Справа № 457/145/25 Головуючий у 1 інстанції: Грицьків В.Т.
Провадження № 33/811/251/25 Доповідач в 2-й інстанції: Урдюк Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Трускавецького міського суду Львівської області від 07 лютого 2025 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 605 (п`ятсот тридцять шість) грн 60 коп.

Згідно з постановою, ОСОБА_1 12.01.2025 року о 00.00 год. у м. Трускавці по вул. Стуса, 13, керувала транспортним засобом «Mazda CX-5», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовилася.

Не погоджуючись із рішенням судді першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Трускавецького міського суду Львівської області від 07 лютого 2025 року, провадження по справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог покликається на те, що постанова є незаконною.

Зазначає, що протокол не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, з протоколу неможливо встановити адресу особи, щодо якої складено протокол та п. ПДР.

У матеріалах справи відсутні докази щодо законності підстав зупинення транспортного засобу. Крім того зупинення транспортного засобу було здійснено о 23:59 год., коли ще не діяла комендантська година.

Вважає, що факт відмови пройти огляд на місці зупинки не є підставою для притягнення до відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП. Звертає увагу на те, що після відмови водія від проходження огляду навісці, поліцейський зобов`язаний запропонувати водію пройти огляд в медичному закладі не лише усно, а шляхом вручення відповідного направлення на огляд. І лише коли водій отримавши направлення відмовляється від проведення огляду в медичному закладі, складати відповідний протокол.

Зазначає, що поліцейські одночасно склали направлення на огляд та протокол, вважає, що огляд проведено з порушенням тому є недійсним.

ОСОБА_1 у судове засідання апеляційного суду 20.03.2025 не прибула. Натомість подала повторне клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із неможливістю взяти участь в розгляді справи за станом здоров`я.

Апеляційний суд вважає, що відсутні підстави для задоволення клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду з таких підстав.

Так судове засідання призначалось на 14:15 год. 11 березня 2025 року. У судове засіданні ОСОБА_1 не з`явилась, натомість подала клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибути в судове засідання через сімейні обставини. Клопотання було задоволено, судове засідання відкладено на 15:00 год. 20.03.2025.

Проте у судове засідання 20.03.2025 ОСОБА_1 не з`явились, подала повторне клопотання про відкладення розгляду справи, зазначивши, що за станом здоров`я не може прибути у судове засідання. Разом з тим будь-яких підтверджень про перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікування чи лікарняному остання не подала, натомість долучила, що проходила оздоровчі процедури, які не свідчать про її неможливість явки у судове засідання, чи участь в розгляді справи в режимі відеконфернції.

Щодо захисника Возняка В.Й., який брав участь в розгляді справи в суді першої інстанції, такий повідомив в телефонному режимі, що не братиме участі в суді апеляційної інстанції та не здійснюватиме захисту ОСОБА_1 , оскільки не укладав договору на представництво її інтересів в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 належним чином та завчасно була повідомлена про час та місце судового розгляду, не прибула до апеляційного суду. Натомість подавала клопотання про відкладення розгляду справи без долучення поважності причин своєї неявки.

Апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не виявила належної зацікавленості у розгляді справи, що свідчить про її зловживання процесуальними правами з метою затягування строків розгляду справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, яка ратифікована Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адмінправопорушення, у якій вона є стороною.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992).

Зважаючи на практику Європейського суду з прав людини та з огляду на положення Конвенції щодо обов`язку сторони цікавитися рухом справи, розгляд апеляційної без участі ОСОБА_1 не є порушенням права особи на доступ до правосуддя, тому що суд розцінює такі дії ОСОБА_1 , як зловживання процесуальними правами, що спрямовані на безпідставне затягування та перешкоджання розгляду справи.

Враховуючи наведене, з метою забезпечення розумних строків розгляду справи, з урахуванням належного повідомлення ОСОБА_1 про судове засідання, та враховуючи вимоги ч. 6 ст. 294 КУпАП апеляційний суд вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності ОСОБА_1 .

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останньої у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Так, пунктом 2.5 Правил дорожнього руху встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Разом з тим, ст. 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у випадку невиконання водієм вимог п. 2.5 ПДР полягає у відмові особи, яка здійснювала керування транспортним засобом та якій працівник поліції висловив вимогу пройти огляд на стан сп`яніння, пройти такий огляд.

Відповідно до ст. 2, 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 9 листопада 2015 року №1452/735 (далі - Інструкція №1452/735) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

З протоколу серії ЕПР1 № 218749 від 12 січня 2025 року (а.с. 3,4) вбачається, що такими ознаками у ОСОБА_1 були: запах алкоголю із порожнини рота, порушення мови, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя.

З огляду на наведені ознаки, у поліцейського виникли підстави вважати, що водій ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, наслідком чого стала вимога поліцейського до ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння.

Наявним у матеріалах справи відеозаписом з камер спостереження патрульних підтверджується, що працівники поліції зупинили транспортний засіб «Mazda CX-5», номерний знак НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_1 . Причиною зупинки стало керування ОСОБА_1 автомобілем в період дії комендантської години. Поліцейський виявивши у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота), запропонував останній проти огляд на місці зупинки транспортного засобу, або в медичному закладі, однак ОСОБА_1 відмовилась від огляду, вказала, що в неї розрядився мобільний телефон, і вона не може нікому зателефонувати, щоб поїхали з нею на огляд, в якості свідків. Працівник поліції роз`яснив ОСОБА_1 , що ведеться відеофіксація, тому свідки не потрібні. Поліцейський неодноразово роз`яснював ОСОБА_1 порядок проходження огляду, однак ОСОБА_1 відмовлялась проходити огляд. Після чого поліцейський роз`яснив ОСОБА_1 наслідки відмови та те, що відносно неї буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП. ОСОБА_1 просила поліцейських не складати протокол, та після складання протоколу відмовилась від підпису у ньому. Також, працівник поліції роз`яснив ОСОБА_1 заборону подальшого керування автомобілем.

Таким чином, відмовляючись від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 , яка отримала посвідчення водія та знає Правила дорожнього руху, порушила вимоги п. 2.5 ПДР, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння незалежно від факту перебування особи у такому стані.

Доводи ОСОБА_1 про те, що їй не було вручено направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тому відсутні підстави для притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП не заслуговують на увагу.

Пунктом 8 та 9 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 визначено, що форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції. З метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

З аналізу норм вказаної Інструкції вбачається, що скерування особи до медичного закладу з метою проведення огляду на стан сп`яніння оформляється працівником поліції направленням за встановленою формою, водночас вказаною Інструкцією не передбачено, що копія направлення має бути вручена особі, щодо якої передбачається проведення огляду.

Крім того, Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або які перебувають під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, не передбачає вручення копії направлення на проведення огляду на стан сп`яніння особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, воно лише є підставою для проведення відповідного медичного огляду в закладі охорони здоров`я.

Щодо доводів ОСОБА_1 про те, що її було зупинено безпідставно, оскільки комендантська година, ще не діяла, апеляційний суд вважає безпідставним.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 керувала транспортним засобом під час комендантської години, що і стало підставою для зупинки транспортного засобу, яка була доведена їй до відома, і ОСОБА_2 погодилась та визнала, що керувала автомобілем під час комендантської години.

Водночас, за змістом Закону України «Про правовий режим воєнного стану», а також відповідно до Порядку здійснення заходів під час запровадження комендантської години та встановлення спеціального режиму світломаскування в окремих місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою КМУ №573 від 8 липня 2020 року, на території, де запроваджено комендантську годину, забороняється перебування у визначений період доби на вулицях та в інших громадських місцях осіб без виданих перепусток, а також рух транспортних засобів.

Перепустка - це виданий комендатурою документ, що надає особам, зокрема тим, які керують транспортними засобами, дозвіл на перебування в певний період доби на території, де запроваджено комендантську годину.

Контроль за дотриманням особами комендантської години здійснюється патрулями, які підпорядковуються коменданту.

Під час дії комендантської години Збройні Сили, Держспецтрансслужба, Національна гвардія, Держприкордонслужба, Національна поліція, СБУ, ДФС, ДМС, ДСНС продовжують виконання своїх завдань відповідно до призначення та специфіки діяльності.

Патрулям на території, де запроваджено комендантську годину, в установленому законодавством порядку надано право, зокрема, перевіряти в осіб посвідчення, документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, документи, що підтверджують законність перебування на території України, перепустки, а в разі їх відсутності - затримувати відповідних осіб та доставляти в органи або підрозділи Національної поліції для встановлення особи, за потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, які ними перевозяться.

Згідно з Порядком перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженим постановою КМУ від 29 грудня 2021 року №1456уповноважена особа має право зупиняти транспортні засоби та вимагати пред`явлення нею документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, а також документів, що підтверджують відповідне право особи (посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію ТЗ), якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення.

Все вищевказане узгоджується зі статтями 32,35 Закону України «Про Національну поліцію».

Таким чином, за вказаних обставин зупинення поліцейськими автомобіля під керуванням ОСОБА_1 під час дії комендантської години і перевірка її документів є законними.

Апеляційний суд вважає здобуті у справі докази є належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 та у ході апеляційного розгляду апеляційним судом не отримано даних, які б свідчили про незаконність дій працівників поліції та невідповідність їх дій вимогам «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 оскаржував дії працівників поліції щодо складання відносно неї протоколу. Доказів неправомірної поведінки працівників поліції чи інших доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та додатках до нього матеріали справи не містять.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.

Таким чином, наявні у справі докази, яким суддя першої інстанції надав належну оцінку, у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй адміністративного правопорушення, а саме відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, за ч. 1 ст. 130 КУпАП та узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпційфакту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь її вини, та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах безальтернативної санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При розгляді справи суддею першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.

Ураховуючи наведене, порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час апеляційного перегляду, оскаржувана постанова судді є законною, обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Постанову судді Трускавецького міського суду Львівської області від 07 лютого 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, її апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Урдюк Т.М.