Номер провадження: 33/813/576/25
Головуючий у 1-й інстанції Кривохижа Ю.А.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2025 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В., захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Євценка Романа Ігоровича

розглянувши апеляційну скаргу захисника Євценка Романа Ігоровича

на постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2024 року

встановив:

Постановою судді Приморського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2024 рокуОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Вирішено питання щодо судового збору.

Cудом першої інстанції встановлено, що 19 липня 2024 року о 18: 00 год в м. Одесі по вул. Колонтаївській, 41, ОСОБА_1 керував транспортним засобом Seat Alhambra 1.9 D д/з НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР.? ?

В апеляційній скарзі захисник Євценко Р.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 , просить скасувати постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2024 року та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

За доводами апеляційної скарги суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тому, що у справі відсутні докази, які б підтверджували факт керування

ОСОБА_1 транспортним засобом за обставин, зафіксованих у протоколі про адміністративне правопорушення. За версією сторони захисту, у першій половині дня

ОСОБА_1 дійсно користувався належним йому транспортним засобом «Seat Alhambra» д/з НОМЕР_1 , та о 14:00 год він припаркував автомобіль на місці, яке його сусід

ОСОБА_2 не вбачав за можливе використовувати ОСОБА_1 , як паркувальне місце для свого автомобіля. Залишаючи свій автомобіль на вказаному вище місці ОСОБА_1 вважав, що ОСОБА_2 перебуває на дачі і проблем із припаркованим автомобілем не виникне. Однак, як виявилось сусіди ОСОБА_1 , не перебували на дачі і повернувшись додому ОСОБА_2 забажав, щоб транспортний засіб було перепарковано, оскільки він йому заважав. Захисник зауважує, що добросусідських стосунків у ОСОБА_1 із ОСОБА_3 не склалось і конфліктні ситуації у них виникають досить часто, в тому числі і через паркувальне місце. ОСОБА_1 повідомив свого сусіда, що він вживав алкогольний напій під час обіду і сідати за кермо машини не буде, оскільки, дійсно перебуває в стані алкогольного сп`яніння, при цьому повідомив, що автомобіль не зачинений і за бажанням, хтось інший може його перепаркувати. Оскільки, з сусідом у ОСОБА_1 і так напружені стосунки, між ними виникла суперечка, внаслідок чого сусід викликав поліцейських. При цьому, транспортний засіб залишався на тому ж місці, ОСОБА_1 не сідав за кермо автомобіля після того, як вжив алкогольний напій, як і не керував ним в стані алкогольного сп`яніння, працівники патрульної поліції, що прибули на місце події, відштовхали автомобіль разом із ОСОБА_4 , що підтверджується відеозаписом, долученим до матеріалів справи. Ураховуючи, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, тому у нього не виникав обов`язок на вимогу поліцейського проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння. Посилаючись на відеозапис, зазначає, що правоохоронцями не було роз`яснено ОСОБА_1 його права та обов`язки, передбачені законом. Справу розглянуто судом без участі ОСОБА_1 , останній не був повідомленим про дату, час та місце розгляду справи у порядку, встановленому законом.

Разом з апеляційною скаргою захисник подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що ОСОБА_1 участь у розгляді справи не приймав, про дату, час та місце розгляду справи не був повідомленим належним чином, копію оскаржуваної постанови не отримував.

В судовому засіданні захисник Євценко Р.І. підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Зважаючи на положення статті 268 КУпАП, які не містять імперативної заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, апеляційний суд, врахувавши фактичні обставини справи, вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 .

Вислухавши захисника Євценка Р.І. за доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Строк на апеляційне оскарження, пропущений із поважних причин, може бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи.

При вирішенні питання про можливість поновлення пропущеного процесуального строку, суд має зважати на причини, які слугували перешкодами у реалізації особою права на апеляційне оскарження.

Поважними причинами слід вважати лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, яка подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд повинен у сукупності оцінити всі обставини справи, навести мотиви щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку на апеляційне оскарження та зазначити, з яких підстав подане скаржником клопотання може бути задоволене.

Лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Так, 25 листопада 2024 року судом прийнято оскаржувану постанову, тому у відповідності до ст. 294 КУпАП перебіг строку на її апеляційне оскарження розпочався з 26 листопада 2024 року і закінчився 05 грудня 2024 року.

З матеріалів справи убачається, що справу розглянуто без участі ОСОБА_1 , останній копію оскаржуваної постанови не отримував, з апеляційною скаргою захисник звернувся 30 січня 2025 року.

З огляду на вказане, апеляційний суд вважає наведені захисником доводи в якості причин пропуску строку на апеляційне оскарження поважними, у зв`язку з чим клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.

Із тексту апеляційної скарги убачається, що захисником не оспорюється та обставина, що ОСОБА_1 на вимогу поліцейського відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, як на місці події за допомогою спеціального технічного засобу, алкотестеру, так і у закладі охорони здоров`я, наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, які слугували підставами для висловлення на його адресу такої вимоги, захисник під сумнів не ставить, а також те, що складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно нього фіксувалися правоохоронцями за допомогою технічного засобу фіксації, а тому з огляду на положення ч. 7 ст. 294 КУпАП, ці обставини апеляційним судом не перевіряються.

Як на підставу для задоволення вимог апеляційної скарги захисник посилається на те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, доказів на підтвердження цієї обставини правоохоронцями не здобуто та до матеріалів справи не долучено.

Переглядаючи справу про адміністративне правопорушення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд враховує таке.

Відповідно до ч. 1ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; по-третє відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; по-третє відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно зп. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України N 1306 від 10.10.2001 року, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення (ч. 2 ст. 266 КУпАП).

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я (ч. 3 ст. 266 КУпАП).

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним (ч. 5 ст. 266 КУпАП).

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 266 КУпАП).

Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджено Постановою КМУ від 17.12.2008 року N 1103 (далі Порядок).

Пунктом 6 Порядку передбачено, що водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Згідно із пунктом 8 Порядку у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Також порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським і оформлення його результатів, регламентовано розділом II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 року N 1452/735 (далі -Інструкція).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я) (п. 7 розділу I Інструкції).

Наведені вище вимоги законодавства при складенні протоколу про адміністративне правопорушення були дотримані.

Поняття доказів та джерела їх отримання, визначені ст. 251 КУпАП, зокрема, до таких джерел законодавець відносить протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, відеозапис, інші документи.

Приймаючи рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладення на нього стягнення, суд першої інстанції виходив із того, що його вина підтверджується, серед іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, направленням на медичний огляд, письмовими поясненнями ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , а також відеозаписом, долученим правоохоронцями до матеріалів справи.

З такими висновками суду, апеляційний суд погоджується, з огляду на таке.

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії АБА №113878 від 19 липня 2024 року, правоохоронцями зафіксовано, що: «19 липня 2024 року о 18:00 год в м. Одеса водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Seat Alhambra» 1.9 D, днз НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

У графі «свідки чи потерпілі» зазначені відомості про ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , що засвідчено їх підписами.

Також поліцейськими зазначено, що до протоколу додаються пояснення, направлення, ПВР 471001, 473674.

Від підписання вказаного протоколу про адміністративне правопорушення, внесення до нього пояснень, отримання його примірника ОСОБА_1 відмовився, про що поліцейським зроблено відповідні відмітки.

З відеозаписів, долучених правоохоронцями до матеріалів справи, належність та допустимість яких, як джерела доказів, захисник не оспорює убачається, що поліцейські прибули на місце події у зв`язку із зверненням ОСОБА_5 на лінію 102, яка підтвердила правоохоронцям, що вона дійсно зверталася до поліції у зв`язку з тим, що її, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння поставив транспортний засіб поруч з хвірткою до їх будинку, що створює перешкоди (18:07:30 18:09:46 час вказаний на відеозаписі). Правоохоронців зустрів чоловік заявниці ОСОБА_6 , який повідомив, що орієнтовно 5-10 хвилин назад їх сусід ( ОСОБА_1 ), який проживає над ними спеціально припаркував власний автомобіля поруч з хвірткою їх будинку, підтвердив, що він знаходився у стані алкогольного сп`яніння (18:10:04-18:10:35 час вказаний на відеозаписі). Під час спілкування з ОСОБА_1 , поліцейський повідомив останнього, що відносно нього надійшла скарга від сусідів про те, що він будучи у стані алкогольного сп`яніння, сів за кермо транспортного засобу та припаркувався біля їх воріт, на що ОСОБА_1 відповів, що це лише уява сусідів (18:13:37-18:13:54 час вказаний на відеозаписі). При цьому,

ОСОБА_1 звернув увагу поліцейського, що він знаходиться у стані алкогольного сп`яніння та транспортним засобом востаннє керував позавчора (18:14:22 час вказаний на відеозаписі). З метою перевірки тверджень ОСОБА_1 , поліцейський запитав у сусідки щодо місця розташування автомобіля ОСОБА_1 , на що остання повідомила, що вчора транспортний засіб стояв у іншому місці, на відміну від того, де він розташований зараз (18:14:38-18:14-18:14:42 час вказаний на відеозаписі). Також свідок ОСОБА_6 бачив, як за кермом транспортного засобу знаходився саме ОСОБА_1 (18:14:58 час вказаний на відеозаписі). Поліцейський зазначив, що факт керуванням автомобілем саме ОСОБА_1 підтверджується усними поясненнями свідків, які також будуть відібрані письмово. Після чого запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці події за допомогою спеціального технічного засобу або ж у закладі охорони здоров`я, посилаючись на те, що у нього наявні ознаки алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду у запропонований спосіб ОСОБА_1 відмовився, підтвердив те, що він усвідомлює правові наслідки відмови від проходження огляду, а саме те, що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення. На вимогу поліцейського пред`явити посвідчення водія ОСОБА_1 відмовився (18:15:52 час вказаний на відеозаписі). Установивши зазначені вище обставини, правоохоронцями було складено відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, а також постанову про накладення адміністративного стягнення за ч.1 ст. 126 КУпАП за керування транспортним засобом без посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (18:41:38 час вказаний на відеозаписі). Перед початком складення процесуальних документів, поліцейським було роз`яснено ОСОБА_1 його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП (18:16:19 18:17:24 час вказаний на відеозаписі). Також з відеозапису убачається, що автомобіль ОСОБА_1 був розташований від хвіртки будинку орієнтовно на відстані 1 метри, тоді як мінімально необхідна відстань між цими об`єктами має становити 2 метри, що підтвердив ОСОБА_1 та визнав, що транспортний засіб припаркований з порушенням вимог ПДР, які регламентують правила зупинки/стоянки автомобіля (18:19:40 18:19:58 час вказаний на відеозаписі).

Свідок ОСОБА_6 , надаючи пояснення правоохоронцям у письмовій формі повідомив поліцейським про те, що 19 липня о 18:00 год його сусід ОСОБА_7 поставив в стані алкогольного сп`яніння свій автомобіль біля хвіртки його будинку на відстані менше одного метра, на зауваження не реагував у зв`язку з чим був вимушений викликати правоохоронців.

Надаючи письмові пояснення свідок ОСОБА_5 повідомила правоохоронцям про те, що приблизно 18:00 год сусід ОСОБА_8 в стані алкогольного сп`яніння поставив свій транспортний засіб біля хвіртки її будинку на відстані менше одного метра та на її зауваження ніяк не реагував, у неї піднявся тиск у зв`язку з чим було викликано швидку допомогу.

Установивши та зафіксувавши, що водій транспортного засобу, з ознаками алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження огляду, як на місці зупинки, так і у закладі охорони здоров`я, поліцейськими підставно складено відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Аргументи захисника про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом у часі та місці, зазначеному у протоколі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд оцінює критично та відхиляє, з огляду на таке.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і особа, яка притягається до адміністративної відповідальності є винною у його вчиненні.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, установленими на підставі допустимих доказів, і єдиною версією, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Надаючи пояснення правоохоронцям, як в усній, так і письмовій формі, свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_5 прямо вказали на ОСОБА_1 , як чоловіка, який знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, припаркував власний транспортний засіб на незначній відстані від хвіртки, що веде до їх будинку, що створювало їм додаткові перешкоди у зв`язку з чим вони звернулися до правоохоронного органу. Факт керування автомобілем мав місце за 5-10 хвилин до моменту прибуття поліцейських на місце події, тобто о 18:00 год.

Вказані вище пояснення свідків, надані ними як в усній, так і письмовій формі є послідовними, надані без будь-якого примусу, узгоджуються як між собою, так і з іншими доказами (відеозаписом), що містяться у справі, обставин ставити їх під сумнів, апеляційний суд не вбачає.

Доказів, які б підтверджували наявність недобросусідських відносин між свідками та ОСОБА_1 , стороною захисту не надано. Та обставина, що свідки звернулися до правоохоронців з метою врегулювання питання щодо паркування транспортного засобу, який належить ОСОБА_1 , тобто діяли у межах правового поля, сама по собі, не свідчить про наявність між ними конфлікту.

Тому факт керування ОСОБА_1 вказаним вище транспортним засобом 19 липня 2024 року у місці, час і за обставин встановлених та зафіксованих поліцейським у протоколі про адміністративне правопорушення підтверджується вказаними вище поясненнями свідків, які прямо вказали на ОСОБА_1 , як особу, яка керувала транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

При цьому, апеляційний суд враховує, що наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, на місці події, захисник у апеляційній скарзі не заперечує. Водночас, апеляційний суд зауважує, що надаючи пояснення в усній формі, заперечуючи факт керування транспортним засобом, на місці події ОСОБА_1 повідомив поліцейським, що того дня, тобто 19 липня 2024 року взагалі не знаходився за кермом автомобіля, востаннє транспортним засобом керував «позавчора» тобто 17 липня 2024 року.

Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Під час апеляційного перегляду справи захисник вже не заперечував той факт, що того дня, тобто 19 липня 2024 року (день складення протоколу про адміністративне правопорушення), ОСОБА_1 все ж таки керував транспортним засобом, однак захисник стверджував, що транспортним засобом ОСОБА_1 керував о 14:00 год, перебуваючи в тверезому стані, а лише потім вживав алкоголь, у зв`язку з чим відмовився перепаковувати транспортний засіб.

Апеляційний суд зауважує, що пояснення надані ОСОБА_1 на місці події та версія подій яку наводить захисник в апеляційній скарзі, є суперечливими, оскільки такі обставини не узгоджуються з поясненнями, які надав ОСОБА_1 правоохоронцям, що зафіксовано за допомогою відеозапису, що викликає обґрунтований сумнів у достовірності перебігу подій та їх відповідності дійсним фактичним обставинам справи.

За клопотанням захисника, під час апеляційного перегляду справи, судом допитано в якості свідка ОСОБА_9 , яка є донькою ОСОБА_1 , яка пояснила, що того дня її батько керував транспортним засобом, після того як він припаркував автомобіль о 10-11 годині дня, приблизно о 13-14 годині дня він вживав алкоголь, після за чого за кермо транспортного засобу цього дня він не сідав, перепаркувати автомобіль не міг, оскільки вживав алкоголь.

Свідок ОСОБА_4 , допитаний за клопотанням захисника, в судовому засіданні надав пояснення про те, що зранку він знаходився вдома, приблизно о 15-16 годині, вийшовши на балкон перекурити, побачив співробітників поліції та спустився вниз. За кермом автомобіля ОСОБА_1 не бачив, правоохоронці запропонували ОСОБА_1 переставити машину, на що останній відмовився, посилаючись на те, що він вживав алкоголь. Також пояснив, що ніколи не бачив ОСОБА_1 за кермом транспортного засобу у стані алкогольного сп`яніння, та додав, що того дня автомобіль був розташований на тому місці, де його виявили поліцейські, орієнтовно з 12 години.

Апеляційний суд критично оцінює надані ОСОБА_9 пояснення, оскільки такі суперечать встановленим у справі обставинам, і спростовуються іншими доказами, зокрема вказаними вище поясненнями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , а також поясненнями ОСОБА_1 наданими ним 19 липня 2024 року на місці події безпосередньо правоохоронцям, зокрема про те, що він у цей день взагалі не кував автомобілем.

