Справа № 456/1367/25
Провадження № 3/456/664/2025
ПОСТАНОВА

іменем України

19 березня 2025 року місто Стрий

Суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області Писарев О.Ю., розглянувши справу про адміністративне правопорушення щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ч. 1 ст.173-2, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 688472 від 25.02.2025, 25.02.2025 близько 16:00 год. гр. ОСОБА_1 за місцем свого проживання, АДРЕСА_2 , вчинив щодо дружини ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру, ображав її нецензурною лайкою, погрожував їй фізичною розправою, чим завдав шкоди її фізичному і психічному здоров`ю, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Крім цього, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 688471 від 25.02.2025, 25.02.2025 близько 16:00 год. гр. ОСОБА_1 за місцем свого проживання, АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру щодо дружини ОСОБА_2 в присутності їхніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19.03.2025 адміністративні справи №456/1367/25 (провадження №3/456/664/2025) та №456/1368/25 (провадження №3/456/665/2025) про вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП об`єднано в одне провадження, справі присвоєно №456/1367/25, провадження №3/456/664/2025.

ОСОБА_1 у судовому засіданні факт вчинення інкримінованих правопорушень заперечив, вказавши, що він не чинив жодного насильства по відношенню до потерпілої. Зазначив, що того дня його дружина ОСОБА_2 дізналась про подружню зраду з його сторони, не могла справитись зі своїми емоціями та, взявши його телефон, пішла до соціальних служб. Після цього до них додому приїхала поліція з дружиною та працівниками соціальної служби, після чого було складено протоколи про адміністративні правопорушення. Додатково наголосив, що, коли приїхала поліція, то він годував їхніх спільних дітей, жодного насильства щодо дітей не було.

Потерпіла ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримала пояснення ОСОБА_1 , зазначила, що насильства не було, вона дійсно того дня дізналась про подружню зраду зі сторони свого чоловіка і на емоціях пішла до соціальних служб, де вони все неправильно зрозуміли і викликали поліцію щодо факту домашнього насильства. Додатково пояснила, що всі заяви і пояснення писала під диктовку працівників поліції, які, коли приїхали, сказали, що відмовлятись від написання заяви вже не можна, бо вони вже приїхали за зверненням працівників соцслужб по факту вчинення домашнього насильства. На наступний день вона ходила в поліцію з метою забрати заяву, але вже не можна було. З чоловіком вони помирились та проходять курс у сімейного психолога. Наголосила на тому, що жодного насильства відносно їхніх дітей зі сторони ОСОБА_1 не було.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Частина 1 ст. 173-2 КУпАП встановлює відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Частина 2 ст. 173-2 КУпАП встановлює відповідальність за діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи.

Як наведено вище, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №688472 від 25.02.2025 року, 25.02.2025 близько 16:00 год. гр. ОСОБА_1 за місцем свого проживання, АДРЕСА_2 , вчинив щодо дружини ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру, ображав її нецензурною лайкою, погрожував їй фізичною розправою, чим завдав шкоди її фізичному і психічному здоров`ю, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП/справа №456/1367/25 провадження №3/456/664/2025 а.с.2/.

Крім цього, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №688471 від 25.02.2025 року, 25.02.2025 близько 16:00 год. гр. ОСОБА_1 за місцем свого проживання, АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру щодо дружини ОСОБА_2 в присутності їхніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП/справа №456/1368/25 провадження №3/456/665/2025 а.с.2/.

Окрім протоколів про адміністративні правопорушення до матеріалів справи долучено:

- копію рапорту старшого інспектора чергового Стрийського РУП ГУНП у Львівській області Лапундяк В. В. від 25.02.2025, з якого вбачається, що 25.02.2025 о 17:23 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 25.02.2025 о 17:23 за адресою: АДРЕСА_3 , заявниця повідомила, що в центр надання соціальних послуг звернулась жінка гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає АДРЕСА_4 , яка потерпає від насильства чоловіка гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який чинить психологічне, фізичне насильство; в будинку залишились 3-оє дітей; ШМД не потрібно; просять скерувати поліцію; заявник: ОСОБА_5 /справа №456/1367/25 провадження №3/456/664/2025 а.с.3-4/;

- заяву ОСОБА_2 на ім`я начальника Стрийського РУП ГУНП у Львівській області щодо вжиття заходів по відношенню до ОСОБА_1 , який 25.02.2025 за місцем проживання вчинив відносно неї домашнє насильство психологічного характеру, під час цього були присутні їхні спільні неповнолітні діти /справа №456/1367/25 провадження №3/456/664/2025 а.с.5/;

- письмові пояснення ОСОБА_2 , з яких вбачається, що 25.02.2025 близько 16:00 год. її чоловік ОСОБА_1 вчинив щодо неї домашнє насильство психологічного характеру, а саме: ображав її нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, чим чинив на неї моральний та психологічний тиск; усе це відбувалось присутності їхніх дітей; після чого вона вийшла на вулицю та пішла у соціальні служби м. Стрий, де вона розповіла їм усе дану подію та які, в подальшому, подзвонили до поліції/справа №456/1367/25 провадження №3/456/664/2025 а.с.6/;

- копію форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства відносно кривдника ОСОБА_1 щодо потерпілої ОСОБА_2 , відповідно до якої встановлено, що рівень небезпеки низький/справа №456/1367/25 провадження №3/456/664/2025 а.с.7/;

- копію форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства відносно кривдника ОСОБА_1 щодо потерпілої ОСОБА_3 , відповідно до якої встановлено, що рівень небезпеки низький/справа №456/1367/25 провадження №3/456/664/2025 а.с.8/;

- копію форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства відносно кривдника ОСОБА_1 щодо потерпілої ОСОБА_4 , відповідно до якої встановлено, що рівень небезпеки низький/справа №456/1367/25 провадження №3/456/664/2025 а.с.9/.

