Справа № 354/2289/24
Провадження № 33/4808/244/25
Категорія ст.122-2ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Остап`юк М. В.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Любчика С.Р.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 адвоката Любчика С.Р. на постанову Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 31 січня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП та призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі дев`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 153 (сто п`ятдесят три) гривні 00 копійок, стягнуто судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок, -

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122-2 КУпАП.

Так, судом встановлено, що 31.10.2024 року приблизно о 21 год 39 хв в с. Поляниця по кварталу Урочище Вишні, 354 А, водій ОСОБА_1 не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, яку поліцейський здійснив шляхом увімкнення проблискового маячка синього та червоного кольору та спеціального звукового сигналу. Тим самим ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.4 та 8.9 «б» ПДР.

Не погодившись з вказаним рішенням суду захисник ОСОБА_1 адвокат Любчик С.Р. подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова суду першої інстанції є необґрунтованою і такою, що винесена з порушенням норм процесуального права.

Звертає увагу, що ОСОБА_1 було направлено клопотання до Яремчанського міського суду про направлення матеріалів справи щодо нього за підсудністю в Тисменицький районний суд Івано-Франківської області. Однак Яремчанським міським судом вказане клопотання не було вирішене, та про нього не згадується в оскаржуваній постанові.

Адвокат вказує, що ним і його підзахисним завчасно були направленні клопотання про відкладення судового засідання із вказаними поважними причинами, ОСОБА_1 в своєму клопотанні вказував, що бажає надати суду пояснення з приводу складеного щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення та притягнення його до відповідальності, суд першої інстанції всупереч цьому розглянув справу без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника. Тому вважає, що розглянувши справу в розумні строки, суд не може порушувати право особи на захист.

Стверджує, що в обґрунтування вини ОСОБА_1 суд обмежився посиланням на докази без жодної конкретизації того, які саме обставини ці докази доводять.

Зазначає, що в протоколі про адміністративне правопорушення не вказано, яка саме частина статті 122 КУпАП інкримінується ОСОБА_1 .

Вважає, що рапорти працівників поліції є неналежним доказом вини ОСОБА_1 , оскільки вони є документами внутрішнього користування.

На думку апелянта, постанову Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 31.01.2025 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 122-2 КУпАП слід скасувати та закрити провадження по справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 .

В судовому засіданні апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник адвокат Любчик С.Р. підтримали вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просили скасувати постанову суду щодо ОСОБА_1 та закрити провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню і постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.

Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги щодо розгляду провадження за відсутності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Любчика С.Р., апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст.268 КУпАП, відповідно до якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Враховуючи наведене, перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить із сукупності обставин, які свідчать про наявність у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності об`єктивної реальної можливості бути присутнім у суді під час розгляду справи та організувати ефективний захист своїх інтересів, які свідчать про прийняття судом першої інстанції необхідних заходів щодо повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про розгляд справи та враховує характер процесуальної поведінки вищевказаної особи протягом розгляду справи у суді.

Апеляційний суд вважає, що саме такий підхід зможе забезпечити рівновагу між інтересами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та необхідністю підтримання ефективності системи судочинства.

Так, зі змісту матеріалів провадження вбачається, що судом першої інстанції приймались заходи щодо забезпечення права ОСОБА_1 на участь в судовому засіданні і розгляд справи неодноразово відкладався за клопотанням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та її захисника.

Апеляційний суд вважає, що процесуальна поведінка особи, яка притягалась до адміністративної відповідальності та його захисника протягом розгляду справи в суді першої інстанції дозволили суду прийти до обґрунтованого висновку про можливість розгляду справи без їх участі.

Зокрема, розгляд провадження призначався судом першої інстанції на 12.12.2024, 16.01.2025 року та 31.01.2025 року. При цьому, долучені до матеріалів провадження копії інформаційної довідки в електронній системі охорони здоров`я щодо медичного висновку про тимчасову непрацездатність не дозволяють переконатись в тому, що вищевказані документи підтверджують тимчасову непрацездатність ОСОБА_1 .

Апеляційний суд звертає увагу на те, що судовий розгляд здійснюється у відповідності до принципу змагальності сторін, відповідно до якого кожна із сторін самостійно доводить реальне існування обставин на які вона посилається в обґрунтування підтвердження своїх доводів.

В той же час апеляційний суд враховує, що під час судового розгляду судом апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності та її захисник мали можливість належним чином реалізувати своє право безпосередню участь у судовому засіданні та висловити свої доводи суду щодо необґрунтованості висунутого обвинувачення та незаконності судового рішення суду першої інстанції.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України»)

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що розгляд справи судом першої інстанції за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не порушував права ОСОБА_1 на організацію ефективного захисту його інтересів і не може бути правовою підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом.

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття судом провадження його не було закрито або ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 .

Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.

При вирішенні питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд приймає до уваги, що згідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність особи, яка доведена достатніми та незаперечними доказами.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційним судом у повному обсязі досліджені докази, які містяться в матеріалах справи та були надані сторонами під час розгляду справи в апеляційній інстанції.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №163489, 31.10.2024 о 21 год. 39 хв. в с. Поляниця урочище Вишні 354А, ОСОБА_1 керуючи т/з БМВ Х5 д.н.з. НОМЕР_1 не виконав вимогу поліцейського про зупинку т/з, яку здійснив шляхом увімкнення проблискового маячка синього та червоного кольору та спеціального звукового сигналу, чим порушив вимогу п.п. 2.4 та 8.9. ПДР, за що відповідальність передбачена ст. 122-2 КУпАП.

Вищевказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою поліцейським 1 взводу 1 роти 1 бат. УПП в Івано-Франківській області сержантом поліції Терещуком В.А., підписаний уповноваженою особою та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Правопорушнику були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи в Яремчанському міському суді, ОСОБА_1 розписався про ознайомлення з місцем розгляду справи.

В графі пояснення зазначено (дослівно): на звуковий сигнал працівників поліції синього кольору прийняв вправо та зупинився, включив аварійку. Повідомив те, що техпаспорт забув, однак факту не зупинення не було.

Посвідчення водія у ОСОБА_1 працівниками поліції не вилучено.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122-2 КУпАП звинувачується в тому, що не виконав вимог поліцейського про зупинку транспортного засобу.

Апеляційний суд вважає, що висунуте обвинувачення є достатньо конкретним, оскільки дозволяє зрозуміти суть обвинувачення та організувати ефективний захист своїх інтересів в суді.

При цьому, апеляційний суд вважає безпідставними доводи про те, що не зазначення в протоколі про адміністративне правопорушення частини статті 122 КУпАП унеможливлювало притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та свідчить про перебирання судом функції сторони обвинувачення.

Так, зі змісту матеріалів провадження вбачається, що Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області направило справу щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правовою кваліфікацією за ч.1 ст.122-2 КУпАП, що повністю узгоджується із змістом протоколу про адміністративне правопорушення стосовно зазначення обставин за яких було вчинено правопорушення.

Право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояснення не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень.

Зокрема, відповідно до практики розгляду справ Європейським судом з прав людини право на мовчання та право не давати свідчення проти себе не є абсолютними правами «не можна сказати, що рішення обвинуваченого мовчати впродовж усього кримінального провадження обов`язково не повинно мати наслідків, коли суд, що розглядає справу, намагатиметься оцінити докази проти нього. Питання, чи порушують статтю 6 негативні висновки, зроблені з мовчання обвинуваченого, має вирішуватися у світлі всіх обставин справи»

Право особи не давати пояснення не повинно перешкоджати «тому, щоб мовчання обвинуваченого в ситуаціях, які чітко вимагають його пояснення, бралося до уваги при оцінюванні переконливості доказів наведених обвинуваченням (справа «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства»):

Апеляційний суд вважає, що гарантії щодо реалізації права не свідчити проти себе не позбавляють суд можливості враховувати відмову особи, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення від дачі показань, за умови доведеності її вини поза розумним сумнівом на підставі сукупності доказів, досліджених судом.

