Справа № 138/3604/24
Провадження № 33/801/261/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ясінський Ю. А.
Доповідач: Панасюк О. С.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2025 рокум. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Панасюка О. С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Лавренчука О. В. на постанову судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 07 лютого 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою статті 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

Постановою судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 07 лютого 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6800 грн 00 к. за те, що 09 грудня 2024 року о 18 год 30 хв. в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Могилів-Подільський» на напрямку «Вхід в Україну» він здійснив спробу незаконного перетину державного кордону України з Республіки Молдова в Україну без відповідних документів, зокрема на паспортний контроль надав паспорт громадянина рф для виїзду за кордон НОМЕР_1 , виданий 29.09.2016-29.09.2026 ФМС 23102, чим порушив вимоги статті 9 Закону України «Про державний кордон України», статті 2, 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та пункт 1, 2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Лавренчук О. В. подав апеляційну скаргу на цю постанову, у якій, посилаючись на неправильне застосування суддею суду першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, недоведеність обставин, які суддя вважав встановленими, просив скасувати постанову судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 07 лютого 2025 року, а провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення було порушено право на захист ОСОБА_1 , тому що не роз`яснено йому право користуватись правничою допомогою. В ході судового розгляду було встановлено відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 204-1 КУпАП, тому що за інформацією допитаних під час судового засідання прикордонників ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за подвійне громадянство, а не перетин кордону за неналежним чи підробленим документом. На вимогу прикордонників ОСОБА_1 пред`явив на паспортний контроль спочатку паспорт громадянина України та протермінований паспорт громадянина України для виїзду закордон, а тоді надав паспорт громадянина рф на підтвердження перебування його на окупованій території. Причиною протермінованого закордонного паспорту було його перебування на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим. На цей час ОСОБА_1 зареєстрований як внутрішньопереміщена особа у м. Луцьку Волинської області.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частини сьомої статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Статтею 245 КУпАП установлено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ПдРУ № 332816 від 09 грудня 2024 року 09 грудня 2024 року о 18 год 30 хв. в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Могилів-Подільський» на напрямку «Вхід в Україну» ОСОБА_1 здійснив спробу незаконного перетину державного кордону України з Республіки Молдова в Україну без відповідних документів, зокрема на паспортний контроль надав паспорт громадянина рф для виїзду за кордон НОМЕР_1 , виданий 29.09.2016-29.09.2026 ФМС 23102, чим порушив вимоги статті 9 Закону України «Про державний кордон України», статті 2, 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та пункт 1, 2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 204-1 КУпАП, суддя суду першої інстанції виходив з того, що його вина підтверджується наявними у справі матеріалами, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення ПдРУ № 332816 від 09 грудня 2024 року, протоколом вилучення документів від 09 грудня 2024 року; рапортами та письмовими поясненнями працівників прикордонної служби; копією паспорта громадянина рф для виїзду за кордон, виданого на ім`я ОСОБА_1 ; копією та оригіналом паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_1 ; актом відмови особи від проставлення підпису в справі про адміністративне правопорушення; диском з доведенням прав.

З таким висновком судді погодитись неможна, з огляду на таке.

Частиною першою статті 204-1 КУпАП передбачено відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Об`єктом цього адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону.

Об`єктивна сторона складу даного адміністративного правопорушення виражається у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України одним із наступних способів: 1) поза пунктами пропуску через державний кордон України; 2) в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів; 3) в пунктах пропуску через державний кордон України з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу; 4) в пунктах пропуску через державний кордон України без дозволу відповідних органів влади.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Диспозиція статті має бланкетний характер, у зв`язку з чим для встановлення складу адміністративного правопорушення потрібно звернутися до спеціального нормативно-правового акту, що регулює порядок перетинання державного кордону України, яким є Закон України «Про державний кордон України».

Статтею 9 Закон України «Про державний кордон України» установлено, що порушенням державного кордону України є перетинання його з порушенням встановленого порядку.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про державний кордон України» пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.

Статтею 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в України (дає право на в`їзд в Україну). У передбачених міжнародними договорами України випадках замість документів, зазначених у частині першій цієї статті, для виїзду з України і в`їзду в Україну можуть використовуватися інші документи.

Згідно з статтею 3 цього Закону перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.

Частинами другою, третьою статті 6 Закону України «Про прикордонний контроль» визначаються умови перетинання державного кордону України, згідно з якими початком здійснення прикордонного контролю, зокрема особи, є момент подання особою паспортного, інших визначених законодавством документів для перевірки уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби України. Пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами.

Відповідно до положень статті 7 вищезазначеного Закону паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону. У ході перевірки документів уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України використовують технічні засоби контролю для пошуку ознак підробки у документах, здійснюють пошук необхідної інформації у базах даних Державної прикордонної служби України, а також за результатами оцінки ризиків проводять опитування осіб, які прямують через державний кордон.

Пунктом 14 частини першої статті 1 Закону України «Про прикордонний контроль» перевірка документів дослідження уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України паспортного та інших документів фізичних осіб, які перетинають державний кордон, з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі, а також дослідження за результатами оцінки ризиків документів, що стосуються транспортних засобів, вантажів.

У розумінні пункту 12 частини першої статті цього ж Закону паспортний документ виданий уповноваженими державними органами України чи іншої держави або статутними організаціями ООН документ, що підтверджує громадянство, посвідчує особу пред`явника, дає право на в`їзд або виїзд з держави і визнаний Україною.

ОСОБА_1 при перетині Державного кордону України в пункті пропуску пред`явив паспорт громадянина рф для виїзду за кордон, що кваліфіковано як незаконний перетин державного кордону України по невідповідному документу. При цьому під час з`ясування наявності підстав для перетину Державного кордону України встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином України і мав при собі дійсний паспорт громадянина України НОМЕР_2 , виданий 19 березня 1999 року Алтушинським МВ ГУ МВС України в Автономній Республіці Крим, який також був пред`явлений, що підтверджується матеріалами справи.

Тобто ОСОБА_1 при в`їзді в Україну у пункті пропуску пред`явив, окрім іншого власний дійсний документ паспорт громадянина України, який містив в собі усі необхідні реквізити і дані, що виключає склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 204-1 КУпАП.

Таким чином висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 вчинив спробу незаконного перетину державного кордону України у пункті пропуску без відповідних документів, не ґрунтується на фактичних обставинах справи.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що показання свідків працівників прикордонної служби, не можуть слугувати доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки вони у спірних правовідносинах виступають в якості суб`єкта владних повноважень, який зацікавлений у розгляді справи.

Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до пункту 1 статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись статтею 294 КУпАП апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Лавренчука О. В. задовольнити.

Постанову судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 07 лютого 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою статті 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, скасувати, провадження у справі закрити.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: О. С. Панасюк