Крім того, свідок ОСОБА_9 є донькою ОСОБА_1 , тому надані нею пояснення суд оцінює як сприяння для уникнення ОСОБА_1 негативних правових наслідків, обумовлених притягненням його до адміністративної відповідальності.

Також апеляційний суд не приймає до уваги пояснення, надані в судому засіданні свідком ОСОБА_4 , оскільки останній будучи присутнім на місці події, приймаючи участь у перепаркуванні 19 липня 2024 року вказаного вище транспортного засобу, належного

ОСОБА_1 , що підтверджується відеозаписом, не повідомляв правоохоронцям про ті обставини, які він повідомив під час апеляційного перегляду справи, зокрема про те, що того дня автомобіль знаходився у нерухомому стані, починаючи з 12 години дня.

Водночас, апеляційний суд зауважує, що стороною захисту не надано суду доказів на підтвердження того, що складену правоохоронцями відносно ОСОБА_1 , як водія транспортного засобу, постанову про накладення адміністративного стягнення за ч.1 ст. 126 КУпАП, скасовано.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, доведено поза розумним сумнівом.

Аргументи захисника про те, що ОСОБА_1 не було роз`яснено його права, передбачені апеляційний суд відхиляє, як такі, що спростовуються фактичними обставинами справи, зокрема відеозаписом.

Щодо аргументів захисника про розгляд справи суддею першої інстанції без участі ОСОБА_1 , апеляційний суд зазначає про таке.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободкожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За висновком ЄСПЛ з огляду на принцип, згідно з яким Конвенція покликана гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними, право на справедливий суд не може вважатися ефективним, якщо клопотання та зауваження сторін не будуть справді "заслухані", тобто належним чином розглянуті судом. У рішеннях судів і трибуналів мають бути належним чином наведені підстави, на яких вони ґрунтуються. Цей обов`язок обґрунтовувати рішення не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, висунутий скаржником, а передбачає, що сторони судового провадження можуть розраховувати на отримання конкретної та чіткої відповіді на аргументи, які є вирішальними для результату цього провадження. Ступінь застосування цього обов`язку обґрунтовувати рішення може змінюватися залежно від характеру рішення та має визначатися з огляду на обставини справи (див. рішення у справі "Мазахір Джафаров проти Азербайджану" (Mazahir Jafarov v. Azerbaijan), заява N 39331/09, пункти 34 і 35, від 02 квітня 2020 року з подальшими посиланнями).

Переглядаючи цю справу апеляційний суд враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема рішення у справі справі "Серявін та інші проти України", де ЄСПЛ зазначав: "ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті".

Апеляційний суд враховує, що справу про адміністративне правопорушення в суді першої інстанції розглянуто за відсутності ОСОБА_1 водночас, це не вплинуло на правильність висновку судді про наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 не був позбавлений можливості захищати свої інтереси у суді, шляхом подання апеляційної скарги з наведенням мотивів і доводів в обґрунтування власної правової позиції захисту, і це право йому було забезпечено апеляційним судом, шляхом поновлення строку на апеляційне оскарження, проведення судового засідання за участі його захисника.

Таким чином, апеляційним судом забезпечено реалізацію права ОСОБА_1 бути "почутим", тим самим дотримано гарантії справедливого розгляду справи.

Іншими доводами апеляційну скаргу захисник не обґрунтовує.

Отже апеляційним переглядом встановлено, що суддею відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Порушень судом першої інстанції норм КУпАП під час з`ясування обставин по справі апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин, відсутні підстави для закриття провадження у справі, і висновок судді про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КупАП є вірним.

Підсумовуючи наведене вище апеляційний суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження по справі за п. 1 ст.247 КУпАП, з мотивів наведених у скарзі.

Керуючись ст. 294 КУпАП

постановив:

Клопотання захисника Євценка Романа Ігоровича задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Приморського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2024 року.

Апеляційну скаргу захисника Євценка Романа Ігоровича залишити без задоволення.

Постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2024 року

залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.П. Лозко