Разом з тим, з матеріалів адміністративного провадження, зокрема з пояснення ОСОБА_2 (а.с. 4) відомо, що 31.10.2024 року він заступив на маршрут пішого патруля, був свідком того як чоловік зупинився на посту 8 РМС, що біля Вейн Парку на БМВ Х5 д.н.з. НОМЕР_1 приблизно о 21 год. 20 хв.

Згідно пояснень ОСОБА_3 (а.с. 5), 31.10.2024 був на чергування пішого патруля, зробили зупинку біля Вейн парку 8 РМС, побачили як до поста під`їхало авто БМВ Х5 д.н.з. НОМЕР_1 , постовий попередив що далі нема проїзду. Водій зробив зупинку, вони вирішили, що заблукав. В цей час він розмовляв з новими охоронцями. ОСОБА_3 вирішив підійшли та допомогти, бо знає місцевість. Підійшов та почув як водій розповідав, що він приїхав відпочити, зайшов по якогось … випив та вирішив проїхатись, після цього він зробив фото номерів авто та попередив старшого.

Згідно рапортів ОСОБА_4 (а.с. 6) та ОСОБА_5 (а.с. 7) 31.10.2024 о 20 год. 39 хв. в складі екіпажу Ясень-211, було зупинено транспортний засіб БМВ Х5, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , адже надійшло повідомлення від працівника Тигр ПШР, про те, що водій даного транспортного засобу керує з ознаками алкогольного сп`яніння. В ході спілкування з водієм останній на вимогу пред`явити посвідчення водія на право керування транспортним засобом, залишив місце події на цьому ж транспортному засобі. Даного громадянина спільно з працівниками Тигр ПШР було затримано та доставлено на поліцейську станцію Буковель. На громадянина ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне затримання №074316, протокол серії ЕПР1 №3384976 за ч. 1 ст. 126 КУпАП, постанову серії ЕНА №334976 за ч. 1 ст. 126 КУпАП. Час вчинення правопорушення в адміністративних матеріалах не збігається, оскільки відео з відео реєстратора час не перевівся на зимовий період.

Згідно рапорту поліцейського взводу № 1 роти 1 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП сержанта поліції Терещука В.А. (а.с. 8-9) до ОСОБА_1 було застосовано спец.засіб кайданки у зв`язку із припиненням адмінправопорушення та складення адміністративних матеріалів для встановлення особи.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вказані рапорти працівників поліції за своїм правовим змістом є службовими документами, якими поліцейські інформують керівництво про законність своїх дій.

Разом з тим, дані вищевказаних рапортів працівників поліції повністю узгоджуються з іншими матеріалами справи в частині послідовності дій працівників поліції, щодо оформлення протоколу про адміністративне правопорушення.

Так, відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення. (а.с. 11).

Відеозаписом зафіксовано (clip-8 ,clip-9, clip-10, clip-11, clip-12 (останні три однакові), момент зупинки транспортного засобу марки БМВ д.н.з. НОМЕР_1 .

Відеозаписом зафіксовано (clip-0, clip-3, clip-7), як працівники поліції підходять до транспортного засобу БМВ Х5 д.н.з. НОМЕР_1 , водій якого ОСОБА_1 уже стояв поруч із ним. Далі водія просять надати посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб. Водій підходить до автомобіля, сідає в нього та від`їжджає. Працівники поліції поїхали за ним. Згодом працівники поліції за допомогою проблискових світлових сигналів та звукового сигналу вимагають, щоб водій зупинився. Згодом вони побачили, що даний транспортний засіб стояв припаркований на приватній території готелю, водія поруч не було.

Відеозаписом зафіксовано (clip-1, clip-4), що працівникам поліції надійшов сигнал, що водій ОСОБА_1 затриманий, працівники поліції направилися на те місце, забрали водія і поїхали до відділення поліції. Далі відбувається спілкування з водієм, де останній повідомляє, що працівники поліції не правильно зрозуміли його дії, оскільки він забув техпаспорт і вирушив по нього. Згодом йому роз`яснюють права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України.

Відеозаписом зафіксовано (clip-2, clip-5), момент складання адміністративних матеріалів, та що водія ОСОБА_1 ознайомлюють зі складеною відносно нього постановою за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП. Він власноручним підписом зазначає ,що ознайомлений із її змістом та отримує копію. Далі водія ОСОБА_1 ознайомлюють зі складеним відносно нього протоколом за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП. ОСОБА_1 надав своїм пояснення ,сказав, що він дотримувався правил дорожнього руху, виконував вказівки працівників поліції, щодо відсутності і нього свідоцтва на транспортний засіб не заперечує, повідомляє, що він спеціально сів в машину та направився за документами. Своїм підписом засвідчив, що ознайомлений зі своїми правами, що розгляд справи відбудеться в Яремчанському міському суді та зі змістом протоколу. Отримав копію протоколу. Далі його ознайомлюють із протоколом про адміністративне затримання за ст. 222 КУпАП.

Відеозаписом зафіксовано (clip-6), що водій транспортного засобу БМВ сідає у нього та направляється у невідомому напрямку, працівники поліції їдуть за ним.

Апеляційний суд вважає, що відеозаписи є вичерпно інформативними, належними та допустимими доказами, отриманими у встановленому законом порядку, дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що відеозапису повністю доводить винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення та спростовує його твердження про те, що він вважав, що працівники поліції дозволили йому залишити місце події .

Так, зафіксовані відеозаписом обставини, які були здійснені поліцейським за допомогою нагрудного відео реєстратора, безумовно стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Досліджений судом відеозапис має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі.

Апеляційний суд звертає увагу, що згідно вимог ст.276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається судом за місцем його вчинення.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що місцем вчинення правопорушення є урочище Вишні 354А, с. Поляниця, Надвірнянський р-н.

Також, для категорії справ за ч.1 ст. 122-2 КУпАП положеннями ст.276 КУпАП передбачено і альтернативну підсудність розгляду справ про адміністративне правопорушення, згідно якої вказана категорія справ може також розглядатись за місцем обліку транспортного засобу або за місцем проживання порушника.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 11.06.2004р. «Про окремі питання, що виникають при застосуванні положень ст.276 КУпАП», у випадку, коли законом передбачена альтернативна підсудність (ст.276 ч.2 КУпАП), питання про те, в який саме суд надіслати протокол про адміністративне правопорушення, вирішується відповідним органом внутрішніх справ.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що відсутні правові підстави вважати, що під час розгляду провадження судом були порушені вимоги закону щодо територіальної підсудності розгляду провадження.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що судочинство з розгляду справ про адміністративні правопорушення здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами їх правових позицій, прав та інтересів засобами, передбаченими законом, а суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Принцип змагальності ґрунтується на тому переконанні, що протилежність інтересів сторін є найкращою гарантією для забезпечення повноти судового розгляду та встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про доведеність вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Аналіз зазначених доказів, на думку апеляційного суду, переконливо свідчить про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122-2 КУпАП.

Будь-яких підстав не довіряти вищенаведеним доказам апеляційний суд не вбачає, оскільки вони не викликають сумнівів у їх достовірності і допустимості, а також у своїй сукупності відповідають фактичним обставинам справи про адміністративне правопорушення, об`єктивно узгоджуються між собою, взаємодоповнюють один одного та повністю у своїй сукупності дозволяють встановити обставини вчиненого правопорушення.

Аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів в своїй сукупності, поза розумним сумнівом дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 встановленою оскаржуваною постановою та порушення ним вимог п.2.4 та 8.9. б. ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122-2 КУпАП .

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвоката Любчика С.Р. є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Любчика С.Р. залишити без задоволення.

Постанову Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 31 січня 2025 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв