Справа № 299/5033/24
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.03.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., за участю захисника-адвоката Шеруди О. П., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді в режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/719/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 23.08.2024.

Цією постановою з урахуванням постанови Виноградівського районного суду Закарпатської області від 17.12.2024 про виправлення описки:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, непрацюючий, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605 грн 60 коп. судового збору.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 247692 від 27.05.2024 та постанови суду від 23.08.2024 вбачається, що 27.05.2024 о 04 год 55 хв прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» на напрямку 107 прикордонного знаку (територія Вилоцької територіальної громади Берегівського району) на відстані близько 300 метрів від лінії державного кордону України в межах прикордонної смуги був виявлений та затриманий громадянин України ОСОБА_1 , який спільно з громадянами України ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону з України до Угорщини в пішому порядку поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України за допомогою надувного плавзасобу, у складі групи осіб. Своїми діями громадянин України ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про Державний кордон України» від 04.11.1991, та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає оскаржувану постанову незаконною і такою, що винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, без урахування всіх обставин справи. Просить постанову від 23.08.2024 скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1КУпАП. Суд першої інстанції порушив його право на захист, оскільки розглянув справу без його участі, при цьому безпідставно не взявши до уваги його заяву про відкладення судового засідання, в якій були наведені поважні причини його неявки. Під час затримання він перебував у стані сильного душевного хвилювання, протокол про адміністративне правопорушення у його присутності не складався, з його змістом він не ознайомлений та копії не отримував. Не мав наміру на незаконний

-2-

перетин державного кордону України, а на території Вилоцької територіальної громади Берегівського району Закарпатської області перебував на відпочинку разом зі своєю дівчиною ( ОСОБА_6 ), та знаючи про відсутність комендантської години, почував себе спокійно, гуляючи в темну пору доби.

Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на розгляд справи щодо нього не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляв. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи у розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП. При цьому, враховується думку захисника-адвоката Шеруди О. П. про можливість розгляду справи без участі ОСОБА_1 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника-адвоката Шеруди А. І. на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_1 належним чином дотримані.

Протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 247692 від 27.05.2024 стверджується, що 27.05.2024 о 04 год 55 хв прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» на напрямку 107 прикордонного знаку (територія Вилоцької територіальної громади Берегівського району) на відстані близько 300 метрів від лінії державного кордону України в межах прикордонної смуги був виявлений та затриманий громадянин України ОСОБА_1 , який спільно з громадянами України ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону з України до Угорщини в пішому порядку поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України за допомогою надувного плавзасобу, у складі групи осіб, чим порушив ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України», за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

-3-

Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення підтверджуються протоколом про адміністративне затримання від 27.05.2024, протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів ОСОБА_1 від 27.05.2024, рапортом інспектора прикордонної служби 3 категорії 3 групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 від 27.05.2024, схемою виявлення та затримання ОСОБА_1 , та заявою ОСОБА_1 від 27.05.2024.

Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України від 04.11.1991, та його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Поряд з тим, жодного доказу, який би ставив під сумніви правомірність складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , стороною захисту не надано.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які б давали підстави вважати, що інспектор прикордонної служби 3 категорії 3 групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 був упередженим при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, і що у нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи, у підтвердження таких даних в матеріалах справи відсутні які-небудь належні докази, до апеляційної скарги таких не додано і на такі не посилалася захисник-адвокат Шеруда О. П. під час розгляду справи апеляційним судом.

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що інспектор ОСОБА_7 діяв у межах наданих йому повноважень.

Разом з тим, під час розгляду апеляційної скарги, не встановлено й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до відмови від надання будь-яких пояснень з приводу обставин події, а також підписання протоколу та інших наявних у матеріалах справи документів.

Крім того, не надано доказів того, що відносно ОСОБА_1 був вчинений моральний тиск чи незаконні дії з боку прикордонного наряду, що призвело до підписання процесуальних документів. Між тим, апеляційний суд бере до уваги відсутність будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 оскаржував незаконні дії працівників прикордонної служби, які склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення у передбачений законом спосіб.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, суд першої інстанції дав належну оцінку доданим до протоколу доказами та обґрунтовано визнав їх такими, що підтверджують вину у порушенні вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що у матеріалах справи відсутні такі докази, які б підтверджували факт спроби ОСОБА_1 на незаконний перетин державного кордону України, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки такі є надуманими та безпідставними, а також спростовуються змістом протоколу та доданими до нього матеріалами, якими підтверджено, що ОСОБА_1 спільно з іншими громадянами України намагався перетнути державний кордон України поза межами пунктів пропуску.

-4-

Апеляційний суд бере до уваги те, що зміст складеного щодо ОСОБА_1 протоколу свідчить про те, що такий відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, у ньому відображені всі необхідні й передбачені цими нормами відомості та обставини, у тому числі чітко викладена суть адміністративного правопорушення.

Доводи про те, що ОСОБА_1 не мав наміру на незаконний перетин державного кордону України, а на території Вилоцької територіальної громади Берегівського району Закарпатської області перебував на відпочинку разом зі своєю дівчиною ( ОСОБА_6 ), апеляційний суд не бере до уваги, оскільки такі є надуманими та повністю спростовуються наявними в матеріалах справи та наведеними вище доказами, що дає обґрунтовані підстави вважати, що вони спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинене ним правопорушення.

Відхиляючи вказані доводи, апеляційний суд зазначає про таке.

Відповідно до диспозиції частини першої статті 204-1 КУпАП, передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Частиною 2 цієї статті передбачено відповідальність за ті самі дії, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 , суть вчиненого ним правопорушення полягає у спробі незаконного перетину державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України в складі групи осіб.

Згідно ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Ознакою об`єктивної сторони правопорушення, за яке передбачена відповідальність частиною другою статті 204-1 КупАП є, зокрема, перетинання або спроба перетинання державного кордону України групою осіб поза пунктами пропуску через державний кордон України.

Таким чином, незважаючи на наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд оцінює їх як обрану лінію захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності, оскільки вони спростовуються сукупністю належних та допустимих доказів, повно та всебічно досліджених судом першої інстанції.

Тому, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами справи доведено, що 27.05.2024 о 04 год 55 хв ОСОБА_1 здійснив спробу незаконного перетину державного кордону України в Угорщину поза пунктом пропуску

-5-

в складі групи осіб, в результаті чого був виявлений та затриманий прикордонним нарядом на напрямку 107 прикордонного знаку (територія Вилоцької територіальної громади Берегівського району).

При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що ОСОБА_1 під час затримання не заперечував своєї вини та обставини, викладені у протоколі, а всі складені щодо нього матеріали підписав без жодних зауважень.

У зв`язку з чим, неспроможними є і доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 приїхав у Закарпатську область зі своєю дівчиною на відпочинок та, знаючи про відсутність комендантської години, почував себе спокійно, гуляючи в темну пору доби. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що про такі обставини ОСОБА_1 не вказував під час його затримання, а факт перебування ОСОБА_1 , який є мешканцем м. Рівне, о 04 год 55 хв на відстані близько 300 метрів від лінії державного кордону України та виявлені згідно протоколу особистого огляду речі (особисті документи, гаджети та грошові кошти), безумовно свідчать про наміри та спробу ОСОБА_1 на незаконний перетин державного кордону поза встановленими пунктами пропуску в складі групи осіб.

Таким чином, докази покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, та є такими, що не викликають сумніву.

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження в апеляційній скарзі про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не знайшли свого підтвердження і такі відхиляються.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції порушив його право на захист, оскільки розглянув справу без його участі, при цьому безпідставно не взявши до уваги його заяву про відкладення судового засідання, в якій були наведені поважні причини його неявки, апеляційний суд не бере до уваги та визнає такими, що жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, а також не свідчать про порушення права ОСОБА_1 на захист та не дають підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції навів відповідні мотиви, з яких відмовив у задоволенні клопотання про відкладення судового засідання. При цьому, апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що подане клопотання має ознаки зловживання процесуальними правами, оскільки у ОСОБА_1 було достатньо часу для реалізації процесуальних прав, у тому числі на отримання правничих послуг, формування позиції у справі та подання до суду її письмового викладу.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що участь правопорушника у розгляді цієї категорії справи не є обов`язковою і, відповідно, розгляд справи без участі правопорушника не є безумовною підставою для скасування судового рішення. Крім того, апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_1 не був позбавлений можливості реалізувати свої права, передбачені ст. 268 КУпАП під час апеляційного розгляду справи.

Не знаходять свого підтвердження та повністю спростовуються матеріалами справи і доводи апеляційної скарги про те, що під час затримання ОСОБА_1 перебував у стані сильного душевного хвилювання, протокол про адміністративне правопорушення у його присутності не складався, з його змістом він не ознайомлений та копії не отримував. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що своїм підписом у протоколі ОСОБА_1 підтвердив, що протокол складено у його присутності, зі змістом

-6-

протоколу він ознайомлений та отримав примірник протоколу. Стороною захисту не надано доказів про те, що ОСОБА_1 не підписував протоколу, і що наявний у протоколі підпис не належить останньому.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззаперечну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставиться йому за провину.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та, на думку апеляційного суду, є спробою уникнути адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.

За таких обставин, наявні у матеріалах справи докази у своїй сукупності є підтвердженням в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, отже судом першої інстанції під час розгляду справи дотримано вимоги ст. 279, 280 КУпАП, а доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли.

Також, апеляційний суд констатує, що при вирішенні питання про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст. 33 КУпАП, характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та майновий стан, і прийшов до вірного висновку про необхідність накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в межах санкції ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, яке на думку апеляційного суду, сприятиме вихованню правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, тобто відповідає передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування постанови судді, при апеляційному перегляді не встановлено.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення, а постанову судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 23.08.2024 щодо нього,- без змін.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя