Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2025 року м. Рівне

Справа № 568/1746/24

Провадження № 33/4815/93/25

Суддя Рівненського апеляційного суду Полюхович О.І.,

з участю:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника Юхимчука І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Радивилівського районного суду Рівненської області від 26 листопада 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Радивилівського районного суду Рівненської області від 26 листопада 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на п`ять років без оплатного вилучення транспортного засобу.

З постанови суду вбачається, що 08.10.2024 року о 09:17 год. на автодорозі М-06 Київ Чоп 418 км., ОСОБА_1 керував автомобілем BMW 528і, д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування даним транспортним засобом, а саме не отримував посвідчення водія відповідної категорії, чим повторно протягом року вчинив аналогічне порушення.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст.15 Закону України "Про дорожній рух", п. 2.1-А Правил дорожнього руху, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.126 КУпАП.

Не погодившись з постановою суду, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку. У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить закрити провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП. Вказує, що матеріали справи не містять доказів порушення ним правил дорожнього руху, які б слугували правовою підставою зупинки працівниками поліції його транспортного засобу, а тому усі складені відносно нього процесуальні документи не можуть бути допустимими доказами його вини у вчиненні інкримінованого правопорушення. Крім того, наявний у справі відеозапис об`єктивно не відображає події, які мали місце, зокрема, не підтверджує факту керування ним транспортним засобом, адже відеозапис не являється безперервним та не засвідчений цифровим підписом.

Заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника Юхимчука І.М. на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно до ч.5 ст.126 КУпАП, повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою-четвертою цієї статті, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

З протоколу про адміністративне правопорушення від 08 жовтня 2024 року вбачається, що 08.10.2024 року о 09:17 год. на автодорозі М-06 Київ Чоп 418 км водій ОСОБА_1 повторно керував автомобілем BMW 528і, д.н.з. НОМЕР_1 ,не маючи права керувати таким Т3, а саме не отримував посвідчення водія відповідної категорії, чим повторно протягом року вчинив порушення (31.10.2023 року відносно гр. ОСОБА_1 було винесено постанову БАД 72158 за ч.2 ст.126 КУПАП про накладення стягнення у вигляді і штрафу) та порушив п.2.1.а ПДР України та ст.5 ЗУ «Про дорожній рух» керування ТЗ особою, яка не має права керування таким ТЗ.

Разом з тим, у п.15 вищевказаного протоколу «Тимчасово вилучені документи» зазначено, що документи не вилучались, посвідчення водія НОМЕР_2 показано через систему «ДІЯ».

Так у ході апеляційного розгляду ОСОБА_1 вказав, що у нього наявне посвідчення водія від 15.04.2005 року, зазначив що показав вказане посвідчення працівникам поліції через додаток «ДІЯ».

Вказані твердження ОСОБА_1 підтверджується копією посвідчення водія від 15.04.2005 року, яку засвідчено його підписом та було долучено до матеріалів справи захисником Юхимчуком І.М..

Апеляційний суд зазначає, що у наявній у матеріалах справи довідці старшого лейтенанта поліції Левицької О. відсутні відомості з ІПНП ГСЦ «Посвідчення водія» про наявність чи відсутність у водія ОСОБА_1 посвідчення водія (а.с.5).

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч.2 ст.251 КУпАП).

Положеннями ч.1 ст.256 КУпАП встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, який засвідчує факт неправомірних дій, складається за встановленою формою і повинен містити дані про місце, час вчинення, суть правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Разом з тим, сам факт складання протоколу про адміністративне правопорушення не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідальних осіб від доведення правомірності свого рішення.

Апеляційний суд зазначає, що до протоколу про адміністративне правопорушення за частиною 5 статті 126 КУпАП не були додані докази, які б підтверджували відсутність у ОСОБА_1 категорії водійського посвідчення, що дозволяла б йому керувати транспортними засобами.

При цьому, зважаючи на застосування загальноприйнятого європейського стандарту доказування «поза розумним сумнівом», сформульованого у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п.282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, - доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Оскільки матеріали справи не містять підтвердження відсутності у водія ОСОБА_1 посвідчення водія, притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126 КУпАП за вказаних обставин є необґрунтованим.

Також апеляційний суд зазначає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення здійснюється в межах протоколу про адміністративне правопорушення, відповідно до якого дії ОСОБА_1 підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП, проте відповідно до ст.222 КУпАП саме на органи Національної поліції покладений обов`язок розгляду справи про адміністративні правопорушення, в тому числі, про порушення правил дорожнього руху, що передбачені частинами 1,2,4 ст.126 КУпАП, а тому апеляційна інстанція позбавлена можливості здійснити оцінку та визначити кваліфікацію дій ОСОБА_1 за вказаних вище обставин.

За вимогами статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. В Україні діє принцип презумпції невинуватості. Сам по собі факт складення протоколу про адміністративне правопорушення, за відсутності інших даних на підтвердження наявності складу адміністративного правопорушення, не є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Отже, з огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять належних доказів наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, а тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.6 ЄКПЛ, 294 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Радивилівського районного суду Рівненської області від 26 листопада 2024 року у відносно ОСОБА_1 скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Рівненського апеляційного суду О.І. Полюхович