Справа № 177/346/25
Провадження № 3/177/159/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 березня 2025 року

Суддя Криворізького районного суду Дніпропетровської області Березюк М. В.

розглянувши матеріали, які надійшли з Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

народженого в м. Орджонікідзе Дніпропетровської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно не працевлаштованого

РНОКПП НОМЕР_1

за ч.1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , 20.01.2025 о 08 год 00 хв. на а/д Н-23, по вул. Кіровоградське шосе 4 А, поблизу с. Вільне Криворізького району Дніпропетровської області, провадив господарську діяльність без державної реєстрації як суб`єкта господарювання та без отримання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, а саме господарської діяльності з перевезення пасажирів у кількості 2 осіб, на транспортному засобі Mercedes-Benz, р.н. НОМЕР_2 , чим порушив вимоги ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», вчинивши правопорушення передбачене ч.1 ст. 164 КУпАП.

ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи через систему «Електронний суд», користувачем якої він є, в судове засідання повторно не з`явився, надав чергову заяву про відкладення розгляду справи, цього разі у зв`язку з хворобою неповнолітнього «сина» ОСОБА_2 14.04.2009 (повних 15 років).

Розглянувши клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, суд вважає за необхідне в його задоволенні відмовити з наступних підстав.

Так, як слідує з матеріалів справи ОСОБА_1 є користувачем зареєстрованим в системі «Електронний суд», систематично користується даною системою для подання численних заяв та клопотань, в цій системі отримує повідомлення про дату, час та місце розгляду, відповідно є належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду даної справи.

Суд роз`яснив ОСОБА_1 право на участь у судовому засіданні в режимі відеоконференція, в тому числі з власних засобів, зокрема з мобільного телефону, інших технічних засобів, зокрема тих, на яких встановлено програму «Електронний суд». Однак, ОСОБА_1 таким правом жодного разу не скористався, мотивуючи відсутністю камери та мікрофону. Вказане суд розцінює критично, адже кожен телефон, на якому доступне використання системи електронний суд має камеру, більш того, як слідує з відеозапису з місця події, ОСОБА_1 має не один телефон.

Щодо доводів про наявність поважних причин неявки до суду.

Не прибувши в судове засідання 20.02.2025, ОСОБА_1 аргументував це хворобою доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (15 років), необхідність її домашнього лікування та цілодобового догляду (надав медичні документи), не знаходження «у подружніх стосунках з матір`ю доньки», донька згідно рішення суду перебуває на його утриманні (а.с. 33-34).

Причиною неприбуття в судове засідання 27.02.2025 ОСОБА_1 вказав про хворобу сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , необхідністю його домашнього лікування, цілодобового догляду (надав дані з амбулаторної картки), він має трьох дітей, які згідно рішення суду знаходяться на його повному утриманні та проживають з ним. Зазначав про відсутність автобусних рейсів до м. Кривого Рогу, та незручність залізничного сполучення. Однак, вказану обставину суд розцінює критично, адже ОСОБА_1 був зупинений під час керування автомобілем дружини ОСОБА_5 , остання вказувала, що вони разом майже щодня переміщуються за допомогою автомобілю. автомобілю (а.с. 39-41).

Не з`явившись у судове засідання 04.03.2025 ОСОБА_1 вказав про хворобу доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (15 років), яка знаходилася на домашньому лікуванні та потребувала цілодобового догляду (надав медичні документи). Вказав про не перебування з матір`ю дитини у подружніх стосунках, перебуванні дитини на його повному утриманні, відсутністю можливості залишити дитину з іншою особою (а.с. 48-50).

11.03.2025 ОСОБА_1 не з`явився до суду, мотивуючи власною хворобою, надав медичний документ (а.с. 67-68).

20.03.2025 ОСОБА_1 не з`явився до суду, вказавши причиною неявки до суду хворобу сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (15 років), який знаходиться на домашньому лікуванні і потребує цілодобового догляду. Вказав, що «донька» ОСОБА_2 проживає з ним та перебуває на його повному утриманні, а він позбавлений можливості залишити дитину з іншою особою. До заяви додано копія з амбулаторної картки, яка не містить інформації про те, відносно якої особи вказана дана інформація, записи лікаря не містять інформації про те, що особа, яка звернулася до лікаря 17.03.2025 потребує постійного цілодобового догляду, згідно цієї виписки наступний прийом до лікаря не 20.03.2025 (дата розгляду справи), а 21.03.2025, що цілком забезпечувало можливість виконати призначення, в тому числі пройти консультацію вузького спеціаліста в проміжок часу 17.03.2025 по 21.03.2025, та 20.03.2025 з`явитися до суду.

Крім цього, суд акцентує увагу на тому, що заявником не надано суду доказів того, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є його сином. Зі змісту рішення Оржонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 11.11.2024 (справа № 184/2131/24) на яке посилався ОСОБА_1 вказуючи, що рішенням суду визначено факт проживання дітей з ним та перебування на його утриманні (наявне в ЄДРСР та переглянуте судом), встановлено, що ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 є сином дружини ОСОБА_1 ОСОБА_5 . З тексту вказаного рішення суду слідує, що ОСОБА_5 мати ОСОБА_7 , не отримує аліментів від біологічного батька дитини, біологічний батько дитини не приймає участі в утриманні сина. Тобто, як слідує з вказаного рішення суду, ОСОБА_8 має біологічного батька та матір, яка є дружиною ОСОБА_1 , та яка згідно цього ж рішення суду, ніде не працює, зайнята доглядом за дітьми. Як встановлено з відеозапису з місця події, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , на власному транспорті часто подорожують, в тому числі переміщуючись за кордон, оскільки ОСОБА_1 має відстрочку від мобілізації, як особа на утриманні якої перебуває троє дітей, на підставі цього ж рішення суду.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що доводи ОСОБА_1 про те, що йому немає на кого залишити хворого сина його дружини, який до того ж має біологічного батька, та матір, яка проживає з цією дитиною та здійснює догляд за дітьми, є фактично маніпулюванням, з метою затягування розгляду справи, спливу строків накладення адміністративного стягнення та уникнення відповідальності. Процесуальна поведінка ОСОБА_1 свідчить про його зловживання процесуальними правами, з метою затягування розгляду справи, а тому суд відмовляє у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи як безпідставного та вважає за необхідне здійснювати розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 , адже суд має забезпечити розгляд справи в розумний строк.

ОСОБА_1 , маючи можливість висловити свою позицію по справі в письмовому вигляді, як він це здійснював надаючи суду ряд клопотань з процесуальних питань, таким правом не скористався.

Відповідно до змісту відеозапису, долученого до матеріалів справи, останній свою вину у здійсненні ним господарської діяльності з перевезення пасажирів під час складання протоколу не визнавав, пояснював, що пасажири транспортного засобу є його родичами. Однак, жодних даних на підтвердження вказаного факту матеріали справи не містять, про ці обставини не вказували пасажири, виявлені у транспортному засобі подружжя Парфьонових працівниками Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті.

ОСОБА_1 неодноразово заявлялося клопотання про передачу справи на розгляд суду за місцем його проживання (м. Покров), але суд відмовив у задоволенні даного клопотання (а.с. 22, 31). Заявлялося й клопотання про залучення ОСОБА_5 третьою особою, яке ухвалою суду від 18.02.2025 залишено без задоволення (а.с. 31).

Суд, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дійшов обґрунтованого висновку про наявність складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 164 КУпАП в діях ОСОБА_1 з огляду на наступне.

Так, ч.1 ст.164 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Відповідно до ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно з ч.2 ст. 55 ГК України суб`єктами господарювання є господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку, громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Відповідно до ч.1 ст. 58 ГК України суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 14 ГК України, ліцензування, патентування певних видів господарської діяльності та квотування є засобами державного регулювання у сфері господарювання, спрямованими на забезпечення єдиної державної політики у цій сфері та захист економічних і соціальних інтересів держави, суспільства та окремих споживачів. Відносини, пов`язані з ліцензуванням видів господарської діяльності, регулюються законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 29 ЗУ «Про автомобільний транспорт», автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб`єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.

Статтею 39 ЗУ «Про автомобільний транспорт» передбачено перелік документів, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення. Так, автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення. Для автомобільного перевізника такими документами є ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України.

Відповідно до п. 24 ч.1 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», серед інших видів діяльності, ліцензуванню підлягає діяльність з перевезення пасажирів, в тому числі автомобільним транспортом.

Відповідно до протоколу, переданого на розгляд суду, в вину ОСОБА_1 ставиться провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання та здійснення господарської діяльності щодо перевезення пасажирів автомобільним транспортом без отримання ліцензії на провадження даного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону.

Незалежно від невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні вказаного правопорушення, його вина підтверджується доказами, зібраними уповноваженим суб`єктом та наданими суду разом з протоколом про адміністративне правопорушення, зокрема відеозаписом з місця події.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення підтверджується слідуючими доказами по справі:

- протоколом про адміністративне правопорушення № 000233 від 20.01.2025, який складений уповноваженою особою із зазначенням обставин вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, а саме здійснення ним господарської діяльності з перевезення пасажирів автомобільним транспортом, з застосуванням автомобілю Мерседес Бенц днз НОМЕР_2 , що належить на праві власності його дружині ОСОБА_5 (а.с. 7-9). Протоколом зафіксовано факт перевезення останнім 2 пасажирів, без реєстрації суб`єкта господарювання та без отримання ліцензії, отримання якої на даний вид діяльності є обов`язковим в силу закону. Протокол містить підпис ОСОБА_1 , де він вказав, що йому не роз`яснена «така стаття», з протоколом не погодився (а.с. 4). Однак, суд акцентує увагу на тому, що на відеозаписі …019 зафіксовано факт роз`яснення прав ОСОБА_1 , більш того ними (його дружиною та ним) реалізовано право на правничу допомогу, отримано консультацію адвоката (депутата), який рекомендував говорити, що нібито «вони їдуть на похорон», рекомендував надати пояснення на окремому аркуші;

- письмовими поясненнями ОСОБА_5 , яка є власником вищевказаного автомобілю та дружиною ОСОБА_1 , в яких вона вказала, що вона їхала з чоловіком та родичами (Новосад тітка, а Фурманчук - племінник) у м. Львів на свято, та що останні заперечили те, що вони є пасажирами, що нібито зафіксовано на їх відеореєстратор (однак запису з такого реєстратора суду не надано). ОСОБА_9 підтвердила, що підставою для їх перевірки були її об`яви, але запевняла, що такі об`яви не містять номерних знаків її авто (а.с. 5);

- фототаблицею на якій зафіксовано зовнішній вигляд автомобілю з днз НОМЕР_2 зупиненого на блокпості, ОСОБА_1 за кермом автомобілю. Факт керування саме ОСОБА_1 даним автомобілем підтверджено змістом відеозапису та ним не заперечувалося;

- копіями паспортів пасажирів, виявлених працівниками Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті в автомобілі ОСОБА_1 , якими виявилися ОСОБА_10 , ОСОБА_11 (а.с. 10-11). Як слідує зі змісту відеозапису …019, вказані особи їхали з різних міст, в тому числі один з ОСОБА_12 . Зміст відеозапису не підтверджує доводи ОСОБА_5 викладені у письмових поясненнях, що вказані особи є їх родичами, не надано суду таких даних і під час судового розгляду. Суд вживав всіх можливих заходів для виклику вказаних осіб до суду, для їх безпосереднього допиту, надання документів на підтвердження родинних зв`язків з ОСОБА_1 з метою перевірки версії захисту, однак свідки до суду не прибули (а.с. 53-54,56-57,58-59, 62-63).

- відеозаписом з камер працівників Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті, про витребування якого та долучення до справи просив ОСОБА_1 (а.с. 47). Так, згідно змісту даних відеозапису ….030 слідує, що працівники Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті зупинили транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 в салоні якого перебувало двоє пасажирів, які їхали в авто Парфьонова з різних міст (один пасажир з м. Апостолове). Працівник поліції продемонстрував ОСОБА_1 об`яви, що вказували на факт здійснення перевезень пасажирів, на що ОСОБА_1 вказав, що це не його профіль і не його номер телефону. Однак, на відеозаписі …012 ОСОБА_5 дружина ОСОБА_1 і власник автомобілю, яка в момент зупинки перебувала з ним в авто, вказує, що номер на оголошеннях це її номер телефону, а на відеозаписі ….020 зафіксовано, як ОСОБА_5 зазначає, що продемонстровані ОСОБА_13 об`яви, це її реклама (а.с. 83-84, роздруківка судом як скріншот фрагменту відеозапису наданого органом трансбезпеки), вона не суб`єктом господарювання, не здійснює господарську діяльність, їх вже неодноразово зупиняли працівники трансбезпеки, її чоловік ОСОБА_14 «виїзний», на підставі рішення суду на його утриманні перебуває троє дітей, а тому після підтвердження відстрочки з 05.02.2025 вони продовжать перевезення. На відеозаписі …019 зафіксовано, як ОСОБА_5 повідомляє про те, що вона «акуратно себе веде», «з Варшави був один ОСОБА_15 », а виявлені в салоні авто особи є її родичами, ОСОБА_16 має проблеми з головою та їздить з нею щодня. Також зазначала, що в минулому році вони здійснювали перевезення, місяць відпрацювали, а з лютого 2025 отримають ліцензію та будуть возити людей по ліцензії. Однак, згідно даних єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ні ОСОБА_1 , ні ОСОБА_5 не реєструвалися як ФОП (а.с. 85).

Вище вказані докази в їх сукупності, поза розумним сумнівом, доводять факт здійснення ОСОБА_1 господарської діяльність без державної реєстрації як суб`єкта господарювання та без отримання ліцензії на провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, а зміст відеозапису, на якому зафіксовано пояснення ОСОБА_5 , в сукупності зі змістом рекламних оголошень, свідчать про те, що така діяльність була систематичною.

Суду надано документи, що містять інформацію про систематичність подібних оголошень про перевезення пасажирів (а.с. 75-76), але суд не приймає їх до розгляду, оскільки вони подані не учасником по справі та суб`єктом уповноваженим на складення протоколу.

Дослідивши всі докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, про доведення поза розумним сумнівом, наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП за ознакою провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання та без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону.

При визначенні виду та розміру адміністративного стягнення суд враховує характер вчиненого адміністративного правопорушення, його суспільну небезпечність, ступінь вини, відсутність обставин що пом`якшують і обтяжують його відповідальність та приходить до висновку, що адміністративне стягнення на ОСОБА_1 слід накласти у вигляді штрафу в межах санкції ч.1 ст. 164 КУпАП.

Будь-яких даних, що вилучення грошей, одержаних від перевезення пасажирів, матеріали справи не містять, у зв`язку з чим питання про їх конфіскацію судом не вирішується. Не вирішує суд й питання про конфіскацію автомобілю, який був знаряддям правопорушення, оскільки він не належить ОСОБА_1 , а є власністю його дружини.

Згідно ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на як накладено таке стягнення.

Беручи до уваги викладене, керуючись ст. 40-1 КУпАП, суд приходить до висновку, про стягнення з ОСОБА_1 судового збору.

Керуючись ст.ст. 27, 40-1, 164 ч. 1, 283, 284, 289 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винуватим за ч. 1 ст. 164 КУпАП та піддати адміністративному стягненню у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцяти тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у сумі 605 (шістсот п`ять) гривні 60 копійок.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 10 днів з моменту її винесення шляхом подання заяви про апеляційне оскарження через Криворізький районний суд Дніпропетровської області.

Відповідно до ст. 305 КУпАП питання, пов`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Згідно ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Суддя М.В. Березюк