Справа № 373/452/25
Провадження № 3/373/185/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року м. Переяслав

Суддя Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області Хасанова В. В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника адвоката Овсієнка Ю.А., учасника ДТП ОСОБА_2 , розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з ВП №1 Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області, щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого водієм-слюсарем Переяслав-Хмельницького УЕГГ Київської філії Газмережі,

за ст. 124 КУпАП, -

ВСТАНОВИЛА:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 15.02.2025 близько 11:00 по вул. Сковороди, 75 в м.Переяслав, керуючи автомобілем марки Volkswagen Caddy, державний номерний знак НОМЕР_1 , не обрав безпечної щвидкості руху, не був уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем під керуванням водія ОСОБА_2 , який виїжджав з другорядної дороги. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Потерпілих немає.

Такими діями ОСОБА_1 порушив п.12.1, п.13.1 ПДР України, за що передбачене відповідальність статтею 124 КУпАП.

В суді ОСОБА_1 пояснив, що 15.02.2025 близько 11:00 зі швидкістю 40-45 км/год рухався за кермом автомобіля Volkswagen Caddy по головній дорозі по вул. Сковороди зі сторони вул.Ярмаркової в м. Переяслав. З другорядної дороги вул. Шевченка, приблизно коли він, ОСОБА_1 , перебував на відстані 10-15 метрів від перехрестя, виїхав на швидкості, без зупинки автомобіль Део Ланос під керуванням ОСОБА_2 . Подавши автомобілю Део Ланос звуковий сигнал, він почав гальмувати, однак враховуючи відстань до автомобіля та мокре дорожнє покриття, зіткнення уникнути не вдалось. Автомобіль Део Ланос на звуковий сигнал не відреагував, пришвидшив швидкість, намагаючись закінчити маневр повороту.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Овсієнко Ю.А. зазначив, що дані протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності, в ньому невірно описані обставини дорожньо-транспортної пригоди. Вважає, що уповноважена особа, яка склала протокол, неправомірно поклала ОСОБА_1 у вину порушення вимог ПДР - п.12.1 та п.131. Натомість, іншим водієм-учасником ДТП ОСОБА_2 грубо порушено вимоги дорожнього знаку 2.1 розділу 33 ПДР України «Дати дорогу», п.п. 16.11, 16.3 ПДР України, які призвели до ДТП. Просив провадження у справі щодо ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

ОСОБА_2 в суді зазначив, що за фактом даної дорожньо-транспортної пригоди на нього також склали протокол про адміністративне правопорушення, однак винним у ДТП він визнає себе частково. Зазначив, що хоча й порушив правила проїзду перехрестя та не дотримався знаку «Надати дорогу», оскільки виїжджав з другорядної дороги, якби водій автомобіля Volkswagen Caddy застосував екстрене гальмування, то ДТП не відбулася б. Також показав, що рухався по другорядній дорозі, як викладено у протоколі про адміністративне правопорушення, йому потрібно було повернути наліво, на вул. Сковороди у напрямку вул. Ярмаркової. Він знизив швидкість, подивився наліво і направо, побачив автомобіль ОСОБА_1 , який наближається до перехрестя та розпочав маневр, розраховуючи на те, що встигне перетнути перехрестя. Перехрестя перетнути він не встиг, однак в момент пригоди вже перебував наполовину у смузі руху, в яку виїжджав.

Свідок ОСОБА_3 в суді пояснив, що під час ДТП перебував на передньому пасажирському сидінні в автомобілі під керуванням ОСОБА_1 . Повідомив, що в означений день та час разом з батьком вони рухались зі швидкістю приблизно 50 км/год, тоді як автомобіль Део Ланос зненацька з другорядної дороги виїхав на перехрестя. Батько натиснув на гальма, подав звуковий сигнал автомобілю Ланос, однак той не зупинився, а через те, що дорожнє покриття було мокре, їх автомобіль «поплив».

