Номер провадження: 33/813/112/25
Номер справи місцевого суду: 504/3738/24
Головуючий у першій інстанції Добров П. В.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі головуючого судді Дришлюка А.І.

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши апеляційну скаргу адвоката Богорел Сергія Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Комінтернівського районного суду Одеської області від 09 жовтня 2024 року по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 09.10.2024 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,0 грн. Стягнено з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн (а.с. 43).

19.10.2024 адвокатом Богорел С.В. в інтересах ОСОБА_1 за допомогою підсистеми «Електронний Суд» була направлена на адресу суду апеляційна скарга на постанову Комінтернівського районного суду Одеської області від 099.10.2024, в якій просив суд оскаржувану постанову скасувати та провадження по справі закрити. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення працівниками поліції порядку проходження огляду на стан сп`яніння, не пропонувалося пройти огляд на стан сп`яніння безпосередньо на місці зупинки транспортного засобу, при цьому апелянт стверджує, що відповідні ознаки сп`яніння у особи взагалі були відсутні. Разом з тим, апелянт також зазначає, що працівниками поліції не було дотримано вимог ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію», а транспортний засіб ОСОБА_1 був зупинений незаконно, внаслідок чого порушені його права (а.с. 44-49).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15.11.2024 апелянту було відкрито апеляційне провадження та справу призначено до розгляду (а.с. 52-53).

В судовому засіданні 18.03.2025 представник апелянта апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, оскаржувану постанову проси скасувати та провадження по справі закрити.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, повідомлена щодо дати та часу судового розгляду, в судове засідання не з`явилася.

Відповідно до положень ст. 294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника апелянта, апеляційним судом встановлено наступне.

Приймаючи оскаржуване рішення щодо визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив із того, що вина останнього в повній мір доведена дослідженими в судовому засідання доказами, а саме: даними протоколу серії ЕПР1 № 108025 від 05.08.2024, відеозаписом та іншими матеріалами справи.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За положеннями ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зі змісту складеного відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що останнього було повідомлено щодо місця розгляду справи, а саме Кодимський районний суд Одеської області (натомість матеріали справи було направлено до Комінтернівського районного суду Одеської області, яким здійснено розгляд справи по суті) та дати розгляду 05.09.2024, що підтверджується особистим підписом особи в графі ознайомлений зі змістом протоколу (а.с. 1). Після надходження матеріалів справи на адресу суду першої інстанції, 03.09.2024 було проведено автоматизований розподіл судової справи між суддями (а.с. 7) та 09.10.2024 (дата, яка в свою чергу не відповідає зазначеній в протоколі даті розгляду, з якою була ознайомлена особа) справу щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності було розглянуто по суті. Натомість, доказів на підтвердження вчинення судом будь-яких дій, спрямованих на повідомлення особи, яка притягується до адміністративної щодо дати та часу судового розгляду, з метою забезпечення його прав передбачених положеннями ст. 268 КУпАП, наявні матеріали справи не містять, незважаючи на наявність відповідних відомостей щодо місця проживання такої особи та зазначення в протоколі номеру телефону, як засобу зв`язку. Матеріали справи не містять в тому числі й відомостей щодо повідомлення представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності щодо дат та часу призначених судових засідань, незважаючи на неодноразові звернення останнього із клопотаннями щодо ознайомлення з матеріалами справи, долучивши при цьому документи на підтвердження представництва ОСОБА_1 в суді першої інстанції. Разом з тим, слід також зауважити, що представником особи, яка притягується до відповідальності неодноразово направлялися на адресу суду клопотання щодо проведення судового засідання в режимі відео конференції (а.с. 19-22, 29а-34), натомість будь-якого процесуального документу з приводу наведених клопотань, а саме щодо задоволення/відмови у задоволенні відповідних клопотань матеріали справи також не містять. При цьому, завертаючись до суду із заявами про відкладення розгляду справи, представником ОСОБА_1 неодноразово наголошувалося в поданих заявах щодо надання можливості для ознайомлення з матеріалами справи та вирішення питання щодо проведення судового засідання в режимі відео конференції, в тому числі й заява від 04.10.2024 про відкладення судового засідання призначеного на 09.10.2024 (дата оскаржуваної постанови суду), які в свою чергу судом першої інстанції також не було взято до уваги, у зв`язку із чим в подальшому справа була розглянута за відсутності особи, яка притягується до відповідальності та його представника, що в свою чергу є порушенням норм процесуального права та є безумовною підставою для скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції.