Аналогічні докази містяться у справі №456/1368/25, провадження №3/456/665/2025, а відтак такі повторно судом не аналізуються.

Відповідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»,

- домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

- кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі;

- обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи;

- особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі;

- психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Отже, проаналізувавши усі досліджені в ході розгляду справи докази, які наведені вище, приходжу до висновку, що 25.02.2025 близько 16 години 00 хвилин за адресою: АДРЕСА_2 , між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у присутності їх малолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , відбувся конфлікт, з приводу подружньої зради одним із подружжя. Водночас, ознак притаманних психологічному насильству, а саме те, що дії одного з учасників зазначеного конфлікту викликали у іншого побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи в ході розгляду справи не встановлено, адже під час конфлікту дії кожного з його учасників були по суті тотожними.

Відповідно до cт.cт. 254-256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння (діянь), яке (які) містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП є джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення. У ньому, крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків потерпілих якщо вони є; пояснення, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Саме в межах зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин інкримінованого особі адміністративного правопорушення має провадитися судовий розгляд.

З цього слідує, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом у даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені у ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Отже, з цього випливає, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи у тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом", який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Суд виходить з того, що формальний підхід до розгляду справи є неприпустимим, а підтверджених належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами фактів вчинення інкримінованих правопорушень ОСОБА_1 в ході розгляду справи не доведено та не встановлено.

Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 688472 від 25.02.2025 не долучено належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, за яке передбачена відповідальність за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

При цьому, суд враховує пояснення потерпілої ОСОБА_2 , яка заперечила факт вчинення відносно неї домашнього насильства та не вважає себе потерпілою.

У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції.

Згідно ч. 2 ст. 6 Конвенції, кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стаття 6 Конвенції також встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні кримінального правопорушення.

Разом з тим, розглядаючи справи про адміністративні правопорушення, виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ, враховую, що хоч і за національним законом особа притягується до адміністративної відповідальності, їй фактично пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні ЄСПЛ, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання.

Так, Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Зокрема, у справі "Лучанінова проти України" (рішення від 09.06.2011 р., заява N 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

Процес у справі про адміністративне правопорушення цілком ув`язаний з вищезазначеними презумпціями процесу кримінального, оскільки Європейський суд уже визнавав кримінально-правовий характер норм українського законодавства, якими передбачена відповідальність за адміністративні правопорушення.

Адміністративні стягнення визначені КУпАП мають каральний і стримуючий характер. Водночас, розмір штрафу у даній категорії справ (справи про адміністративні правопорушення) інколи цілком співставний з покараннями визначеними санкціями окремих статей Кримінального кодексу України.

Таким чином, адміністративні правопорушення інкриміновані ОСОБА_1 можуть бути віднесені до «кримінального обвинувачення», у розумінні статті 6 Конвенції, із поширенням відповідних гарантій щодо справедливого судового розгляду.

Принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудній (в даному випадку особа відносно якої складено протокол) вчинив правопорушення, яке йому ставиться у провину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні (у даному випадку на особах які складали протокол), і будь який сумнів має тлумачитись на користь особи стосовно якої вирішується питання про притягнення до відповідальності.

Відповідно до положень статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і вчинене саме особою стосовно якої складено протокол про правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення (у даному випадку інспектора поліції) має пояснювати усі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії відображеній у протоколі, як суть правопорушення.

Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення (у даному випадку представники поліції), був спростований фактами, встановленими на підставі належних та допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною у інкримінованих діях.

Один з основних принципів забезпечення вирішення спорів у публічно-правовій сфері, зокрема, між суб`єктом приватного права і суб`єктом владних повноважень, передбачає, що останній зобов`язаний забезпечити доведення в суді правомірності свого рішення, дії або бездіяльності, оскільки, в протилежному випадку, презюмується, що вони є протиправними.

Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження вини особи у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення, необхідно врахувати те, що суд не може самостійно та з власної ініціативи відшукувати докази на користь обвинувачення (в даному випадку для доведення вини), оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Виходячи з положень ст. 8, ст. 62 Конституції України, дотримання принципу верховенства права є однією із засад існування демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Окрім того, судом встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №688471 від 25.02.2025 року, ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство «в присутності їхніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП», однак, диспозиція ч. 2 ст. 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за домашнє насильство вчинене «стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи».

Суд вважає, що поняття «в присутності малолітніх дітей» і «відносно малолітніх дітей» не можна ототожнювати.

Частиною 1 ст. 7 КУпАП також визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Враховуючи вищенаведене, оцінивши наявні у матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази у їх сукупності з урахуванням того, що усі виявлені під час провадження у справі сумніви повинні застосовуватись на користь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, а суд не наділений повноваженням збирати з власної ініціативи докази винуватості чи невинуватості особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, приходжу до висновку про недоведеність наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, а тому провадження у справі підлягає закриттю, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України, тобто у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Разом з тим, зважаючи на те, що наведені вище факти, а саме конфлікт між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мав місце у присутності їх спільної малолітніх дітей, суд вважає за необхідне та доцільне звернути увагу батьків на неприпустимість такої поведінки у майбутньому задля збереження психологічного здоров`я дітей та належного її виховання та піклування про них.

Керуючись ст.ст. 247, 283, 284 КУпАП,

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити, на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Стрийський міськрайонний суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Суддя О. Ю. Писарев