.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Положеннями статті 1 КУпАП передбачено, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з вимогами статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Вимогами статті 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у статтях 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України врегульовано Законом України «Про дорожній рух» та п. 1.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

У відповідності до 2.3 ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

а) перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу;

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

в) на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів;

г) під час руху на мотоциклі і мопеді бути в застебнутому мотошоломі і не перевозити пасажирів без застебнутих мотошоломів;

ґ) не забруднювати проїзну частину та смугу відведення автомобільних доріг;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

е) повідомляти дорожньо-експлуатаційним організаціям або уповноваженим підрозділам Національної поліції про виявлені факти створення перешкод для дорожнього руху;

є) не вчиняти дій, внаслідок яких може бути пошкоджено автомобільні дороги та їх складові, а також завдано шкоди користувачам.

Згідно пункту 16.12. ПДР України на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч, крім перехресть, де організовано круговий рух.

Відповідно до ст. 124 КУпАП порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Як убачається із схеми місця ДТП, транспортний засіб Mazda 6 під керуванням ОСОБА_3 рухався у напрямку вулиці Оксамитової, водночас транспортний засіб Fiat під керуванням ОСОБА_1 рухався у напрямку вулиці Козацької.

Отже, перетинаючи перехрестя рівнозначних доріг вул. Оксамитової та вул. Каштанової в с. Софіївська Борщагівка, ОСОБА_1 повинен був дати дорогу автомобілю, який рухався праворуч від нього, а саме: транспортному засобу Mazda 6 під керуванням ОСОБА_3 , відтак в його діях наявні порушення пункту 16.12. ПДР України.

Посилання апелянта в частині відсутності на схемі ДТП координатів місця зіткнення, слідів гальмівного шляху в порушення Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі № 1395 від 07.11.2015, суд апеляційної інстанції до уваги не бере, оскільки відсутність таких відомостей на схемі ДТП не впливає на той факт, що порушення ОСОБА_1 правил проїзду рівнозначних перехресть, призвело до настання дорожньо-транспортної події.

Також, суд апеляційної інстанції не бере до уваги доводи апеляційної скарги в частині відсутності у протоколі про адміністративне правопорушення відомостей про швидкість руху транспортних засобів, що на думку апелянта надало можливість встановити факт наявності чи відсутності порушень вимог п. 12.1. ПДР України, оскільки протокол про адміністративне правопорушення складений на ОСОБА_1 за фактом порушення вимог пункту 16.12. ПДР України, відтак зазначення таких відомостей не є обов`язковим.

Доводи сторони захисту про порушення ОСОБА_4 п.п. 15.3., 15.9. ПДР України не можуть бути предметом розгляду в даному провадженні. Наявність або відсутність в діях водія ОСОБА_4 порушень ПДР України, не спростовує наявність вини ОСОБА_1 у порушенні ним пункту 16.12. ПДР України.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині постанови, та зводяться лише до переоцінки доказів та незгоди апелянта з такими висновками, які узгоджуються з вимогами закону і з якими у суду апеляційної інстанції відсутні підстави не погодитися.

За вказаних обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної постанови у межах доводів і вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за наведених у постанові обставин, ґрунтується на належних і допустимих доказах, що узгоджуються між собою та в сукупності підтверджують факт недотримання ОСОБА_1 вимог пункту 16.12. ПДР України, і ці порушення знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням вищенаведеної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

За вказаних обставин, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для висновку про незаконність постанови суду першої інстанції та, як наслідок, задоволення апеляційної скарги і скасування оскаржуваної постанови.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 листопада 2024 року відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Максим Оніщук