За положеннями ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Разом з тим, розгляд справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, щодо якої відсутні дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи з огляду на норми ст. ст. 268, 277-2 КУпАП є порушенням процесуального закону та вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо забезпечення рівності та змагальності сторін, що випливає із практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до положень ст. 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніше, як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи. Інші особи, які беруть участь у провадженні по справі про адміністративні правопорушення, повідомляються про день розгляду справи в той же строк. Згідно ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання, зокрема, чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.

З огляду на вищенаведене в своїй сукупності вбачається порушення судом першої інстанції положень ст. 268 КУпАП, в тому числі й положень ст. 277-2 КУпАП, та як результат розгляду справи за відсутністю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та його представника, адже участь даної особи під час розгляду справи є не обов`язковою лише за наявності відповідних доказів сповіщення такої особи щодо дати часу призначеного судового засідання та відсутності клопотань про відкладення розгляду справи, що в свою чергу підтверджує доводи апелянта в цій частині та просовує висновки суду в частині наявності підстав для розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 .

Разом з тим, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 108025 також вбачається, що ОСОБА_1 05.08.2024 близько 13 год. 40 хв. по Новомиколаївській дорозі керував транспортним засобом Hyundai, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме звужені зіниці ока, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За положенням ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідальність за вчинене адміністративне правопорушення настає у випадку керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При цьому, необхідною умовою для притягнення особи до відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є встановлення всіх обов`язкових ознак даного правопорушення, в тому числі й об`єктивної сторони даного правопорушення.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП.

За положенням ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За положеннями Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, перелік яких наведений в п. 3 та п. 4 розділу 1 даної інструкції. При цьому, підставами для проведення огляду, в тому числі, звернення працівника поліції до особи з відповідною пропозицією щодо проведення такого огляду з метою встановлення перебування/не перебування такої особи в стані сп`янінням, є не лише наявність у поліцейського відповідної підозри, а й безпосередньо наявність в такої особи відповідних ознак даного стану, встановлених розділом 1 вищезазначеної Інструкції, а саме п. 4 вказаного розділу, що містить перелік ознак наркотичного сп`яніння.

З протоколу вбачається, що працівниками поліції було виявлено у особи ознаки наркотичного сп`яніння, а саме звужені зіниці ока, що не реагують на світло та виражене тремтіння пальців рук. Відеозапис, долучений до матеріалів справи, розпочинається з моменту спілкування ОСОБА_1 та поліцейського, який в свою чергу вже звертається до особи із запитання дослівно «ви раніше вже притягувалися до відповідальності» (01 хв. 10 сек.), «чи є щось заборонене» (01 хв. 20 сек.) та «чи вживаєте щось заборонене» (01 хв. 49 сек), стверджуючи при цьому про наявність певних ознак, натомість підстави виявлення таких з відео не вбачаються. В подальшому фіксується проведення поліцейським огляду зіниць ока ОСОБА_1 , а саме щодо їх реагування на світло, в ході якого не вбачається, що саме було виявлено працівником поліції в ході проведення такого огляду (04 хв. 31 сек.). Така ознака, як нервозність, про наявність якої було зазначено поліцейським, до переліку ознак наркотичного сп`яніння не входить.

При цьому, на неодноразові твердження працівників поліції щодо вживання наркотичних речовин, особа відносно якої складено протокол зазначала, що наркотичні речовини не вживає та на запитання поліцейського відносно проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі у відповідності до положень Інструкції, ОСОБА_1 погодився, що також фіксується на зазначений відеозапис (03 хв. 47 сек.), проте в подальшому згідно відеозапису працівниками поліції було складено відносно останнього протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Фіксації безпосередньо відмови особи від проходження такого огляду, що є обов`язковою умовою для притягнення до відповідальності в межах даної статті, на долученому відеозаписі подій, що відбувалися в день складення протоколу, не міститься.

Наведене в своїй сукупності підтверджує відповідні доводи апелянта щодо відсутності підстав для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. У справі «Barbera, Messeguand Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Одночасно сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. The United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Крім того, у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява №36673/04) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження факту вчинення адміністративного правопорушення слід також враховувати практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016 р.) де серед іншого, зазначено, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».

У рішенні ЄСПЛ від 2.07.2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Так, ЄСПЛ у своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Таким чином, враховуючи вищенаведене в своїй сукупності, оскільки доводи апелянта знайшли своє часткове підтвердження в матеріалах справи, які в свою чергу не підтверджують в повній мірі та «поза розумним сумнівом» наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю з підстав, передбачених п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись 294 КУпАП України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Комінтернівського районного суду Одеської області від 09 жовтня 2024 року - скасувати.

Провадження по справі закрити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Повний текст постанови складений 19 березня 2025 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк.