Номер провадження: 33/813/721/25
Головуючий у першій інстанції Циб І.В.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2025 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову судді Приморського районного суду м.Одеси від 17 лютого 2025 року

встановив:

Постановою судді Приморського районного суду м.Одеси від 17 лютого 2025 рокуОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51 грн. Вирішено питання щодо судового збору.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 листопада 2024 року о 14:30 год,

ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: м. Одеса, вул. Дерибасівська, 27, голосно виражалась на адресу присутніх громадян нецензурною лексикою, чим порушила громадський порядок, тим самим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2025 року та прийняти нову, якою закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому, що у протоколі про адміністративне правопорушення відсутній її підпис та пояснення, відсутня інформація про вручення їй примірника протоколу, як то вимагають положення ст. 254 КУпАП. Приймаючи рішення у справі, суд першої інстанції врахувавши письмові пояснення свідків не допитав цих осіб в судовому засіданні, належним чином не дослідив зміст пояснень, наданих ними у паперовому вигляді. Звертає увагу, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надали пояснення лише про те, що вони були присутні у приміщенні відділу поліції за адресою: м. Одеса, вул. Грецька, 42, де чули від невідомої жінки нецензурну лайку, при цьому про неправомірну поведінку по вул. Дерибасівська, 27, вони не повідомляли. Інших пояснень людей присутній на акції по вул. Дерибасівській, на адресу яких вона висловлювалася нецензурною лайкою, матеріали справи не містять. Зауважує, що письмові пояснення, які містять в матеріалах справи від її імені, складені поліцейською Шпіндіцькою О.С. У тексті постанови помилково зазначено про те, що вона приймала участь у розгляді справи та надавала пояснення, оскільки справу суддею розглянуто без її участі. Крім цього, визначаючи вид та міру адміністративного стягнення, суд не врахував те, що вона є багатодітною матір`ю 3-х дітей та знаходиться у відпустці по догляду за дітьми. Також апелянт не погоджується з висновками суду про те, що вона зловживала процесуальними правами, не з`являючись в судові засідання, оскільки, надаючи заяви та клопотання про відкладення розгляду справи, вона документально підтверджувала поважність неявки в судові засідання. Причину неявки в судові засіданні обумовлює тим, що вона очікувала результату розгляду її скарги на дії правоохоронців.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. 14 березня 2025 року засобами електронного зв`язку подала заяву в якій просила розглядати справу без її участі.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Перевіривши матеріали справи за доводами апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Приймаючи оскаржувану постанову, суддя виходила із того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 610338 від 17 листопада 2024 року; рапортом працівника поліції від 17 листопада 2024 року; поясненнями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 . Також зазначено, що правопорушення вчинено 17 листопада 2024 року, тому станом на час розгляду справи тримісячний строк, встановлений ч. 2 ст. 38 КУПАП, для накладення адміністративного стягнення, не сплинув, у зв`язку з чим відсутні підстави для закриття провадження відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Накладаючи на

ОСОБА_1 стягнення у виді 3 неоподатковуваних мінімумів громадян, суддя врахувала характер вчиненого правопорушення, особу порушниці, яка має двох неповнолітніх дітей, та ступінь вини, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення.

З такими висновками судді погоджується апеляційний суд, зважаючи на таке.

За положеннями ст. 173 КУпАП дрібне хуліганство, тобто нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян тягне за собою накладення штрафу від трьох до семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до шістдесяти годин, або виправні роботи на строк від одного до двох місяців з відрахуванням двадцяти процентів заробітку, або адміністративний арешт на строк до п`ятнадцяти діб.

У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином під час розгляду справи, законодавець покладає на суд обов`язок, обумовлений з`ясуванням істотних обставин справи, перелік яких регламентовано законом, які слугують правовими підставами (підґрунтям) для прийняття рішення про визнання особи винуватою у скоєнні інкримінованого правопорушення та застосування до неї заходу державного примусу у вигляді накладення стягнення.

При цьому, законодавець у положеннях ст. 7 КУпАП констатує, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Склад адміністративного правопорушення - це сукупність законодавчо-визначених ознак, наявність яких дає підстави дійти висновку у кожному конкретному випадку щодо належної правової кваліфікації дій особи, та як наслідок прийняти рішення щодо можливості притягнення такої особи до юридичної відповідальності.

