Апеляційне провадження № 33/824/2033/2025
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2025 року суддя Київського апеляційного суду Журба С.О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 17 грудня 2024 року, прийняту відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

За ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 17 грудня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та застсовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік та стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Не погоджуючись з постановою суду, 05 березня 2025 року апелянт подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову Святошинського районного суду м. Києва від 17 грудня 2024 року скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вивчивши матеріали справи та апеляційну скаргу, вважаю, що клопотання про поновлення строку на оскарження постанови суду не підлягає до задоволення, а апеляційна скарга підлягає поверненню апелянту разом з доданими до неї матеріалами, виходячи з наступного.

Діючим Кодексом України про адміністративні правопорушення чітко встановлено процедуру та строки оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Строк на апеляційне оскарження може і повинен бути поновлений тільки у випадку, якщо він пропущений з поважних причин. Поважність причин його пропуску має довести апелянт, який заявив таке клопотання.

Апеляційний суд виходить з того, що про поважність причини на поновлення строку апеляційного оскарження може свідчити наявність конкретних обставин, які об`єктивно перешкоджали своєчасному зверненню до суду зі скаргою протягом встановленого законом строку на апеляційне оскарження рішення суду, виникли раптово, носили несподіваний характер і не могли бути контрольовані апелянтом.

Питання про поважність причин пропуску процесуального строку оцінюються судом в кожному конкретному випадку з урахуванням того, які саме дані наведені у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження та чи підтверджуються вони відповідними доказами.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, повинна добросовісно використовувати надані їй процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язана демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом для прискорення процедури слухання.

В обґрунтування зазначеного у скарзі клопотання апелянт зазначає, що в судовому засіданні при розгляді справи не був присутній, про день і час розгляду справи не був повідомлений судом належним чином, також про наявність прийнятої відносно нього постанови суду не був обізнаний та не був повідомлений судом, у зв`язку з чим пропустив строк на подання апеляційної скарги.

Посилається, що у справі є повернуті поштові повідомлення не на його поштову адресу. Крім того вказує, що про наявність оскаржуваної постанови дізнався декілька днів тому від співробітників суду.

Як вбачається з справи, постанова суду прийнята 17.12.2024 року, період апеляційного оскарження судового рішення минув 27.12.2024 року.

Апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_1 з матеріалами справи ознайомлювався неодноразово, зокрема 03.02.2025 року та 12.02.2025 року, що підтверджується наявними у справі розписками (а.с.25-26).

Однак, апеляційна скарга апелянтом направлена лише 05.03.2025 року засобами поштового зв`язку, а отже з пропуском 10 -денного строку на апеляційне оскарження судового рішення, при цьому, навіть з урахуванням терміну з часу ознайомлення ОСОБА_1 з матеріалами справи.

Дослідивши подану апелянтом заяву про поновлення пропущеного строку оскарження, суд встановив, що апелянт не зазначив належних та обґрунтованих підстав пропуску вказаного строку.

Як вбачається з справи, ОСОБА_1 був повідомлений про розгляд справи 17.12.2024 року відносно нього належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням від 02.12.2024 року, яке повернулося до суду у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою (а.с.16-17). Зазначене повідомлення було направлено на поштову адресу ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , яка міститься в поясненнях апелянта, а також зазначена в апеляційній скарзі (а.с.10).

Верховний Суд неодноразово висловлював (підтримував) позицію, за якою листи, що повернулися з відміткою «за закінченням терміну зберігання», «відсутність адресата» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж - за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування.

Тому, апеляційний суд не може врахувати посилання апелянта на те, що кореспонденція про рух справи надсилалася не на правильну адресу та його не було повідомлено про день і час розгляду справи.

Крім того, у справі міститься супровідний лист про направлення ОСОБА_1 копії оскаржуваної постанови суду від 17.12.2024 року на його поштову адресу (а.с.21).

З урахуванням зазначеного та наявних у справі даних про ознайомлення апелянта з матеріалами справи, апеляційний суд вважає безпідставними доводи ОСОБА_1 про те, що про наявність прийнятої відносно нього постанови суду він не був обізнаний та не був повідомлений судом.

Відтак, апелянт не навів у клопотанні існування обставин, які об`єктивно перешкоджали поданню апеляційної скарги у визначений законом строк, та доказів наявності таких обставин апелянт не надав.

Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що необґрунтоване поновлення процесуального строку на оскарження судового рішення порушує принцип юридичної визначеності і перешкоджає своєчасному виконанню рішення суду, яке набуло законної сили.

Відповідно до ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, що може змінюватись у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб» (рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства»).

В своїх рішеннях ЄСПЛ вказує, що національний суд має право поновити строк на оскарження рішення суду нижчої інстанції, якщо апелянт у відповідному клопотанні наведе причину пропуску цього строку, і суд визнає цю причину поважною. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, справа «Олександр Шевченко проти України» та «Трух проти України». При визначеності наявності поважності причин пропуску, національний суд насамперед має виходити із наявності об`єктивних причин, які унеможливлювали особі вчасно подати апеляційну скаргу, або вчасно вжити заходів до оскарження судового рішення.

Враховуючи викладене, а також те, що наведені апелянтами доводи в обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження вказаної вище постанови не були належним чином підтверджені, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала, як така, що подана після закінчення строку, визначеного ч. 2 ст. 294 КУпАП, а апеляційний суд не знайшов підстав для його поновлення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити ОСОБА_1 в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Святошинського районного суду м. Києва від 17 грудня 2024 року.

Апеляційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами - повернути особі, яка її подала.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя С.О. Журба