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 7 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами та посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 124 КУпАП, відповідальність настає у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Отже, необхідною умовою для застосування до порушника відповідальності, передбаченої вищевказаною статтею, є, зокрема, наявність доказів, які б безпосередньо свідчили про те, що особа порушила правила дорожнього руху і таке порушення призвело до пошкодження транспортних засобів.

При цьому, згідно рішення ЄСПЛ від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України», при оцінці доказів суд повинен застосовувати критерій доведення вини «поза розумним сумнівом». Згідно рішення ЄСПЛ «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що є результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумпцій.

Разом з тим, під час судового розгляду судом не встановлено доказів, які б безумовно (кожен окремо або в сукупності) підтверджували той факт, що ОСОБА_1 порушив правила дорожнього руху і такі порушення спричинили дорожньо-транспорту пригоду та пошкодження транспортних засобів.

Так, за змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР № 247655 ОСОБА_1 , вчинивши правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП порушив п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до п. 12.1 ПДР України під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом (п.1.10 ПДР України).

Ставлячи в провину ОСОБА_1 порушення п.12.1 ПДР України, працівники поліції не зазначили яку саме дорожню обстановку водієм не було враховано (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів) при тому, що під час оформлення адміністративного матеріалу було встановлено несподіваний, з порушенням правил дорожнього руху виїзд автомобіля Део Ланос з другорядної дороги на головну, по якій рухався ОСОБА_1 , який уникаючи зіткнення натиснув на гальма, подав звуковий сигнал, а автомобіль Део Ланос продовжив без зупинки виїзд на перехрестя.

Доказів перевищення ОСОБА_1 дозволеної швидкості руху у справі не міститься, відповідно, причинно-наслідковий зв`язок порушення режиму швидкості руху з наслідками ДТП, відсутній.

Крім того, п.13.1 ПД України передбачає обов`язок водія залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

У протоколі про адміністративне правопорушення працівниками поліції вказано на порушення ОСОБА_1 безпечної дистанції.

Відповідно до п.1.10 ПДР України, безпечна дистанція - відстань до транспортного засобу, що рухається попереду по тій самій смузі, яка у разі його раптового гальмування або зупинки дасть можливість водієві транспортного засобу, що рухається позаду, запобігти зіткненню без здійснення будь-якого маневру.

Для дотримання безпечної дистанції, водій повинен вибрати таку відстань до транспортного засобу, який рухається попереду, щоб в екстреній ситуації ця відстань дала змогу йому встигнути вжити заходів, щоб запобігти зіткненню. Дистанція буде вважатися правильною, якщо водій встиг уникнути аварії.

З урахуванням наведеного, безпечна дистанція обирається відносно транспортного засобу, що рухається попереду.

В судовому засіданні встановлено, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 та автомобіль, яким керував ОСОБА_2 , не перебували один відносно іншого перед ДТП в положенні, яке потребувало відповідно до правил дорожнього руху дотримання між ними дистанції, а відтак фабула правопорушення, пов`язаного з порушенням п.13.1 ПДР України та наведеного у протоколі, не відповідає обставинам дорожньо-транспортної пригоди.

Частиною 2 ст.251 КУпАП обов`язок збирання доказів, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні покладений на визначених ст.255 КУпАП осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України», «Малофєєва проти Росії», «Карелін проти Росії» формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушеннямст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.98 року, п. 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

З урахуванням наведеного, проаналізувавши вищевказані докази, суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, доходить висновку про недоведеність у діях ОСОБА_1 вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до ст. 247 КУпАП обставиною, що виключає провадження у справі про адміністративне правопорушення є, зокрема, відсутність події і складу адміністративного правопорушення. Відповідно до приписів ст.284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених ст. 241 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Зважаючи на відсутність підстав для висновку про наявність події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_1 , вважаю за необхідне провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 247, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопоуршення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду, через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя В.В. Хасанова