Справа № 761/5966/25
Провадження № 3/761/1877/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року

Суддя Шевченківського районного суду м. Києва Хардіна О.П., за участю прокурора - Стояновського, особи стосовно якої складено протокол ОСОБА_1 , захисника Савицького Д.О.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення стосовно

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого на посаді заступника начальник дирекції Управління Служби безпеки України у Львівській області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 06.02.2025 року, ОСОБА_1 , будучи особою, на яку поширюються вимоги Закону «Про запобігання корупції» (надалі - Закон), несвоєчасно без поважних причин подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (після звільнення) за 2021 рік.

Так, у протоколі про адміністративне правопорушення уповноважена особа НАЗК зазначила, що відповідно до статті 1 Закону України «Про Службу безпеки України», Служба безпеки України - державний орган спеціального призначення з правоохоронними функціями, який забезпечує державну безпеку України.

Приписами ст. 19 Закону України «Про Службу безпеки України» визначено, що на співробітників Служби безпеки України поширюється дія Закону.

Співробітники Служби безпеки України зобов`язані подавати щороку до 1 квітня декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до Закону, а також дотримуватися інших вимог фінансового контролю, передбачених зазначеним Законом.

Відповідно до вимог п.п. «е» п. 1 ч. 1 ст. З Закону суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є посадові та службові особи органів прокуратури, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України, дипломатичної служби, державної лісової охорони, державної охорони природно-заповідного фонду, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, і центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику.

Відповідно до норми пп. «е» п. 1 ч. 1 ст. 3, ч. 2 ст. 45 Закону, ОСОБА_1 є суб?єктом, на якого поширюється дія Закону.

Указом Президента України від 16.01.2021 № 12/2021 ОСОБА_1 звільнено з посади. Наказом Голови Служби безпеки України від 19.01.2021 ОСОБА_1 зараховано у розпорядження за підпунктом «б» пункту 48 (У разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів).

25.01.2021 згідно з розпорядженням ЦУ СБУ ОСОБА_1 перебував у розпорядженні Голови Служби безпеки України.

Відповідно до наказу Голови Служби безпеки України від 08.07.2021 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас і виключено із списків особового складу.

Тому, згідно з абз. 16 ч. 1 ст. 1, ч. 2 ст. 45 Закону, приміткою до ст. 172-6 КУпАП ОСОБА_1 є суб`єктом декларування та суб`єктом адміністративного правопорушення.

Згідно примітки ст. 51-1 Закону військові посадові особи вищого офіцерського складу належать до службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 45 Закону визначено, що особи, які припинили діяльність, пов?язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у п.п. «а» і «в» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Згідно з п. 2-7 Прикінцевих положень Закону особи, які у 2022-2023 роках не подали декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до ст. 45 цього Закону, і кінцевий строк для подання яких настав до дня набрання чинності

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану», подають такі декларації не пізніше 31 січня 2024 року.

Відповідно до норми ст. 52-1 Закону стосовно осіб, зазначених у П.П. «В», «Г», «Д», «е», «з», «и» п. 1 ч. 1 ст. З цього Закону, які за посадами, що вони займають, належать до кадрового складу розвідувальних органів України та/або займають посади, перебування на яких пов`язане з державною таємницею у зв`язку з безпосереднім здійсненням такими особами оперативно-розшукової, контррозвідувальної, розвідувальної діяльності, осіб, які безпосередньо забезпечують безпеку посадових осіб відповідно до Закону України «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб», а також осіб, які претендують на зайняття таких посад, та осіб, які припинили діяльність, заходи, передбачені розділом VII цього Закону, організовуються і здійснюються у спосіб, що унеможливлює розкриття належності таких осіб до відповідних державних органів чи військових формувань, у порядку, що визначається Національним агентством.

Положеннями пп. 2 та 4 р. II Порядку визначено, що суб?єкти декларування, які припинили діяльність, пов?язану з виконанням функцій держави в Службі безпеки України, зобов?язані наступного року після припинення діяльності подавати декларацію за минулий рік у вигляді електронного документа до підрозділу Служби безпеки України, відповідального за зберігання декларацій.

Таким чином, ОСОБА_1 , будучи суб?єктом декларування, зобов?язаний був подати до відповідального підрозділу Служби безпеки України декларацію (після звільнення) за 2021 рік до 00 год 00 хв 01.02.2024 відповідно до Порядку.

Відповідно до загальних відомостей Реєстру ОСОБА_1 пройшов реєстрацію 30.03.2024 та згідно послідовності дій користувача здійснив дії по заповненню декларації за 2021 рік у Реєстрі.

04.04.2024 подав до Реєстру виправлену щорічну декларацію за 2021 рік.

Згідно послідовності дій користувача Реєстру ОСОБА_1 , не здійснював дії по заповненню декларації (після звільнення) за 2021 рік у Реєстрі до 01.02.2024 року.

Зазначено, що жодних доказів щодо відсутності можливості подати декларацію за місцем перебування суб`єкта декларування не надано.

Одночасно в протоколі міститься твердження, що ОСОБА_1 , будучи особою, уповноваженою на виконання функцій держави, несвоєчасно без поважної причини подав декларацію (після звільнення за 2021 рік, чим порушив вимоги ч.2 ст.45 Закону, відповідальність за що передбачена ч.1 ст.172-6 КУпАП.

ОСОБА_1 та його захисник в судовому засіданні заперечували обставини, викладені у протоколі, просили закрити провадження у справі, оскільки уважають відсутній в його діях склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

В обґрунтування заперечень вказали, що в ході складання протоколу було визначено ознаки суб`єкта адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП. Так, зазначено, що ОСОБА_1 призначений на посаду Указом Президента України від 21.11.2019 № 861/2019.

Указом Президента України від 16.01.2021 № 12/2021 ОСОБА_1 звільнено з посади.

Наказом Голови Служби безпеки України від 19.01.2021, ОСОБА_1 зараховано у розпорядження за підпунктом «б» п. 48 (у разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів).

25.01.2021 згідно з розпорядженням ЦУ СБУ ОСОБА_1 перебував у розпорядження Голови Служби безпеки України.

Відповідно до наказу Голови Служби безпеки України від 08.07.2021 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас і виключено зі списків особового складу.

Національне агентство з питань запобігання корупції для забезпечення однакового застосування положень Закону стосовно заходів фінансового контролю надало Роз`яснення щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю (подання декларації, повідомлення про суттєві зміни в майновому стані, повідомлення про відкриття валютного рахунку) від 29.12.2021 № 11.

Так, в розділі ХХ. Особливості декларування окремих категорій осіб (військовослужбовців, працівників СБУ) Роз`яснень визначено, кого слід вважати посадовими і службовими особами органів Служби безпеки України відповідно до пп. «е» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону.

Відповідно до правової позиції Національного агентства, викладеної в Роз`ясненнях, кадри Служби безпеки України складають: співробітники-військовослужбовці, працівники, які уклали трудовий договір із Службою безпеки України, а також військовослужбовці строкової служби (ч. 1 ст. 19 Закону України «Про Службу безпеки України»).

Співробітники Служби безпеки України зобов`язані подавати щороку до 01 квітня декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до Закону, а також дотримуватися інших вимог фінансового контролю, передбачених Законом (ч. 7 ст. 19 Закону України «Про Службу безпеки України»).

Для цілей декларування посадовими та службовими особами Служби безпеки України є особи, які: здійснюють функції представників влади, тобто виконання завдань та обов`язків, визначених у ст.ст. 2, 24 Закону України «Про Службу безпеки України»; обіймають посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій.

Зміст адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих функцій (обов`язків) наведено у відповіді на запитання 25 цих Роз`яснень.

Однак суб`єктами, на яких поширюється дія Закону, є лише ті кадри Служби безпеки України, які здійснюють функції представників влади або обіймають посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій.

Днем припинення діяльності військовими посадовими особами є останній день виконання суб`єктом декларування організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій.

Уважають, що на момент подання щорічної декларації особи, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, тобто 30.03.2024 ОСОБА_1 не був посадовою особою Служби безпеки України. Уповноваженою особою Національного агентства з питань запобігання корупції не обґрунтовано здійснилавіднесення посади, яку обіймав ОСОБА_1 в Службі безпеки України, до військових посадових осіб вищого офіцерського складу.

Вказали, що ОСОБА_1 на момент подання 30.03.2024 декларації був особою, яка припинала діяльність, пов`язану із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, про що не зазначено в протоколі. ОСОБА_1 подав щорічну декларацію особи, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, 30.03.2024, тобто у строки, визначені абз. 2 ч. 2 ст. 45 Закону. У Протоколі уповноваженою особою НАЗК не зазначено та не обґрунтовано належним чином факт порушення ОСОБА_1 саме вимог п. 27 Прикінцевих положень Закону.

Зазначення в протоколі уповноваженою особою НАЗК про порушення ОСОБА_1 . Порядку здійснення заходів фінансового контролю в Службі безпеки України, затвердженого рішенням НАЗК від 19.07.2019 не має відношення до події, викладеної в протоколі, оскільки останній всі декларації подавав в електронному вигляді шляхом внесення відомостей до Реєстру.

Зазначили, що протокол не містить належного обґрунтування факту порушення ОСОБА_1 термінів подання декларації особи, яка припинила діяльність, пов`язану із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, передбачених п. 27 Прикінцевих положень Закону.

Крім того, в протоколі заначено, що ОСОБА_1 станом на дату його складання, тобто 06.02.2025, перебуває на посаді начальника Управління Служби безпеки України у Львівській області, що не відповідає дійсності. На момент складання Протоколу ОСОБА_1 був звільнений з Служби безпеки України в запас, а з 03.07.2023 перебуває на посаді заступника директора з фізичного захисту та спеціальної безпеки АТ «НАЕК «Енергоатом».

Так, відповідно до протоколу датою вчинення адміністративного правопорушення вважається день подання ОСОБА_1 декларації після звільнення за 2021 рік до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, після визначеного законодавством терміну, тобто 04.04.2024.

Однак, таке визначення часу вчинення правопорушення уважають, не відповідає положеннями КУпАП. Відповідно до даних публічної частини Реєстру щорічну декларацію за 2021 рік особи, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, ОСОБА_1 подано 30.03.2024. Визначена в протоколі уповноваженою особою НАЗК дата вчинення адміністративного правопорушення 04.04.2024 є датою подання ОСОБА_1 виправленої декларації.

Зазначили, що на момент вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, тобто 04.04.2024, ОСОБА_1 не перебував в складі Служби безпеки України, а обіймав посаду заступника директора з фізичного захисту та спеціальної безпеки дирекції з фізичного захисту та спеціальної безпеки АТ «НАЕК «Енергоатом», яке зареєстровано як юридична особа приватного права та знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3.

Таким чином, станом на 04.04.2025 ОСОБА_1 не міг на законних підставах перебувати в приміщеннях Центрального управління СБ України м. Київ, вул. Володимирська, буд. 33.

Тож, вказали, що висновки уповноваженої особи НАЗК про вчинення ОСОБА_1 04.04.2025, у приміщенні Центрального управління СБ України за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, буд. 33 інкримінованого правопорушення є упередженими та недостовірними, оскільки згідно з фактичними обставинами датою вчинення адміністративного правопорушення є дата подання щорічної, а не виправленої щорічної декларації, тобто 30.03.2024 за адресою знаходження робочого місця ОСОБА_1 в АТ «НАЕК «Енергоатом» (м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3).

Під час судового розгляду справи прокурор уважає, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку про відсутність в діях особи складу вказаного адміністративного правопорушення з таких підстав.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи, протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягується до відповідальності.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають значення.

Дії особи, поведінка якої є предметом дослідження, у кожному випадку потрібно оцінювати у контексті положень ст. 9 КУпАП, де закріплено поняття адміністративного правопорушення, яке визначається як протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, вчинена суб`єктом правопорушення, і за яку передбачено адміністративну відповідальність. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Частина 1 статті 172-6 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, і об`єктивна сторона адміністративного правопорушення передбачає вчинення активних дій, пов`язаних з поданням такої декларації. Про вчинення активних дій у виді несвоєчасного подання декларації складено також протокол про адміністративне правопорушення.

Як зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення, уповноваженою особою НАЗК встановлено дату вчинення дій - 04.04.2024.

Натомість такі твердження в протоколі із зазначенням дати його вчинення 04.04.2024 не знаходять підтвердження в досліджених фактичних даних. Так, 04.04.2024 ОСОБА_1 подав виправлену декларацію після подання 30.03.2024 декларації після звільнення за 2021 рік. При цьому строки подання ОСОБА_1 04.04.2024 виправленої декларації, які визначені правилами ч.4 ст.45 Закону (упродовж 30 днів після подання декларації), ним не порушені.

Отже, пов`язувати подію несвоєчасного подання електронної декларації (після звільнення) особою, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави, з поданням 04.04.4024 виправленої декларації згідно ч.4 ст. 45 Закону - відсутні підстави.

Також твердження в протоколі про адміністративне правопорушення про те, що місцем вчинення є адреса: АДРЕСА_2 , що є об`єктивною стороною адміністративного правопорушення, не ґрунтуються на матеріалах справи. За встановлених обставин ОСОБА_2 очевидно був позбавлений можливості вчиняти дії під час декларування у 2024 році, перебуваючи у місці, зазначеному в протоколі. Так, службу за вказаною адресою ОСОБА_3 припинив у 2021 році, про що є дані в протоколі та долучених документах - додатках. При цьому до складання протоколу, 03.02.2025 він подав на електронну пошту НАЗК пояснення, повідомивши, що 15.07.2021 звільнився зі служби у зв`язку з вислугою років та виходом на пенсію. Надав пояснення про те, що після введення воєнного стану перебував за місцем роботи із зазначенням населеного пункту Миколаївської області, повідомив дані про найменування та розташування підприємства, нову посаду. Проте такі обставини не були враховані під час складання протоколу в частині визначення місця вчинення адміністративного правопорушення, дій ОСОБА_3 як складової об`єктивної сторони правопорушення, яке по суті є обвинуваченням з огляду на серйозність передбачених санкцій та юридичних наслідків для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно вимог ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, деякі справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п. 21-22 рішення у справі Надточій проти України». П.33 рішення у справі «Гурепка проти України»), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє посадова особа, яка склала протокол про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого. У своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує на тому, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушеннямст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також згідно протоколу, ОСОБА_3 інкримінується одночасно вчинення дій як суб`єктом - особою, уповноваженою на виконання функцій держави, що не узгоджується з матеріалами справи і є необґрунтованим твердженням.

Так, згідно примітки до статті 172-6 КУпАП суб`єктами правопорушень у цій статті (крім правопорушень, визначених частинами другою та третьою цієї статті, у частині неповідомлення або несвоєчасного повідомлення про суттєві зміни у майновому стані) є особи, які відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону України "Про запобігання корупції" зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Частина 2 статті 45 Закону передбачає визначення статусу особи, що припиняє, та що припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави, яка зобов`язана подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави. І такий суб`єктний статус під час подання декларації за 2021 рік (після звільнення) розповсюджується також на ОСОБА_1 згідно матеріалів справи з урахуванням даних про його звільнення з посади.

Також в протоколі міститься твердження, що за таких обставин ОСОБА_1 несвоєчасно, без поважних причин подав декларацію (після звільнення) за 2021 рік, порушив вимоги ч.2 ст.45 Закону.

При цьому відповідно до ч.2 ст.45 Закону особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а", "в"-"ґ" пункту 2 частини першої статті 3, зобов`язані до 1 квітня наступного року після року припинення діяльності подати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік. Декларація (після звільнення) за 2021 рік ОСОБА_1 подана 30.03.2024.

Одночасно в протоколі уповноваженою особою НАЗК не викладені належним чином обставини факту порушення ОСОБА_1 вимог п.2-7 Прикінцевих положень Закону і такі суттєві протиріччя свідчать про визначеність обсягу обвинувачення та неконкретність обвинувачення ОСОБА_1 у вчинення корупційного адміністративного правопорушення, впливають на ефективність реалізації ним права на захист.

Таким чином, оскільки час, місце вчинення дій, які утворюють склад злочину, є обов`язковими для встановлення події та складу адміністративного правопорушення, проте обставини - складові об`єктивної сторони адміністративного правопорушення - не встановлені уповноваженою особою, яка склала протокол, а зазначені в протоколі обставини не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, такі обставини свідчать про відсутність усіх обов`язкових складових складу адміністративного правопорушення.

При цьому лише з обставин, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, може виходити суд при вирішенні справи про адміністративне правопорушення.

Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: зокрема обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62) .

Відповідно до п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення) відзначається принцип правової визначеності, який означає, що "обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки".

Як наголошує Конституційний Суд України у п.4.2 вказаного Рішення, орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності до закону тощо (статті 245, 280 Кодексу). Згідно з Кодексом провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю через відсутність події і складу адміністративного правопорушення; оцінка доказів ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності (стаття 252) тощо. Положення зазначених статей визначають систему процесуальних механізмів, які в сукупності з наведеними конституційними нормами унеможливлюють притягнення до адміністративної відповідальності особи, яка не вчиняла правопорушення.

Таким чином, оскільки в суді не доведено обставини, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення - дату, місце вчинення адміністративного правопорушення, визначення особи як суб`єкта адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП, такі обставини свідчать про відсутність складу адміністративного правопорушення, виключають провадження у адміністративній справі, яка підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В :

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 172 -6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя О.П. Хардіна