Справа № 305/4911/24
Провадження № 33/4806/196/25
ЗАКАРПАТСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

про повернення апеляційної скарги

25.03.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., розглянув клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 21.02.2025.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 156, ч. 1 ст. 164 КУпАП та на нього, з урахуванням вимог ст. 36 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн з конфіскацією в дохід держави вилучених предметів торгівлі, а саме: 24 (двадцять чотири) банки алкогольного пива марки «Закарпатське», ємністю 0,5 літри кожна; 6 (шість) пляшок алкогольного пива марки «Закарпатське», ємністю 2 літри кожна; 12 (дванадцять) пачок сигарет марки «Marlboro» без марок акцизного збору.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп.

З протоколів про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 943985 від 25.11.2024, серії ВАД № 246984 від 25.11.2024 та постанови судді від 21.02.2025 вбачається, що 25.11.2024 о 15 год 45 хв ОСОБА_1 , у м. Рахів по вул. Київській, 48, у приміщенні магазину «Супер Ціна», здійснював реалізацію тютюнових виробів «Marlboro» в кількості 12 штук без марок акцизного збору ціною по 80 грн за пачку та алкогольних напоїв пива «Закарпатське» 24 штуки по 0,5 літра, 6 штук по 2 літра вартістю 65 грн, без відповідних документів, а саме ліцензії на продаж алкогольних напоїв та тютюнових виробів, чим вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 156, ч. 1 ст. 164 КУпАП.

На постанову суду від 21.02.2025, ОСОБА_1 13.03.2025 подав безпосередньо до Рахівського районного суду Закарпатської області апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування постанови суду та закриття провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП. Одночасно ОСОБА_1 подав клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови судді, яке мотивував тим, що він до 11.03.2025 не знав про зміст оскаржуваної постанови.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи клопотання, апеляційний суд вважає, що у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду слід відмовити, а апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою,

-2-

яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Процесуальний строк може бути поновлений лише за умови його пропуску з поважних причин. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. При цьому під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Європейський Суд з прав людини у своїх рішення неодноразово вказував на те, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою.

Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine) від 03.04.2008.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, яке набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду та забезпечення принципу правової визначеності.

Строк на оскарження постанови суду першої інстанції може бути поновлений лише у разі, якщо він пропущений з поважних причин.

Таким чином, Європейський Суд з прав людини, рішення якого є джерелом права в Україні вважає, що поновлення судом пропущеного строку без наведення обґрунтованих причин порушує принцип правової визначеності, зокрема порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як вбачається з протоколів автоматизованого розподілу справ між суддями, об`єднана справа про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 156, ч. 1 ст. 164 КУпАП щодо ОСОБА_1 , 25.12.2024 передана в провадження судді Рахівського районного суду Закарпатської області Попової О. М. та вперше була призначена до розгляду на 13.01.2025, про що ОСОБА_1 повідомлявся належним чином, однак після цього розгляд справи неодноразово відкладався за відповідними заявами ОСОБА_1 . Зазначене свідчить про те, що ОСОБА_1 належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи та був обізнаний з хронологією її призначення.

В той же час, в судове засідання призначене на 21.02.2025, ОСОБА_1 в черговий раз не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся вчасно та належним чином, про що свідчить, зокрема, довідка про доставку смс-повідомлення від 18.02.2025 (а. с. 58) на вказаний ОСОБА_1 телефонний номер.Оцінку цим обставинам також було дано судом першої інстанції при прийнятті рішення про розгляд справи у відсутності ОСОБА_1 .

Вищевикладені обставини дають підстави вважати, що ОСОБА_1 було достовірно відомо про перебування у провадженні Рахівського районного суду Закарпатської області справи, однак з дня винесення оскаржуваної постанови, а також з моменту її оприлюднення 25.02.2025 в Єдиному державному реєстрі судових рішень,

-3-

він не цікавився результатом розгляду даної справи, не вживав жодних заходів щоб дізнатися про стан її розгляду, та жодним чином не реалізував своє право на доступ до судового рішення та оскарження його в апеляційному порядку в межах визначеного строку відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 був зобов`язаний цікавитись інформацією щодо руху справи та результатом її розгляду, тим більше що обраний ним захисник був присутнім в суді першої інстанції під час проголошення судового рішення, тобто йому було відомо як про факт винесеного судового рішення, його зміст, так і про порядок його оскарження.

У рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання, та добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Пономарьов проти України»).

Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі.

Європейський суд з прав людини також зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21.10.2010).

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28.10.2004).

Європейський суд з прав людини в рішенні від 10.07.1984 у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави - учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.

Суд також зазначає, що доступ до суду як складова права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Враховуючи вищезазначене, а також приймаючи до уваги причини, якими обґрунтовуються поважність пропуску строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд приходить до висновку, що у клопотанні ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 21.02.2025, не наведено жодної об`єктивної обставини, яка б перешкоджала йому реалізувати своє право на апеляційне оскарження постанови суду в передбачений для цього законом строк.

За таких обставин, оскільки ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу після закінчення встановленого законом десятиденного строку на апеляційне оскарження, та не навів поважних та достовірних причин пропуску такого строку, апеляційний суд приходить до висновку, що строк на апеляційне оскарження не може бути поновленим, а апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.

-4-

При цьому апеляційний суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини ( далі ЄСПЛ) сформульовану в рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України». Так, у пункті 41 цього рішення Європейський суд зазначив, що якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, як у цій справі, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності, так як і перегляд в порядку нагляду. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип остаточності судового рішення.

При прийнятті рішення про необхідність відмови ОСОБА_1 в поновленні строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд також враховує положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань не вправі витребовувати будь-які докази; те, що ОСОБА_1 не доведено поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення й не надано таких доказів, які б підтверджували поважність причин його пропуску; що необґрунтоване поновлення процесуального строку на оскарження остаточного судового рішення порушує принцип юридичної визначеності і перешкоджає своєчасному виконанню рішення суду, яке набуло законної сили.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що при вирішенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови в справі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд не перевіряє доводи щодо законності, обґрунтованості та справедливості оскаржуваного рішення, оскільки така оцінка може бути дана судом тільки в результаті розгляду апеляційної скарги по суті.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 21.02.2025 щодо нього, - відмовити.

Апеляційну скаргу та доданими до неї документами повернути ОСОБА_1 , як особі, що її подала.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя