Апеляційне провадження № 33/824/1938/2025
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2025 року суддя Київського апеляційного суду Журба С.О., розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Чередниченка Дениса Олександровича на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 04 грудня 2024 року, прийняту відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 04 грудня 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень та стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 605, 60 грн.

Не погоджуючись з постановою суду, 14 лютого 2025 року адвоката Чередниченко Д.О. подав апеляційну скаргу через суд першої інстанції, в якій просить скасувати постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 04 грудня 2024 року, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Водночас захисник подав клопотання про повнолення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, в якому просить поновити цей строк.

Вивчивши матеріали справи та апеляційну скаргу, вважаю, що клопотання про поновлення строку на оскарження постанови суду не підлягає до задоволення, а апеляційна скарга підлягає поверненню апелянту разом з доданими до неї матеріалами, виходячи з наступного.

Діючим Кодексом України про адміністративні правопорушення чітко встановлено процедуру та строки оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Строк на апеляційне оскарження може і повинен бути поновлений тільки у випадку, якщо він пропущений з поважних причин. Поважність причин його пропуску має довести апелянт, який заявив таке клопотання.

Апеляційний суд виходить з того, що про поважність причини на поновлення строку апеляційного оскарження може свідчити наявність конкретних обставин, які об`єктивно перешкоджали своєчасному зверненню до суду зі скаргою протягом встановленого законом строку на апеляційне оскарження рішення суду, виникли раптово, носили несподіваний характер і не могли бути контрольовані апелянтом.

Питання про поважність причин пропуску процесуального строку оцінюються судом в кожному конкретному випадку з урахуванням того, які саме дані наведені у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження та чи підтверджуються вони відповідними доказами.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, повинна добросовісно використовувати надані їй процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язана демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом для прискорення процедури слухання.

Із матеріалів справи вбачається, що 19.11.2024 року через суд першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 04.12.2024 року, у якій заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення. На обґрунтування зазначеного клопотання ОСОБА_1 посилався на те, що повний текст оскаржуваного рішення отримав лише 11.12.2024 року.

Постановою Київського апеляційного суду від 10 лютого 2025 року наведені в клопотанні доводи апелянта були відхилені, в поновленні строку на апеляційне оскарження відмовлено, скаргу повернуто особі, яка її подала.

14 лютого 2025 року адвокат Чередниченко Д.О. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції від 04.12.2024 року, у якій просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити.

Разом з скаргою апелянт подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови місцевого суду, яке обґрунтовував тими ж обставинами, що вказував і безпосередньо сам ОСОБА_1 в своїй попередній скарзі. При цьому апелянт вказував, що суд апеляційної інстанції невірно оцінював такі доводи апелянта, у зв`язку з чим прийшов до неналежних висновків у постанові від 10 лютого 2025 року про повернення скарги.

Дослідивши наведені доводи апелянта щодо поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для їх прийняття.

Наведені в клопотанні доводи апелянта по суті вже були оцінені апеляційним судом, за результатами чого Київським апеляційним судом й було ухвалено відмовити в поновленні строку на оскарження постанови суду першої інстанції та повернути скаргу особі, яка її подала. Апелянт фактично не погоджується з висновками, зазначеними у постанові Київського апеляційного суду від 10 лютого 2025 року. По суті апелянтом здійснюється намагання в позапроцесуальний спосіб оскаржити вищевказану постанову апеляційного суду, що є неприпустимим.

В той же час відповідно до вимог чинного закону апеляційний суд не уповноважений надавати оцінку обґрунтованості та законності висновкам, викладеним у іншій постанові цього ж апеляційного суду.

Відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає, будь-який перегляд цього рішення або повторний розгляд питання, яке було розглянуто, законом не допускається.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

За таких умов, апеляційний суд не може врахувати доводи апелянта, що були вже предметом розгляду Київського апеляційного суду, яким вирішувалося питання щодо пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення з аналогічних підстав.

В даному випадку суд апеляційної інстанції має повноваження щодо вирішення питання поважності чи неповажності пропуску апелянтом строку на апеляційне оскарження лише щодо апеляційної скарги, поданої адвокатом Чередниченком Д.О. 14.02.2025 року, тобто зі значним пропуском строку на апеляційне оскарження постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 04 грудня 2024 року. В той же час така апеляційна скарга містить обґрунтування поважності з точки зору заявника пропуску строку подання скарги від 19.11.2024 року, і не містить належного обґрунтування поважності пропуску такого строку щодо скарги, яка була подана 14 лютого 2025 року.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати належні для цього підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» (974 256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява N 3236/03).

Необґрунтоване поновлення процесуального строку на оскарження судового рішення порушує принцип юридичної визначеності і перешкоджає своєчасному виконанню рішення суду, яке набуло законної сили.

Відповідно до ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, що може змінюватись у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб» (рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства»).

Враховуючи зазначене, апеляційний суд не вбачає підстав до задоволення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Солом`янського районного суду м. Києва від 04 грудня 2024 року, тому апеляційна скарга адвоката Чередниченка Д.О. підлягає поверненню особі, яка її подала, як така, що подана після закінчення строку, визначеного ч. 2 ст. 294 КУпАП, а апеляційний суд не знайшов підстав для його поновлення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити захиснику ОСОБА_1 - адвокату Чередниченку Денису Олександровичу в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 04 грудня 2024 року.

Апеляційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами - повернути особі, яка її подала.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя С.О. Журба