КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2025 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного судуІгнатов Р.М., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що 29 серпня 2024 року о 00 год. 20 хв., водій ОСОБА_1 , у м. Києві, по вул. Богдана Хмельницького, 32, керував транспортним засобом марки «AUDI Q7», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився (на місці та у медичному закладі). Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2024 року - скасувати, а провадження у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративно правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити.

В обґрунтування своїх вимог вказав, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, винесена з порушенням норм процесуального та матеріально права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Зокрема, як зазначає апелянт 29 серпня 2024 року він перебував в своєму автомобілі «AUDI Q7», державний номерний знак НОМЕР_1 , при цьому керування транспортним засобом він не здійснював, оскільки він перебував в даному авто лише з метою «забрати свої речі та піти до готелю для ночівлі», однак саме в момент виходу з авто до нього з дружиною приблизно о 00 год. 25 хв. під`їхали працівники патрульної поліції, які повідомили йому, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння та здійснював керування належним йому транспортним засобом, однак автомобіль стояв припаркованим на узбіччі та не перебував у русі, що працівники патрульної поліції не взяли до уваги, так як наслідок склали протокол про адміністративне правопорушення. При цьому, ОСОБА_1 звертає увагу, що доданий до матеріалів справи відеозапис з нагрудної боді-камери поліцейського, не містить доказів керування ним транспортним засобом, а також долучений відеозапис не є безперервним, що не може вважтись належним та допустимим доказом. Крім того, на думку апелянта, працівниками поліції було порушено його право на правову допомогу у розумінні ст. 268 КУпАП, а тому з урахуванням цих та інших доводів, апелянт вважає, що доказів його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не встановлено, а докази, зазначені в постанові не підтверджують його вини, що відповідно до вимог п. 1 ст. 247 КУпАП, є підставою для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши письмові матеріали справи та відеозапис який стосувався обставин вчинення адміністративного правопорушення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови місцевого суду в межах апеляційної скарги, а також доводи апеляційної скарги та відповіді на запитання суду, суд апеляційної інстанції вважає апеляційні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, своє рішення про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, судом обґрунтовано тим, що обставини вчинення ОСОБА_1 даного правопорушення знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового розгляду справи на підставі фактичних даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР № 119302 від 29 серпня 2024 року, відповідно до якого встановлено факт вчинення адміністративного правопорушення; направлення на огляд; диску з відеозаписом з боді-камер інспекторів патрульної поліції з місця вчинення правопорушення.

Разом з тим, перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 та безпосередньо вказані ним під час апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції встановив, що наведені вище висновки судді, так само як і докази, зібрані по справі, на які суддя послалася у своїй постанові, не дають підстав вважати, що оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою.

Зокрема, як встановлено під час апеляційного розгляду протокол про адміністративне правопорушення, який було складено щодо ОСОБА_1 , а також інші докази, як окремо, так і в сукупності, не можуть служити достатнім підтвердженням вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме, що останній керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння за обставин, які зазначені у вказаному протоколі, оскільки всупереч висновкам судді, який розглядав справу, поліцейськими не були дотримані в повному обсязі вимоги ст. 266 КУпАП, а також вимоги Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735(надалі - Інструкція від 09.11.2015 року № 1452/735).

Відповідно до вимог, передбачених ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, як це передбачено ч. 2 ст. 266 КУпАП, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР № 119302 від 29 серпня 2024 року, який було складено щодо ОСОБА_1 , а також відеозапис на DVD диску, який долучений до матеріалів справи, не дозволяють зробити висновок про те, що вина ОСОБА_1 відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, безспірно доведена належними та допустимими доказами, оскільки, всупереч висновкам судді, яка розглядала дану справу, поліцейськими не були дотримані в повному обсязі вимоги ст. 266 КУпАП,а також вимоги відомчих Інструкцій, якими вони повинні були керуватися під час оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Зі змісту відеозапису, який було долучено до протоколу про адміністративне правопорушення та досліджено судом апеляційної інстанції, встановлено, що працівники патрульної поліції під`їхали до припаркованого біля готелю автомобіля, з водійського місця якого вийшов ОСОБА_1 . Після того, як працівники поліції підійшли до ОСОБА_1 , він почав швидко відходити від них, на прохання зупинитися не реагував. На твердження працівників поліції, про те, що ОСОБА_1 був за кермом транспортного засобу, він не заперечував, а також не повідомляв, що автомобілем керував драйвер. Як зафіксовано на відеозаписі, ОСОБА_1 сказав працівникам поліції «Я ледь доїхав з цими пригодами. Вона п`яна, а я ледь доїхав», а у розмові з невідомим абонентом він повідомив «Не я ж був за кермом». Зі слів працівників поліції, вони переслідували автомобіль ОСОБА_1 , який рухався містом у комендантську годину, проте, на підтвердження цього не надано жодних належних і допустимих доказів. Жодним чином не зафіксовано та не доведено той факт, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити її. Пояснив, що працівники патрульної поліції під`їхали, коли він сидів в машині, були ввімкнені фари, чи був двигун запущений не пам`ятає. ОСОБА_1 повідомив, що того дня в нього було весілля. Пояснив, що він не керував транспортним засобом, до місця зупинки його привіз драйвер. ОСОБА_1 разом зі своєю дружиною сиділи в машині і рахували кошти. В цей час працівники поліції на службовому автомобілі розвернулися через дві суцільні смуги дорожньої розмітки і під`їхали до нерухомого автомобіля. ОСОБА_1 не заперечував, що в ту ніч він перебував в стані алкогольного сп`яніння, проте заперечує той факт, що він керував транспортним засобом. Працівники патрульної поліції неодноразово повідомляли ОСОБА_1 , що його автомобіль рухався під його керуванням і даний факт зафіксовано, проте на підтвердження цього жодних доказів ними не було надано.

Коментуючи відеозапис з боді-камер працівників патрульної поліції, переглянутий в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, на свою фразу «Я ледь доїхав з цими пригодами. Вона п`яна, а я ледь доїхав» ОСОБА_1 вказав, що малося на увазі, що він ледь доїхав в якості пасажира, а не водія.

В судовому засіданні ОСОБА_1 було заявлено клопотання про виклик для допиту в судовому засіданні в якості свідка інспектора патрульної поліції ОСОБА_3 . В обґрунтування даного клопотання ОСОБА_1 зазначив, що в суді першої інстанції дана справа розглядалася 2 хвилини і він не мав часу зорієнтуватися для заявлення даного клопотання, оскільки він не правник та не володіє відповідними знаннями. Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вказане клопотання про виклик в судове засідання та допит в якості свідка інспектора патрульної поліції є необґрунтованим, оскільки не наведено переконливих доводів про необхідність допиту, а тому клопотання не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Стаття 62 Конституції України закріплює правило, згідно з яким усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Визначення терміну "керування транспортним засобом" було наведено в п. 27 Постанови Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Крім того, в рішенні №404/4467/16-а від 20.02.19 ВС/КАС зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, керування транспортним засобом - це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху - для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Знаходження за кермом транспортного засобу, яке не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), особи в нетверезому стані не є доказом вчинення останньою адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, оскільки саме перебування особи на місці водія не доводить факт керування транспортним засобом, незалежно від наявності ввімкненого двигуна.

Апеляційний суд акцентує свою увагу на тому, що стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події після повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП регламентовано, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 62 Конституції України встановлено презумпцію невинуватості. Обов`язок встановлення всіх обставин умовного правопорушення та доведення вини особи покладається на сторону обвинувачення. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Враховуючи наведені обставини, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, без надання належної правової оцінки доказам, яка, згідно з приписами ст. 252 КУпАП,повинна ґрунтуватися на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до частини 1 статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, в тому числі відеозапис з боді-камер інспекторів патрульної поліції, в яких відсутні будь які докази, які підтверджували б той факт, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності дійсно керувала транспортним засобом, враховуючи вимоги ст. 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а постанова судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2024 року скасуванню із закриттям провадження у справі, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 цього Кодексу.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2024 року, якою ОСОБА_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік - скасувати та закрити провадження у справі відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Р.М. Ігнатов

Справа № 761/34680/24

Апеляційне провадження № 33/824/719/2025

Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП

Суддя у першій інстанції - Волошин В.О.

Суддя в апеляційній інстанції - Ігнатов Р.М.