Відсутність (недоведеність) хоча б однієї із ознак складу адміністративного правопорушення унеможливлює прийняття рішення про притягнення особи до відповідальності та застосування відносно неї заходів державного примусу, зокрема накладення стягнення у виді штрафу.

Диспозицією ст. 173 КУпАП, передбачено адміністративну відповідальність за дрібне хуліганство, тобто нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Безпосереднім об`єктом охорони за ст. 173 КУпАП є громадський порядок.

Громадський порядок - це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами система відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, полягає у нецензурній лайці в громадських місцях, образливому ставленні до громадян та інших діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Підтримання громадського порядку є одним із важливих чинників захисту честі, гідності, здоров`я, безпеки громадян, їх спокійного відпочинку та безперешкодної праці, втілення інших природних, соціальних і культурних прав членів людської спільноти.

Хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності. Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, безпричинно, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного приводу, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відтак, тягар доказування на предмет доведеності достатності доказів винуватості ОСОБА_1 , у скоєні інкримінованого адміністративного правопорушення покладено на особу, що складала протокол про адміністративне правопорушення, тобто поліцейських.

Обов`язок органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення, нести тягар доказування, що є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в аспекті ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, та звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Направляючи до суду матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , правоохоронці долучили: протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №610338 від 17 листопада 2024 року, письмові пояснення ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , рапорт.

У змісті протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №610338 від 17 листопада 2024 року поліцейською зазначено, що: «17 листопада 2024 року о 14:30 год ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: м. Одеса, вул. Дерибасівська, буд. 27, голосно виражалася на адресу присутніх громадян нецензурною лексикою, чим порушила громадський порядок, вчинила правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП.

Також у протоколі зазначено відомості про ОСОБА_4 , як свідка події. Крім цього, містяться відомості про понятих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у присутності яких ОСОБА_1 відмовилася від надання пояснень та підписання протоколу, що засвідчено їх підписами.

З протоколу також убачається, що від отримання його другого примірника

ОСОБА_1 відмовилася, про що поліцейською зроблено відповідний запис про це, що відповідає вимогам ч.3 ст. 256 КУпАП.

Аргументи апеляційної скарги про те, що протокол не містить підпису ОСОБА_1 та останній не вручено його примірник, апеляційний суд відхиляє, як такі, що спростовуються матеріалами справи, оскільки містять вагомі підтвердження того, що у присутності понятих ОСОБА_1 відмовилася надавати пояснення, як і отримувати другий примірник протоколу.

З письмових пояснень ОСОБА_4 , які він надав поліцейським 17 листопада 2024 року убачається, що 17 листопада 2024 року о 14:00 год під час проведення мирної акції на вул. Дерибасивській, невідома жінка чиплялася до людей, виражалася нецензурною лайкою на учасників акції, неадекватно себе поводила (а.с. 3).

З пояснень ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , наданих правоохоронцям 17 листопада 2024 року у письмовій формі убачається, що 17 листопада 2024 року близько 14:30 год за адресою: Грецька, 42, вони стали свідками того, як невідома жінка поводила себе неадекватно, кидалася в бійку до присутніх громадян та висловлювалася нецензурною лексикою не реагуючи на зауваження припинити свої дії (а.с. 4,5).

Відповідно до рапорту, складеного поліцейським Перекрестовим М. 17 листопада 2024 року убачається, що 17 листопада 2024 року о 14:20 год, знаходячись за адресою:

АДРЕСА_1 під час несення служби з охорони громадського порядку при проведенні мирної акції на підтримку полонених військовослужбовців полку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » до учасників акції підійшла невідома жінка, яка почала висловлюватися на адресу присутніх громадян нецензурною лайкою, поводити себе неадекватно. У звязку з чим, цю громадянку було доставлено до віддлу поліції №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області та встановлено її особу. Нею виявилася ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 2).

Установивши та зафіксувавши, що ОСОБА_1 , знаходячись у публічному (громадському) місці, висловлювалася нецензурною лайкою на адресу присутніх учасників мирної акції, спрямованої на підтримку полонених військовослужбовців полку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що підтверджується письмовими поясненням свідка ОСОБА_4 , чим порушила громадський порядок, правоохоронцями підставно складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 173 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не заперечує ту обставину, що у часі та місці, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення вона перебувала за адресою м. Одеса, вул. Дерибасівська, 27, де у той час проходила мирна акція, спрямована на підтримку полонених військовослужбовців полку «Азов».

