ПОСТАНОВА

Справа № 947/6480/25

Провадження № 3/947/1282/25

21.03.2025 року м. Одеса

Суддя Київського районного суду м.Одеси Борщов І.О., розглянувши у приміщені суду об`єднану справу про адміністративне правопорушення за протоколами серії ЕПР1 №242387 від 09.02.2025 та серії ЕПР1 №248566 від 16.02.2025, складені інспекторами УПП в Одеській області ДПП капітаном поліції Бондаренком І.В. та старшим лейтенантом поліції Солтановським О.С., відповідно, щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №242387 ОСОБА_1 04.02.2025 року, близько 20:05, навпроти буд.68 по вул.Євгена Чикаленка в м.Одесі, керував транспортним засобом Hyundai Tucson, державний знак НОМЕР_1 , перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що зменшують увагу та швидкість реакції, що підтверджується висновком медичного закладу №000281 від 04.02.2025, чим порушив вимоги п.2.9.а «Правил дорожнього руху України». Огляд проводився у встановленому порядку у медичному закладі у лікаря нарколога за згодою особи.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №248566 ОСОБА_1 09.02.2025 року, близько 10:53, навпроти буд.5 по вул.Академіка Корольова в м.Одесі, керував транспортним засобом Hyundai Tucson, державний знак НОМЕР_1 , перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що зменшують увагу та швидкість реакції, що підтверджується висновком медичного закладу №000320 від 14.02.2025, чим порушив вимоги п.2.9.а «Правил дорожнього руху України». Огляд проводився у встановленому порядку у медичному закладі у лікаря нарколога за згодою особи.

Дії ОСОБА_1 інспекторами поліції в обох випадках були кваліфіковані за ч.1 ст.130 КпАП України.

Постановою судді від 12.03.2025 матеріали справ за вказаними протоколами були об`єднані в одне провадження за клопотанням сторони захисту.

ОСОБА_1 до суду не з`явився. Про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Представник ОСОБА_1 адвокат Попроцький Д.М. також не зявився в судове засідання, але подав письмове клопотання про розгляд справи без участі ОСОБА_1 та без участі його представника. Згідно ст.268 КпАП України явка особи, щодо якої складений протокол про адміністративне правопорушення, у вказаній категорії справ не є обов`язковою, а тому протокол розглянуто без участі ОСОБА_1 та без його представника адвоката Попроцького Д.М.

Представник ОСОБА_1 адвокат Попроцький Д.М. подав письмові пояснення на кожний протокол про адміністративне правопорушення та клопотання про закриття провадження по вказаним протоколам про адміністративні правопорушення за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу названого адміністративного правопорушення.

Зокрема, в письмових поясненнях представника зазначено, що підставою для складання двох протоколів про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_2 стали два висновки лікаря, а також факти керування ним транспортним засобом.

Разом з тим, ніяких показів понятих чи відео фіксації фактів керування ОСОБА_1 транспортним засобом до обох протоколів не додано та в матеріалах справи вони відсутні.

Огляду на стан будь-якого сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками такого стану, і установленими МОЗ і МВС порядку.

Однак, ОСОБА_1 не можна вважати водієм у цій ситуації внаслідок відсутності доказів факту керування ним транспортним засобом.

Адвокат Попроцький Д.М. вважає, що поліцейські порушили п.1, 2, 4 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, і наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року N1103, що доводить Факт надання поліцейськими доказів в порушення норм Закону.

Отже, докази вини ОСОБА_1 , які отримані в незаконний спосіб, з порушенням Закону, є неналежними та недопустимими доказами. А самі протоколи є недостатніми доказами вини ОСОБА_1 у скоєні інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.266 КпАП України огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Крім того, адвокат зазначає, що протоколи про адміністративне правопорушення є важливими доказами по справі, які по суті є обвинувальним актом, оскільки саме на підставі протоколу здійснюється розгляд справи по суті, а в даному випадку, згідно до вищенаведених фактів, протокол був складений з істотним порушенням вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого і постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпція, в тому числі і закріпленій в ст.62 Конституції України.

Відповідно до висновків, які викладені у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Кобець проти України" від 14.02.2008року та у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17.06.2011 року) про те, що суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення "поза розумним сумнівом"; таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпції щодо фактів.

У відповідності до цього рішення, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Таким чином, на думку захисника, поліцейські незаконно, в порушення порядку провели огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння, попри те, що той не керував транспортним засобом. Відповідно, самі протоколи складені з незаконних підстав, та не може бути прийняті судом в якості належних, допустимих та достатніх доказів.

Згідно ст.278 КпАП України під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішується питання, зокрема, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення, чи зібрані необхідні додаткові матеріали, які мають значення для правильного вирішення справи.

Дослідивши об`єднані матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши письмові пояснення адвоката Попроцького Д.М., дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 за подіями від 04.02.2025 та 09.02.2025, які описані в протоколах про адміністративні правопорушення, складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, оскільки доказів його вини не надано.

Відповідно до положень ст.1 КпАП України, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст.247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ст.245 КпАП України завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КпАП України встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона , адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частина 1 ст.130 КпАП України передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч.2 ст.251 КпАП України обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Верховний Суд у справі №338/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку, а для підтвердження порушення Правил дорожнього руху України, відповідно до ст.251 КпАП України працівники мають надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення такого правопорушення.

Відповідно до вимог ст.ст.31, 40 Закону України «Про національну поліцію», поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Судом були досліджені наявні в матеріалах справи CD-диски з відеозаписами певних подій та інші докази, долучені працівниками поліції до протоколів, які стали підставою для складання адміністративних протоколів за ч.1 ст.130 КпАП України відносно ОСОБА_1 .

З обох протоколів про адміністративне правопорушення вбачається, що на місті правопорушення свідки не залучались, але проводилась відеофіксація портативними відео реєстраторами.

З відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції вбачається, що відеофіксація розпочинається з моменту, коли відбувається спілкування поліцейського з ОСОБА_1 .

Факти керування транспортним засобам, його зупинки і наведення поліцейським водієві причин зупинки на відеозаписах відсутні.

В ході перегляду відеозаписів в подальшому стає зрозуміло, що зупинка транспортного засобу відбулася через відсутність страхового полісу, що не є законною підставою для зупинки транспортного засобу.

Тобто на відеозаписах відсутній факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, відсутні законі причини, які стали підставою для зупинки транспортного засобу. Факт відсутності у ОСОБА_1 полісу обов`язкового страхування стає відомий поліцейському лише після того, як ОСОБА_1 надав документи для перевірки.

Далі з відеозаписів вбачається, що працівники поліції проводять поверхневий огляд ОСОБА_1 , в ході якого виявляються у ОСОБА_1 пігулки. Після цього, фактично не перевіряючи ознаки сп`яніння, після того як на питання поліцейського ОСОБА_1 відповів, що наркотики не вживає, але приймає за рекомендацією лікаря пігулки для зменшення артеріального тиску, повідомляє, що у ОСОБА_1 виявлені ознаки наркотичного сп`яніння.

ОСОБА_1 , поводячи себе спокійно, впевнено стоїть, руки в нього не тремтять, він неодноразово зазначає, що не вживав наркотичні засоби.

Після цього поліцейський пропонує пройти огляд в медичному закладі, на що ОСОБА_1 погоджується. Після цього відбувається процедура медичного обстеження в медичному закладі та процедура складання протоколів про адміністративне правопорушення.

Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Диспозиція ст.130 КпАП України є банкетною, оскільки містить посилання на правила дорожнього руху, а тому для визначення суті правопорушення та вирішення питання про наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення необхідно встановити, які пункти правил дорожнього руху були порушені особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, та у чому полягали такі порушення.

Суддя не вправі вийти за межі визначені протоколом про адміністративне правопорушення та самостійно змінити як виклад фактичних обставин правопорушення, так і його юридичну кваліфікацію.

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у правах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», судам слід ураховувати, що відповідальність за ст.130 КпАП України несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Для притягнення до відповідальності за ст.130 КпАП України не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч.2 ст.6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст. 4 Протоколу 7 до Конвенції).

Відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч.1 ст.9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Спираючись на положення ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України»(рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02),«Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.), беручи до уваги адміністративне стягнення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України, необхідно виходити з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом; оскільки ставиться під сумнів законність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу; щодо причин зупинки транспортного засобу; не роз`яснення водієві причин зупинки; фактично не виявлення ознак наркотичного сп`яніння; то на підставі правової доктрини «отруєного дерева» наступні здобуті докази, у т.ч. висновки лікаря №000281 від 08.02.2025 та №000320 від 14.02.2025, та самі протоколи ЕПР1 №242387 від 09.02.2025, ЕПР1 №248566 від 16.02.2025 визнаються недопустимими доказами.

Довідки старшого інспектора з ОД ВАП УПП в Одеській області про отримання ОСОБА_1 посвідчення водія та відсутності у нього адміністративних стягнень за ст.130 КпАП України, несуть інформаційних характер та приймаються судом до уваги, але ці документи не свідчать про вчинення водієм адміністративного правопорушення.

Як зазначено в п.1 ч.1 ст.247 КпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

При таких даних поза розумним сумнівом не вбачається в діях ОСОБА_1 сукупності обов`язкових ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України. А тому відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КпАП України провадження по справі підлягає закриттю.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.221, 283, 284 КпАП України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Визнати невинуватим ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України.

На підставі п.1 ч.1 ст.247 КпАП України об`єднане провадження по справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, закрити за відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції протягом десяти діб з моменту її винесення.

Суддя Борщов І. О.