Справа№464/1068/25
пр.№ 3/464/507/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2025 м. Львів

Суддя Сихівського районного суду м. Львова Сабара Л.В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , потерпілої ОСОБА_2 , розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, одруженого, працюючого будівельником, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП,

встановила:

відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №320357 від 04.02.2025 ОСОБА_1 04.02.2025 о 19.30 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно доньки ОСОБА_2 психологічне та фізичне домашнє насильство, а саме ображав її, погрожував та вдарив в живіт, чим завдав шкоди її фізичному та психічному здоров`ю.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 в судовому засіданні винуватість у вчиненому не визнав. Пояснив, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом з дружиною та тещою. Підтвердив, що 04.02.2025 ввечері перебував в стані алкогольного сп`яніння, однак жодних протиправних дій відносно доньки ОСОБА_2 не вчиняв, з нею не спілкувався.

Потерпіла ОСОБА_2 в судовому засіданні надала пояснення про те, що є донькою ОСОБА_1 , який 04.02.2025 ввечері відносно неї вчинив домашнє насильство. Так, її місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , а також вона є співвласницею згаданою квартири разом із батьком, матір`ю, сестрою та бабусею. У вказаній квартирі постійно не проживає, однак зберігає там свої особисті речі, навідується час від час для того, щоб здійснювати догляд за бабусею. 04.02.2025, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , викликала працівників поліції, оскільки батько вчиняв домашнє насильство щодо її бабці. Щодо ОСОБА_1 винесли терміновий заборонний припис. Після від`їзду поліцейських, знаходилась у коридорному приміщенні та одягала верхній одяг, аби піти по власних справах. В цей час, ОСОБА_1 , який зловживає спиртними напоями та перебував в стані алкогольного сп`яніння, порушуючи вимоги заборонного термінового припису, почав до неї агресивно говорити, виражатись в її сторону нецензурними словами, тим самим її ображати. Крім того, в ході таких висловлювань, почав розмахувати руками, відтак вдарив кулаком її в живіт, двічі плюнув в обличчя, після чого вона його відштовхнула та повторно викликала працівників поліції. За отриманням медичної допомоги не зверталась, оскільки удар був незначним. Вважає, що такі дії батька спрямовані на те, щоб заборонити їй користуватись належною їй на праві власності часткою у спільній квартирі. Потерпіла бажає, аби квартира завжди знаходилась у належному стані, тоді як в батька утворилась заборгованість за житлово-комунальні послуги, у зв`язку із чим на її банківські рахунки було накладено арешт, що спричинило їй додаткових клопотів, не прибирає, тощо.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, показання свідка, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суддя встановила наступне.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 3 ст. 173-2 КУпАП адміністративна відповідальність настає у разі повторного протягом року вчинення порушення, передбаченого частинами першою (вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого) або другою (діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи) цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

З вказаного слідує, що доведенню підлягає факт умисного вчинення конкретних дій фізичного та психологічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному та психічному здоров`ю потерпілого, а також факт повторне протягом року вчинення такого порушення, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП надано наступні докази:

-протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №320357 від 04.02.2025, в якому викладена суть адміністративного правопорушення;

-копію термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА №428321 від 04.02.2025, винесеного відносно ОСОБА_1 у зв`язку із вчиненням останнім 04.02.2025 о 19.30 год. домашнього насильства відносно доньки ОСОБА_2 , терміном на 10 діб із зобов`язанням залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи, забороною на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи, забороною в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою;

-рапорт від 07.02.2025;

-форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 04.02.2025, відповідно до якої дії ОСОБА_1 відносно ОСОБА_3 становлять для неї високий рівень небезпеки, постраждалу особу турбує власна безпека, безпека майна та безпека бабусі, яка разом з ним проживає;

-заяву постраждалої ОСОБА_3 від 04.02.2025, в якій просить вжити заходів щодо батька ОСОБА_1 , який 04.02.2025 близько 19.30 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив відносно неї фізичну розправу та приниження, а саме вдарив кулаком у живіт, після чого вона його відштовхнула, плюнув їй у лице, на що вона відреагувала криком, оскільки з нею так поводитись не можна;

-письмові пояснення потерпілої ОСОБА_3 від 04.02.2025, в яких зазначила, що батько перебував в стані алкогольного сп`яніння та почав висловлюватись до неї нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, вдарив кулаком в живіт, після чого вона його відштовхнула, а він плюнув їй у обличчя;

-повідомлення на лінію «102».

Крім того, свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні надала показання про те, що є дружиною ОСОБА_1 та матір`ю ОСОБА_3 . Разом з чоловіком проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана квартира належить на праві власності їй, чоловіку, донькам, зокрема ОСОБА_3 , а також її матері. ОСОБА_3 зареєстрована у даній квартирі, деколи приходить туди, однак постійно не проживає. Так, 04.02.2025 повернулась додому швидше, оскільки їй зателефонував ОСОБА_1 та повідомив про наявний конфлікт з донькою. Підтвердила, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння та міг виражатись в сторону доньки нецензурною лайкою, однак жодних протиправних дій відносно неї не вчиняв, тим більше дій фізичного характеру. Додала, що у її чоловіка та матері стосунки задовільні, останній до неї відноситься добре, не ображає.

З протоколу серії ВАД №320357 від 04.02.2025 вбачається, що ОСОБА_1 ображав ОСОБА_3 , погрожував їй та вдарив в живіт, чим завдав шкоди її фізичному та психічному здоров`ю, тим самим вчинив відносно неї домашнє насильство.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон).

Так, статтею 1 Закону визначено, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Серед діянь, шо підпадають під визначення домашнього насильства, законодавець виокремлює психологічне та фізичне насильство.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи, тоді як фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Таким чином, наведені положення Закону окреслюють перелік дій, одна чи декілька із яких, можуть становити собою об`єктивну сторону (форму вираження) фізичного та психологічного насильства.

При цьому, суддя враховує те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних стосунків, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод. Тоді як під конфліктом потрібно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнього загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони. Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких потрібно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту (постанова Верховного Суду від 07.11.2023 у справі №676/265/23).

Надаючи оцінку зібраним в ході судового розгляду доказам, суддя встановила, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та потерпіла ОСОБА_3 є батьком та донькою, між якими 04.02.2025 о 19.30 год. виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_1 виражався нецензурною лайкою.

Разом з тим, з пояснень потерпілої вбачається, що дії ОСОБА_1 не викликали у неї побоювання за власну безпеку, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, не завдали шкоди її психічному здоров`ю, оскільки остання зазначила, що такі дії батька спрямовані на створення для неї перешкод у користуванні належною їм на праві спільної власності квартирою, тоді як останній не оплачує житлово-комунальних послуг, не дбає за належним станом у квартирі, приводить туди незнайомих людей, тощо.

Таким чином, аналізуючи досліджені докази, суддею встановлено, що між особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, та потерпілою наявний конфлікт щодо порядку користування належним їм на праві спільної власності майном, у зв`язку із чим між останніми виникають суперечки та сварки.

Самі по собі образи та нецензурні висловлювання не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення лише у тому випадку, коли такі висловлювання не спрямовані на обмеження волевиявлення особи і не викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Жодних доказів, які б вказували на вчинення ОСОБА_1 умисних дій фізичного характеру відносно ОСОБА_3 , належних та допустимих доказів, які б вказували на вчинення ОСОБА_1 дій, зазначених у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та настання для потерпілої особи наслідків, зазначених у цій статті, матеріали справи не містять.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 є особою, яку вже було піддано адміністративному стягненню за вчинення порушення, передбаченого ч. 1 або ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, повторно протягом року.

Суддя звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення, а також рапорт працівників поліції не може бути достатнім доказом на підтвердження вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки обставини викладені в такому не доведені іншими доказами в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 62 Конституції України визначено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи фактичні дані, наявні в матеріалах справи, в сукупності, суддя не вбачає достатніх доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, у зв`язку із чим вважаю, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриття за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП.

На підставі ч. 3 ст. 173-2, ст. 247 КУпАП, керуючись ст. 245, 251, 252, 280, 284 КУпАП, суддя,

постановила:

провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м.Львова особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Сабара Л.В.