За доводами апеляційної скарги, ОСОБА_1 стверджує, що не мала наміру ображати людей, які приймали участь у цій акції і не вчиняла цих дій.

Однак, такі доводи апелянта спростовуються письмовими поясненнями

ОСОБА_4 , який був очевидцем цих подій, про що надав пояснення правоохоронцям, які апелянт, як джерело доказу не оспорює.

З цих підстав, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували її неправомірну поведінку, яка мала місце за адресою: м. Одеса, вул. Дерибасівська, 27.

Та обставина, що суд першої інстанції поклав в основу оскаржуваної постанови письмові пояснення свідка та понятих, при цьому не допитував їх в судовому засіданні, не має правового значення, оскільки письмові пояснення у розумінні ст. 251 КУпАП, є самостійним (окремим) джерелом доказів. При цьому, як свідчать матеріали справи,

ОСОБА_1 не порушувала питання про виклик та допит цих осіб в судовому засіданні.

З мотивувальної частини оскаржуваної постанови убачається, що суд при ухваленні рішення у справі не приймав до уваги письмові пояснення ОСОБА_1 , складені поліцейською, тому апелювання до цієї обставини є безпідставними.

Щодо доводів апеляційної скарги про розгляд справи судом без участі ОСОБА_1 , апеляційний суд зауважує про таке.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь у справі на всіх етапах розгляду, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду прав людини від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа проти Іспанії").

Європейський суд з прав людини вказав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі "Каракуця проти України", заява N 18986/06, від 16 лютого 2017 року).

Як убачається з матеріалів справи судові засідання призначалися неодноразово, а саме 7 разів, в жодне з яких, ОСОБА_1 не з`явилася, при цьому 6 судових засідань судом було відкладено саме за заявами ОСОБА_1 .

Так, до початку судового засідання, призначеного на 10 грудня 2024 року о 11:00 год, ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про відкладення розгляду справи, посилаючись на сімейні обставини (знаходження з малолітніми дітьми) (а.с. 15).

Аналогічними обставинами, а також перебуванням за місцем проживання (Одеська область, м. Ізмаїл) ОСОБА_1 обґрунтувала заяву про відкладення судового засідання, призначеного на 08 січня 2025 року (а.с. 22).

Звертаючись із заявою про відкладення наступного судового засідання, призначеного на 28 січня 2025 року, ОСОБА_1 зазначила, що нею було подано скаргу на дії правоохоронців, однак станом на 23 січня 2025 року (день подачі заяви про відкладення розгляду справи) відповідь на вказану вище скаргу не було отримано (а.с. 24).

Обґрунтовуючи неможливість прибуття в судове засідання, призначене на 06 лютого 2025 року, ОСОБА_1 посилалася на прийняття участі в іншому судовому засіданні під час розгляду цивільної справи №946/2695/24 у приміщенні Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, а також на не отримання нею відповіді щодо результатів розгляду її скарги на дії правоохоронців (а.с. 28).

Як на підставу для відкладення розгляду справи, призначеного на 10 лютого 2025 року, ОСОБА_1 посилалася на те, що вона знаходиться за постійним місцем проживання в м. Ізмаїл, та вона з дитиною хворіє на вірусну хворобу, окрім того зазначала, що 14 лютого 2025 року має відбутися розгляд вказаної вище цивільної справи (а.с. 31). Цими ж обставинами ОСОБА_1 мотивувала неможливість прибуття в судове засідання, призначене на 13 лютого 2025 року (а.с. 35).

17 лютого 2025 року, тобто в день прийняття оскражуваної постанови, ОСОБА_1 звернулася із заявою у якій зазначила, що цього дня спливає тримісячний строк накладення адміністративного стягнення, тому відповідно до ч.2 ст. 38 КУпАП, просила закрити провадження у справі на підставі п.7 ст. 247 КУпАП. Також зазначила, що в судове засідання не може з`явитися у зв`язку з сімейними обставинами та за станом здоров`я (а.с. 39).

Ураховуючи викладене вище, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується апеляційний суд, надав належну правову оцінку процесуальній поведінці ОСОБА_1 , та підставно розглянув справу без її участі, виходячи із доказів, що містять у матеріалах справи.

Крім цього, апеляційний суд зауважує, що у заяві, поданій до суду 17 лютого 2025 року, ОСОБА_1 не порушувала питання про відкладення розгляду справи, тому наряду з викладеним вище, у суду були відсутні підстави, які перешкоджали прийняттю рішення у справі.

Зазначення у тексті судового рішення про участь ОСОБА_1 у розгляді цієї справи та надання пояснень, не впливає на законність прийнятої постанови.

При цьому апеляційний суд зауважує, що 14 березня 2025 року, апелянтом до заяви про розгляд справи без її участі, також було долучено копію відповіді на її скаргу щодо дій правоохоронців, з якої убачається, що в ході проведення перевірки, в діях поліцейських не виявлено порушень.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності оскаржуваної постанови в частині накладення стягнення, апеляційний суд оцінює критично, з огляду на таке.

Стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (ст. 33 КУпАП).

Обставинами, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, визнаються: 1) щире розкаяння винного; 2) відвернення винним шкідливих наслідків правопорушення, добровільне відшкодування збитків або усунення заподіяної шкоди; 3) вчинення правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання або при збігу тяжких особистих чи сімейних обставин; 4) вчинення правопорушення неповнолітнім; 5) вчинення правопорушення вагітною жінкою або жінкою, яка має дитину віком до одного року. Законами України може бути передбачено й інші обставини, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення. Орган (посадова особа), який вирішує справу про адміністративне правопорушення, може визнати пом`якшуючими і обставини, не зазначені в законі (ст. 34 КУпАП).

Обставинами, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, визнаються: 1) продовження протиправної поведінки, незважаючи на вимогу уповноважених на те осіб припинити її; 2) повторне протягом року вчинення однорідного правопорушення, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню; вчинення правопорушення особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення; 3) втягнення неповнолітнього в правопорушення; 4) вчинення правопорушення групою осіб; 5) вчинення правопорушення в умовах стихійного лиха або за інших надзвичайних обставин; 6) вчинення правопорушення в стані сп`яніння. Орган (посадова особа), який накладає адміністративне стягнення, залежно від характеру адміністративного правопорушення може не визнати дану обставину обтяжуючою (ст. 35 КУпАП).

Санкцією ст. 173 КУпАП передбачено відповідальність у виді накладення штрафу від трьох до семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до шістдесяти годин, або виправні роботи на строк від одного до двох місяців з відрахуванням двадцяти процентів заробітку, або адміністративний арешт на строк до п`ятнадцяти діб.

При накладенні стягнення судом було враховано: характер вчиненого правопорушення, особу порушниці, яка має двох неповнолітніх дітей, та ступінь вини, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим суд вважав за необхідне накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у мінімальному розмірі.

З такими висновками суду, погоджується апеляційний суд, оскільки характер інкримінованого правопорушення, обумовлений висловлюванням нецензурною лайкою на адресу людей, які приймали участь в мирній акції на підтримку полонених військовослужбовців є вкрай недопустимим, особливо в умовах правового режиму воєнного стану під час збройної агресії російської федерації проти України. Вказані обставини у всякому разі виключають можливість не застосування до особи заходів державного примусу у вигляді накладення штрафу з превентивною метою недопущення у подальшому вчинення, як цією особою, так і іншими подібних правопорушень, особливо під час проведення подібних мирних акції, спрямованих на підтримку полонених військовослужбовців.

За вказаного вище, такі обставини, як наявність 3-х дітей, перебування у відпустці по догляду за дітьми, не мають правового значення, оскільки у даному конкретному випадку, з урахуванням характеру скоєного правопорушення та тієї цінності суспільних правовідносин, на посягання яких воно було спрямоване, унеможливлює поблажливе ставлення відносно ОСОБА_1 зі сторони держави.

Іншими доводами апеляційну скаргу не обґрунтовано.

Отже апеляційним переглядом встановлено, що суддею відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Порушень судом першої інстанції норм КУпАП під час з`ясування обставин по справі апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин, підстав для закриття справи не встановлено, і висновок судді про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП є вірним.

Підсумовуючи наведене вище апеляційний суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження по справі за п. 1 ст.247 КУпАП, з мотивів наведених у скарзі.

Керуючись ст. 294 КУпАП

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Приморського районного суду м.Одеси від 17 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.П. Лозко