Справа № 349/264/25
Провадження № 3/349/110/25
П О С Т А Н О В А

іменем України

20 березня 2025 року м. Рогатин

Суддя Рогатинського районного суду Івано-Франківської області Могила Р.Г. розглянув справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , працює трактористом-машиністом в СФГ "Тиблевич", за ч.1 ст.184 Кодексу України про адміністративні правопорушення ( далі КУпАП),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звинувачується в ухиленні від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов виховання неповнолітнього сина.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серія ВАД №205639 від 11 лютого 2025 року, батько ОСОБА_1 ухилився від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов виховання свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме, 14 січня 2025 року приблизно о 14 год 00 хв по вул. Нова в с-щі Букачівці Івано-Франківського району Івано-Франківської області, неповнолітній ОСОБА_2 виражався нецензурними словами в сторону малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та застосував щодо неї фізичну силу, відповідальність передбачена ч.1 ст. 184 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вини своєї у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП не визнав та пояснив, що належно виконує свої батьківські обов`язки. Зі слів сина йому відомо, що конфлікт був спровокований малолітньою ОСОБА_3 , оскільки йдучи по вулиці син почув, що вона під час розмови по телефону в зневажливій формі висловлювалася про його сестру ОСОБА_4 . З цього приводу він підійшов до неї та зробив їй зауваження. У відповідь почув образливі висловлювання. Жодних нецензурних слів у розмові не використовував та не застосовував фізичну силу. Вважає, що така поведінка малолітньої ОСОБА_3 зумовлена тим, що між їхніми сім`ями склалися неприязні відносини.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення свідків та дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 184 КУпАП щодо ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення з огляду на таке.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно ч. 1 ст. 2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 184 КУпАП настає за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків, щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх, які зокрема регламентуються законодавством.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, полягає в ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Неналежне виконання обов`язків щодо виховання дітей полягає у бездіяльності, внаслідок якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно і у неповному обсязі. Таке ухилення може бути у формі бездіяльності, пов`язаної із незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання, навчання неповнолітніх дітей.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Відповідно до ст. 150 СК України: 1) батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; 2) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; 3) батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; 4) батьки зобов`язані поважати дитину; 5) передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; 6) забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; 7) забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Отже ухиленням від виконання батьківських обов`язків не вважається будь-яка дія, а лише невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством, і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст.252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, тобто суд такими повноваженнями не наділений.

На підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП суду надано протокол про адміністративне правопорушення, а також письмові пояснення учасників події та свідків.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серія ВАД №205639 від 11 лютого 2025 року, батькові ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, а саме те, що він ухилився від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов виховання свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 , оскільки 14 січня 2025 року приблизно о 14 год 00 хв по вул. Нова в с-щі Букачівці Івано-Франківського району Івано-Франківської області, він виражався нецензурними словами в сторону малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та застосував щодо неї фізичну силу.

Протокол про адміністративне правопорушення як документ, що засвідчує факт неправомірних дій особи та є одним із доказів вчинення правопорушення, складається за встановленою формою і має містити усі дані, необхідні для вирішення справи.

Суд звертає увагу на те, що складений щодо ОСОБА_1 протокол не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки не містить суті адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, а викладена у протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу цього адміністративного правопорушення, а саме у протоколі не зазначено, які саме батьківські обов`язки, що встановлені ст. 150 СК України, не виконав ОСОБА_1 .

Наведене прямо суперечить принципу правової визначеності, закріпленому у рішеннях ЄСПЛ , згідно яких «закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку».

У випадку, коли викладена у протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшуковувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Судом безпосередньо були допитані в судовому засідання особи, письмові пояснення яких долучені до протоколу про адміністративне правопорушення.

Неповнолітній свідок ОСОБА_2 надав суду показання про те, що є сином ОСОБА_1 та навчається в 11 класі Букачівського ліцею. В цьому ж навчальному закладі в 5 класі навчається його сестра ОСОБА_4 . В одному класі з його сестрою навчається ОСОБА_5 . 14 січня 2025 року після уроків він з сестрою поверталися додому. Попереду них йшла ОСОБА_6 , яка розмовляла по мобільному телефону. Періодично ОСОБА_6 дивилася в їхню сторону та дещо некоректно висловлювалася про дівчину на ім`я ОСОБА_4 . З розмови ОСОБА_6 він зрозумів, що мова йде про його рідну сестру. Тоді він підійшов до неї та запитав, чому вона не може свої претензії висловити безпосередньо ОСОБА_4 . На що почув у відповідь нецензурну лайку. Свідок наголошував, що ОСОБА_7 він не ображав та не застосовував щодо неї жодної фізичної сили, а тому вибачення у неї просити не буде, а навпаки вона його ображала та кричала на нього.

Малолітній свідок ОСОБА_3 в присутності матері ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що 14 січня 2025 року після обіду вона поверталася зі школи додому, дорогою розмовляла по телефону з двоюрідною сестрою ОСОБА_9 . Позаду неї йшла її однокласниця ОСОБА_10 з братом ОСОБА_11 . ОСОБА_12 почав чіплятися до неї та вдарив її по нозі. Вона пішла в напрямку свого дому, однак ОСОБА_12 продовжував чіплятися до неї та вдарив її по голові рюкзаком. Вона чула, як ОСОБА_12 зателефонував матері та вихвалявся своїм вчинком. Вона ж коли прийшла додому, то одразу ж зателефонувала матері та розповіла їй про вказану подію.

Свідок ОСОБА_8 надала показання про те, що не була присутня під час конфлікту її малолітньої дочки ОСОБА_6 з ОСОБА_13 . Зі слів дочки їй стало відомо про те, що ОСОБА_12 вдарив ОСОБА_6 та ображав її. Оскільки не бажала, щоб ОСОБА_14 притягували до кримінальної відповідальності за спричинення тілесних ушкоджень, відмовилася від проведення судово-медичної експертизи дочки ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що 14 січня 2025 року разом з дочкою ОСОБА_8 перебували в м. Івано-Франківськ. Зателефонувала онука ОСОБА_6 і розповіла, що коли йшла додому після уроків та розмовляла із сестрою ОСОБА_9 по телефону, до неї підійшов ОСОБА_12 , який звинуватив її в тому, що вона обговорює його сестру ОСОБА_4 . Після цього ОСОБА_11 вдарив її в ногу та згодом вдарив по голові. ОСОБА_6 була дуже налякана та плакала.

Свідок ОСОБА_16 надала показання про те, що є матір`ю ОСОБА_2 . До неї зателефонував син ОСОБА_11 , де під час розмови з ним вона почула крики. На її запитання що сталося, ОСОБА_11 відповів, що це кричить ОСОБА_5 . Коли син прийшов додому, то він розповів, що зробив ОСОБА_17 зауваження, оскільки вона погано висловлювалася про його сестру ОСОБА_4 . На його зауваження ОСОБА_6 відреагувала дуже грубо. Жодних протиправних дій щодо ОСОБА_4 він не вчиняв.

За клопотанням особи, яка звинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення, в судове засідання викликалася практичний психолог Букачівського ліцею ОСОБА_18 . Однак в судове засідання вона не з`явилася, в заяві від 10 березня 2025 року повідомила суд, що нею був наданий висновок за результатами проведеної індивідуальної бесіди з дітьми.

Судом досліджено в судовому засіданні висновок практичного психолога Букачівського ліцею ОСОБА_18 по конфліктній ситуації між ОСОБА_19 та ОСОБА_13 . Зокрема у висновку зазначено таке: « Закінчивши бесіду, було важно зробити правильний висновок, бо були незрозумілості у ситуації. Попрацювавши у класі та індивідуально з дітьми, я не виявила ніяких різновидів насильства. Вислухавши версії двох сторін, дорослих зрозуміла, що діти були втягнуті і стали жертвами конфлікту дорослих, який був між ними ще до 14 січня 2025 року».

На підставі наведеного суд дійшов висновку, що за наявними в матеріалах справи та здобутими в судовому засіданні доказами не доведено поза розумним сумнівом факту ухилення ОСОБА_1 від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов виховання сина ОСОБА_2 , що в свою чергу не надає можливості зробити висновок про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Окрім того під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на 14 січня 2025 року досяг шістнадцятирічного віку, тобто віку, з якого наступає , як адміністративна так і кримінальна відповідальність.

Кримінальна відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження встановлена ст. 125 КК України.

Однак до протоколу про адміністративне правопорушення долучено заяву ОСОБА_8 від 11 лютого 2025 року, в якій вона просить припинити розгляд її заяви щодо нанесення тілесних ушкоджень її дочці ОСОБА_3 . Від проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_3 вона відмовляється.

Також Кодексом України про адміністративні правопорушення передбачено адміністративну відповідальність осіб за дрібне хуліганство , згідно ст. 173 КУпАП.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони громадського порядку. Громадський порядок це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами система відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій.

Суб`єктом правопорушення може бути особа, якій виповнилося 16 років.

Однак суд зазначає, що наявність події та складу правопорушення встановлююється в межах обставин, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, а суд не може самостійно змінювати формулювання обвинувачення та збирати докази, адже в такому випадку він перебере на себе функцію обвинувачення, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є неприпустимим.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, що є підставою для закриття провадження по справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 221, 247, 283- 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 184 КУпАП закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги .

Апеляційна скарга на постанову судді подається до Івано-Франківського апеляційного суду через Рогатинський районний суд Івано-Франківської області протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя Р.Г.Могила