Справа № 488/2513/24
Провадження № 3/488/7/25
ПОСТАНОВА

21.03.2025 року Суддя Корабельного районного суду м. Миколаєва Головіна Т.М., за участю захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності адвоката Коваля О.В., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працює на ТОВ «СЗ «Океан", мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , який раніше не притягувався до адміністративної відповідальності,

за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 24.05.2024 року о 20:40 годині в м. Миколаєві по пр. Корабелів, в районі буд. №8А, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем «Fiat Doblo» з державним реєстраційним номером номерним знаком НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння, зі згоди водія, у встановленому законом порядку, проводився на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням газоаналізатору «Drager ARLM 326», результат огляду 0,29‰, чим порушив п. 2.9А ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Коваль О.В. у судовому засіданні вважав за необхідне адміністративну справу відносно ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях складу та події інкримінованого правопорушення, про що надав письмові пояснення, посилаючись на те що ОСОБА_1 не у повній мірі було роз`яснено порядок проходження огляду, чим фактично обмежено його право на захист, гарантоване Конституцією України; ОСОБА_1 , у порушення вимог Закону, не було відсторонено від керування транспортним засобом; з урахуванням допустимої похибки під час експлуатації технічного приладу, вміст алкоголю у повітрі, що видихав ОСОБА_1 , не перевищував гранично допустиму норму, передбачену нормами міжнародного права.

ОСОБА_1 , відповідно до письмових заперечень, провину не визнав, суду пояснив, що в ході проведення огляду продував Драгер не менше шести разів, з результатом Драгеру був не згоден, про що неодноразово повідомляв поліцейським, які йому роз`яснили, що у разі непогодження з результатами Драгеру, він має право проїхати до медичного закладу, де пройти такий же самий тест за допомогою такого ж самого Драгеру, тільки там модель більш стара. Таким чином він був введений в оману працівниками поліції, бо йому було умисно неправильно роз`яснено, що у медичному закладі він буде проходити такий самий тест за допомогою Драгеру, тому він погодився з результатами Драгеру. Якщо би він знав, що має право здати в наркології інші аналізи, а не продувати знову Драгер, то неодмінно б використав таку можливість, оскільки на час огляду він був абсолютно тверезим.

Перевіривши наведені ОСОБА_1 та його захисником доводи, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до наступних висновків.

Порядок проходження огляду водіїв на стан сп`яніння визначений ст. 266 КУпАП, регулюється також Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним Наказом МВС та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 (надалі Інструкція); постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17 грудня 2008 року «Про порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» - надалі Порядок.

Згідно із пунктом 2.9 (а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. № 1306 (далі Правила), водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Водій повинен на вимогу поліцейського пройти у встановленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (пункт 2.5 Правил).

Невиконання вказаних правил утворюють склад правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 130 КУпАП.

Так, згідно ч. 1 ст.130 КУпАП адміністративним правопорушенням є керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п.4, 8-13 розділу 3 Інструкції, метою цього огляду у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння є встановлення наявності чи відсутності стану сп`яніння в обстежуваної особи. Метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння. Використання в закладах охорони здоров`я для проведення лабораторних досліджень вимірювальної техніки та обладнання, дозволених МОЗ, підтверджується сертифікатом відповідності та свідоцтвом про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Зразки біологічного середовища для лабораторного дослідження відбираються у дві ємності. Вміст однієї ємності використовується для первинного дослідження, вміст другої ємності зберігається протягом 90 днів. За збереження та транспортування ємностей з біологічним середовищем до іншого закладу охорони здоров`я, цілісність пломбування відповідає заклад охорони здоров`я, у якому проводився відбір біологічного середовища. Предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук. Для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 цього розділу.

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Системний аналіз норм ст. 130 КУпАП України, відповідальність за якою поширюється на невизначене коло осіб та передбачає накладення стягнення у виді штрафу та обмеження у користуванні водійськими правами, дозволяє дійти до висновку, що за своєю суттю це є кримінальним порушенням /обвинуваченням/.

При цьому, кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального», дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст. 4 Протоколу 7 до Конвенції).

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до положень статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1-3 ст. 7 КУпАП).

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до частин 1, 2 статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Пункт 2.5 ПДР України дійсно зобов`язує водія на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Проте, слід зазначити, що відповідальність за вказаною нормою закону настає лише у випадку дотримання встановленого законом порядку та процедури проведення огляду.

З огляду на вимоги вищевказаних Положення та Інструкції, а також ч.2 та ч.3 ст.266 КУпАП, особа, відносно якої проводиться огляд, має отримати повну інформацію щодо порядку проведення вище вказаного огляду (зокрема можливості пройти огляд на місці зупинки за допомогою спеціальних технічних засобів або у медичній установі, у разі не згоди пройти огляд на місці зупинки та право пройти огляд у медичній установі, у разі незгоди з результатом огляду), та маючи повну інформацію відповідно скористатися своїм правом. Не маючи відповідної інформації, особа позбавлена можливості діяти у спосіб, що може підтвердити відсутність правопорушення, тобто фактично порушення процедури проведення огляду є порушенням права на захист, що в свою чергу тягне недопустимість зібраних з порушенням такого права доказів (п.3 ч.2 ст.87 КПК України).

Як слідує з показань ОСОБА_1 , наданими суду, та що повністю узгоджується з відеозаписом з нагрудної камери, доданої до протоколу, водію ОСОБА_1 було роз`яснено можливість пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, на що ОСОБА_1 скористався таким своїм правом та огляд пройшов, з результатами Драгеру не погодився, відповівши, що «я не експерт». Після чого водію було роз`яснено виключно його право у разі не погодження з результатами Драгеру, пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичній установі за допомогою «такого ж самого Драгеру, тільки там старіша модель, та за такою ж самою процедурою», на що ОСОБА_1 відмовився. Після цього ОСОБА_1 співробітниками поліції повідомлено, що відносно нього буде складено протокол за ч.1 ст.1340 КУпАП та роз`яснено його права, передбачені ст.63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

Таким чином, зазначена поведінка працівників поліції, які чітко та зрозуміло не роз`яснили ОСОБА_1 його права, процедуру огляду та наслідки відмови від проходження огляду, а навпаки ввели його в оману, створивши в нього уявлення, що у медичному закладі у разі непогодження з результатами Драгеру, можливо пройти виключно такий саме тест, не роз`яснивши, що для проведення лабораторних досліджень може бути використана не тільки вимірювальна техніка, а інші зразки біологічного середовища, чим фактично, на думку суду, спонукали водія погодитися з результатами проходження огляду на місці за допомогою алкотестеру Драгер.

Наведене, унеможливлює зробити висновок про погодження ОСОБА_1 з результатами свого огляду на місці за допомогою алкотестеру Драгер.

Такі дії працівника поліції, на думку суду, не можна розцінити як надання ОСОБА_1 повної інформації щодо порядку проведення медичного огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння.

Також, суд зважає і на те, що на відеозаписі не зафіксовано ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 , його поведінка та мова адекватна, вони відповідають обстановці.

Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 року по справі "Лавентес проти Латвії" та від 08.02.2011 року по справі "Берктай проти Туреччини" наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій".

Пунктом 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282) також визначено, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Окрім цього, згідно з рішенням Конституційного суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010, яке є обов`язковим до виконання на території України, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо, є неналежними доказами.

Встановлені судом фактичні обставини є істотним порушенням встановленої законом (ч.3 ст.266 КУпАП) процедури огляду водія на стан сп`яніння, що має наслідком її недійсність (ч.5 ст.266 КУпАП)

Суд не має права за своєю ініціативою збирати додаткові докази винуватості особи.

За такого, до даних, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, як до доказу в розумінні ст. 251 КУпАП, з урахуванням зазначених вище обставин, суд відноситься критично.

Складений за таких обставин протокол про адміністративне правопорушення та викладені в ньому обставини вчинення адміністративного правопорушення, не ґрунтуються на вимогах Закону.

Згідно ст. 9, 247 КпАП Укр аїни, адміністративним правопорушенням визнається винна (умисна або необережна) дія або бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути почато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З аналізу представлених суду доказів, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ст.130 ч.1 КУпАП, дане провадження підлягає закриттю.

За такого, наводити аналіз іншим доводам захисника ОСОБА_1 адвоката Коваля О.В. при встановленні під час розгляду справи відсутності належних та допустимих доказів перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, суд вважає зайвим, так як вони не впливають та не спростовують даного факту, а отже, не мають вирішального правового значення.

Керуючись ст.9 , ст. 130 , п. 1 ст. 247 КпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративну справу відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст.130 КУпАП - закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду через Корабельний районний суд міста Миколаєва протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Т.М. Головіна