ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Кононенко О.М., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2025 року щодо:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , молодшого інспектора взводу №2 роти реагування Дніпровського районного відділу Управління поліції в Дніпропетровській області,

у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,-

за участю:

прокурора Корсун А.

ВСТАНОВИВ:

Цією постановою ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності закрито, у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

При обставинах, встановлених суддею місцевого суду, ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він, перебуваючи на посаді з 16.06.2023 року поліцейського взводу №1 роти охорони об`єктів та публічної безпеки №2 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, в порушення вимог ч.1 ст. 45 ЗУ Про запобігання корупції несвоєчасно, без поважних причин, 02.02.2024 року подав декларацію особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, після припинення діяльності за 2021 рік, з граничним строком подання до 31.01.2024 року чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

В апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності просить змінити постанову виключивши з мотивувальної частини постанови посилання на встановлення вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого правопорушення.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотні порушення процесуального закону, оскільки суд відповідно до вимог ст. 247 КУпАП, у разі закриття справи не наділений повноваженнями щодо встановлення вини особи, так як поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини є взаємовиключними рішеннями.

Мотивуючи доводи в частині не встановлення вини особи під час закриття провадження у справі просить застосувати аналогію закону, а саме норм КПК України на підтвердження чого наводить правові висновки палати касаційного кримінального суду у складі ВС.

Про час, дату та місце судового засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності повідомлений належним чином, в судове засідання апеляційного суду не з`явився, клопотань про особисту участь чи відкладення судового розгляду не подавав, що відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП, не є перешкодою для розгляду справи без його участі.

11 березня 2025 року від адвоката Землянської К.В. надійшло клопотання про відкладення судового засідання, однак на підтвердження своїх повноважень на представництво інтересів ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції адвокатом не надано та такі в матеріалах справи відсутні.

А тому, з огляду на відсутність належних повноважень на представництво Овчаренка В.О., у суду відсутні правові підстави вважати вказану заяву адвоката, як таку, що подана належною особою.

Вислухавши прокурора, яка заперечувала проти задоволення вимог апеляційної скарги та просила постанову судді залишити без змін та наголосила на помилковому розрахунку строків притягнення до адміністративної відповідальності, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, виходжу з наступного.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Положеннями ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається умисним, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Диспозицією ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, що інкримінована ОСОБА_1 передбачено несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

З суб`єктивної сторони вказане діяння характеризується наявністю прямого чи непрямого умислу, та відповідальність настає за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала прямий умисел, спрямований на ухилення від подання чи несвоєчасне подання декларації, керуючись при цьому особистим інтересом чи інтересами третіх осіб, або мала непрямий умисел, свідомо допускаючи наслідки у вигляді неподання або несвоєчасного подання декларації, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Статтею 45 Закону України «Про запобігання корупції», передбачено, що Особи, які припинили діяльність, пов?язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а", "в"- "ґ'" пункту 2 частини першої статті 3, зобов?язані до 1 квітня наступного року після року припинення діяльності подати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Цим вимогам закону суддею місцевого суду при ухваленні оскаржуваного рішення надана належна оцінка та на підставі досліджених доказів встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до наказу №315 від 22.08.2022 був призначений на посаду поліцейського взводу №1 роти №2 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення Луганськ-1 імені Героя України Сергія Губанова та відповідно звільнений з посади 23.01.2023 року, однак в подальшому наказом від 16.06.2023 року №80 о/с ОСОБА_1 призначено на посаду поліцейського взводу №1 роти охорони об`єктів публічної безпеки №2 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, а тому відповідно до п.п. «з» п.1 ч.1 ст. З Закону України «Про запобігання корупції», щорічно до 1 квітня був зобов`язаний подати декларацію, особи уповноваженої на виконання функцій держави за минулий рік за формою, що визначається НАЗК.

Відповідно до ЗУ від 20.09.2023 №3384-ІХ Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. в умовах воєнного стану, суб`єкти декларування не пізніше 31 січня 2024 року зобов`язані подати декларації за звітні періоди 2021 та 2022 роки.

Саме, 16.06.2023 року ОСОБА_1 під підпис був ознайомлений з вимогами ЗУ Про запобігання корупції, а саме положеннями ст. 45 цього закону в частині обов`язку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Отже, ОСОБА_1 будучи суб?єктом декларування та відповідальності за вчинення корупційних правопорушень і правопорушень, пов?язаних з корупцією, згідно повідомлення НАЗК направленого Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції, опублікував декларацію лише 02.02.2024, тобто поза межами строку подачі декларації встановленого законом, тим самим вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП.

З об`єктивної сторони склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, реалізується у формі дії (несвоєчасне подання декларації). При цьому, характеризуючою ознакою вчинення особою такого проступку є саме відсутність поважних причин несвоєчасного подання декларації особою, уповноваженої на виконання функцій держави.

Поряд із цим, матеріалами адміністративної справи не підтверджено, що причини несвоєчасного подання ОСОБА_1 декларації були поважними, об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення особи та які пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, в тому числі, пов`язаними як з відсутністю необхідних навичок роботи з Єдиним державним реєстром декларацій, так і з самою технічною роботою цього реєстру, та неодноразовими спробами особи виконати свій обов`язок.

В своїх поясненнях наданих суду першої ОСОБА_1 також не наводив даних щодо поважних причин несвоєчасної подачі декларації.

А тому, висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, є законними та обґрунтованими.

Апеляційні доводи щодо не встановлення вини особи при закритті справи, у випадах, передбачених ст. 38 КУпАП, є необґрунтованими, оскільки положення ст. 280 КУпАП встановлює обов`язок, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з`ясувати низку обставин, в тому числі чи винна особа в його вчиненні.

Слід зауважити, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених статтею 38 КУпАП, можливо лише за умови встановлення факту вчинення особою протиправної дії чи бездіяльності, що підпадають під визначені законом ознаки адміністративного правопорушення.

Так, з положень статті 38 КУпАП вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в порушенні провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина, як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в порушенні закону.

Разом з цим, звертаю увагу, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про закінчення строку притягнення до адміністративної відповідальності, виходячи з наступного.

За правилами ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Зважаю на те, що днем виявлення правопорушення, пов`язаного з корупцією, є день, коли суб`єкт складання протоколу про адміністративне правопорушення отримав відомості, беззаперечні та достатні для встановлення складу адміністративного правопорушення.

Тому, з огляду на матеріали даної справи, днем виявлення інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення слід вважати 04.10.2024 року, тобто коли суб`єкт складання протоколу в особі Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України отримав відповідь НАЗК, у зв`язку з чим в оскаржуваній постанові помилково цей строк відраховано з 01.02.2024, як з дня вчинення правопорушення.

Отже, вважаю, що на момент винесення оскаржуваної постанови станом на 11 лютого 2025 року, шестимісячний строк притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не сплинув.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості виходу за межі апеляційних вимог в бік погіршення процесуального становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, вважаю за необхідне оскаржувану постанову суду залишити без змін, а апеляційну скаргу, - без задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Постанову судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2025 року щодо ОСОБА_1 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Кононенко