Справа № 442/8/25 Головуючий у 1 інстанції: Нагірна О. Б.
Провадження № 33/811/299/25 Доповідач в 2-й інстанції: Урдюк Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., при секретарі Чорненькому В.А. з участю захисника Хевпи І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника Хевпи І.М. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , на постанову судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 лютого 2025 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 грн. (тридцять чотири тисячі) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами терміном на три роки, без вилучення транспортного засобу.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Згідно з постановою, ОСОБА_1 16.08.2024 о 20.59 год. в м. Стебник по вул. Мекилити, керував транспортним засобом «Alfa Romeo», номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме, запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, поведінка не відповідає обстановці. Від проходження тесту на стан сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, правопорушення вчинено повторно протягом року, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із рішенням судді першої інстанції, захисник Хевпа І.М. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 лютого 2025 року.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог покликається на те, що матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 вже були предметом розгляду у суді першої інстанції. Так постановами Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04.09.2024, 11.10.2024, 12.12.2024 матеріали справи повертались на дооформлення через не заповнення графи протоколу свідки чи потерпілі, відсутність на долученому відеозаписі факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом та відмови від проходження огляду.

Також звертає увагу на те, що в матеріалах справи міститься постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАБ №198893 від 16.08.2024 року, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене частиною 4 статті 126 КУпАП, а саме: керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (20400 гривень, двадцять тисяч чотириста гривень).

Однак рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11.10.2024 дана постанова скасована.

Апелянт наголошує, що у матеріалах справи містяться два файли з відеозаписом, але такі не підтверджують, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом.

У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленим про час та місце його проведення, не з`явився. Захисник Хевпа І.М. , яка брала участь в розгляді апеляційної скарги в режимі відеоконференції, не заперечувалав щодо розгляду апеляційної скарги без участі ОСОБА_1 , зазначила, що він проходить службу в ЗСУ у зв`язку із мобілізацією.

За таких обставин, з урахуванням вимог ч. 6 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги у відсутності ОСОБА_1 .

Захисник Хевпа І.М., яка брала участь в розгляді апеляційної скарги в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу підтримала, просила її задоволити.

Заслухавши захисника Хевпу І.М., перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Так, пунктом 2.5 Правил дорожнього руху встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Разом з тим, ст. 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, у випадку невиконання водієм вимог п. 2.5 ПДР полягає у відмові особи, яка здійснювала керування транспортним засобом та якій працівник поліції висловив вимогу пройти огляд на стан сп`яніння, пройти такий огляд.

Відповідно до ст. 2, 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 9 листопада 2015 року №1452/735 (далі - Інструкція №1452/735) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

З протоколу серії ААД № 823299 від 16 вересня 2024 року (а.с. 2) вбачається, що такими ознаками у ОСОБА_1 були: запах алкоголю із порожнини рота, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці.

З огляду на наведені ознаки, у поліцейського виникли підстави вважати, що водій ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, наслідком чого стала вимога поліцейського до ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння.

Наявним у матеріалах справи відеозаписом з камер спостереження патрульних підтверджується, що працівники поліції зупинили транспортний засіб «Alfa Romeo», номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 . Причина зупинки була пов`язана з тим, що на транспортному засобі не горіла підсвітка номерного знаку, та поворотник, про що було повідомлено ОСОБА_1 . Під час спілкування з ОСОБА_1 поліцейський виявив у нього ознаки алкогольного сп`яніння та повідомив водію, що від нього чути запах алкоголю. ОСОБА_1 відповів, що вживав «Шейк», зараз їде додому, просив відпустити його. Поліцейський пред`явив ОСОБА_2 вимогу про проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або в медичному закладі, після чого ОСОБА_2 почав заперечувати факт керування, ображати поліцейських, висловлювався в їх адресу нецензурними словами. Така поведінка ОСОБА_2 стала наслідком складання протоколу за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Поведінка ОСОБА_2 унеможливлювала проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, а отже суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 фактично відмовився від проходження огляду відповідно до встановленого порядку на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що ч. 2 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння незалежно від факту перебування особи у такому стані.

Наведені докази у своїй сукупності спростовують доводи апеляційної скарги, вказують на порушення ОСОБА_2 вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, а отже і на факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, апеляційний суд погоджується з висновком судді суду першої інстанції про доведеність відмови ОСОБА_2 від огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки такі спростовуються наявним у матеріалах справи записом із відеореєстратора службового автомобіля на якому зафіксовано зупинення транспортного засобу марки «Alfa Romeo», номерний знак НОМЕР_1 під керуванням саме ОСОБА_2 . Тому такі доводи апеляційної скарги суд апеляційної інстанції розцінює, як форму захисту з метою уникнення від адміністративної відповідальності.

Щодо доводів захисника про скасування постанови серії БАБ №198893 від 16.08.2024 відносно ОСОБА_1 така не спростовує факту його керування транспортним засобом, не впливає на правильність кваліфікації дій ОСОБА_2 , та висновку судді першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає здобуті у справі докази є належними та допустимими доказами вини ОСОБА_2 та у ході апеляційного розгляду апеляційним судом не отримано даних, які б свідчили про незаконність дій працівників поліції та невідповідність їх дій вимогам «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.

Таким чином, наявні у справі докази, яким суддя першої інстанції надав належну оцінку, у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, вчиненого повторно протягом року за ч. 2 ст. 130 КУпАП та узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпційфакту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

При обранні ОСОБА_2 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь її вини, та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах санкції ч. 2 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При розгляді справи суддею першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.

Ураховуючи наведене, порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час апеляційного перегляду, оскаржувана постанова судді є законною, обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Постанову судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 лютого 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, апеляційну скаргу захисника Хевпи І.М. в інтересах останнього - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Урдюк Т.М.