Справа № 303/5695/24
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.03.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/723/24 за апеляційною скаргою захисника-адвоката Лишенко Н. С. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.09.2024.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , визнаний винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124, ч. 4 ст. 130, 185 КУпАП, та на нього у порядку ст. 36 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 03 (три) роки.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605 грн 60 коп. судового збору.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 564272 від 26.06.2024 та постанови судді від 10.09.2024 вбачається, що ОСОБА_1 26.06.2024 о 15 год 37 хв, керуючи транспортним засобом марки «КІА Magentis» реєстраційний номер НОМЕР_1 , у м. Мукачеві на перехресті вул. Томаша Масарика та Сороча, у порушення Правил дорожнього руху України, повертаючи з вул. Томаша Масарика на вул. Сороча, виконуючи поворот праворуч, не дотримався безпечного інтервалу, не дав дорогу транспортному засобу «Skoda Oktavia» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався у зустрічному напрямку. При дорожньо-транспортній пригоді транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 13.3, 16.13 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 412953 від 26.06.2024 та постанови судді від 10.09.2024 вбачається, що ОСОБА_1 26.06.2024 о 15 год 37 хв, керуючи транспортним засобом марки «КІА Magentis» реєстраційний номер НОМЕР_1 , у м. Мукачеві на перехресті вул. Томаш Масарика та Сороча, скоївши дорожньо-транспортну пригоду, а саме допустив зіткнення з транспортним засобом марки «Skoda Oktavia» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , покинув місце дорожньо-транспортної пригоди, чим порушив вимоги п. 2.10 «а» Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 209429 від 26.06.2024 та постанови судді від 10.09.2024 вбачається, що 26.06.2024 приблизно о 16 год 35 хв, у м. Мукачеві по вул. Свято-Михайлівська, біля готельного комплексу «Континент», ОСОБА_1 не виконував неодноразове розпорядження (вимогу) про

-2-

припинення правопорушення, шарпав працівників поліції за форменний одяг, поводив себе зухвало та нахабно, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 564273 від 26.06.2024 та постанови судді від 10.09.2024 вбачається, що 26.06.2024 приблизно о 16 год 37 хв, у м. Мукачеві на перехресті вул. Томаша Масарика та Сороча, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «КІА Magentis» реєстраційний номер НОМЕР_1 , та вживав алкогольні напої, а саме пиво, після дорожньо-транспортної пригоди. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в м. Мукачеві по вул. Я. Мудрого, 8, о 17 год 57 хв під час безперевної відео фіксації. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.10 «є» Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Лишенко Н. С. просить постанову судді від 10.09.2024 скасувати та закрити провадження у справі про адміністративні правопорушення за ст. 185, 122-4, 124, ч. 4 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 , на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає про те, що матеріалами справи не доведено факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом та вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень. Посилається на те, що у протоколі за ст. 185 КУпАП не зазначено у чому саме полягала законна вимога поліцейських, а також відсутні відомості про те, що працівники поліції пред`явили ОСОБА_1 законні вимоги або розпорядження. Крім того, матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 було відсторонено від керування транспортним засобом, що виключає його відповідальність за ч. 4 ст. 130 КУпАП. Відсутні дані і про наявність спричиненої майнової шкоди, завданої внаслідок правопорушень, передбачених ст. 124 та 122-4 КУпАП. ОСОБА_1 не перебував на місці дорожньо-транспортної пригоди, а знаходився зі свідком ОСОБА_4 в іншому місці - кав`ярні. Також посилається на те, що у порушення вимог ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП, працівники поліції не пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціальних технічних засобів, а одразу запропонували йому проїхати до медичного закладу. Окрім того, звертає увагу на те, що оскаржувана постанова не містить аналізу та висновків щодо дослідженого під час судового засідання відеозапису з боді камер поліцейських.

Будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 та його захисник-адвокат Лишенко Н. С. на розгляд справи щодо ОСОБА_1 не з`явилися, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляли, відомостей про поважність причин неявки не надали. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та захисника-адвоката Лишенко Н. С., що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст. 268, 271 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Апеляційний суд переглядає справу у межах апеляційної скарги згідно з положеннями ст. 294 КУпАП.

-3-

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Приписами до ст. 280 КУпАП регламентовано, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд відповідно до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Апеляційний суд вважає, що вищезазначені вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколами про адміністративні правопорушення, складеними щодо ОСОБА_1 , судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, 122-4, 185, ч. 4 ст. 130 КУпАП є правильним, зміст постанови відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цих адміністративних правопорушень.

Доводи апеляційної скарги про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

Диспозиція ст. 124 КУпАП передбачає порушення учасниками дорожнього руху, правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Пунктом 16.13 Правил дорожнього руху України передбачено, що перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються рівнозначною дорогою в зустрічному напрямку прямо чи праворуч.

Відповідно до п. 13.3 Правил дорожнього руху України під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху. Безпечний інтервал - відстань між боковими частинами транспортних засобів, що рухаються, або між ними та іншими об`єктами, за якої гарантована безпека дорожнього руху.

Апеляційний суд, дослідивши зібрані по справі докази вважає, що суддею місцевого суду дана правильна оцінка наявним у справі доказам, а тому висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні, передбаченого ст. 124 КУпАП адміністративного правопорушення є таким, що відповідає фактичним обставинам справи, наявним у матеріалах справи доказам і узгоджується з вимогами закону.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 564272 від 26.06.2024 вбачається, що 26.06.2024 о 15 год 37 хв ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «КІА Magentis» реєстраційний номер НОМЕР_1 , у м. Мукачеві на перехресті вул. Томаша Масарика та Сороча, повертаючи з вул. Томаша Масарика на

-4-

вул. Сороча, виконуючи поворот праворуч, не дотримався безпечного інтервалу, не дав дорогу транспортному засобу «Skoda Oktavia», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався у зустрічному напрямку, внаслідок чого відбулося зіткнення цих транспортних засобів і такі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п. 13.3, 16.13 Правил дорожнього руху України.

Протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 складений з додержанням вимог ст. 256, 268 КУпАП, містить опис встановлених обставин, суть адміністративного правопорушення, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП, а також інші необхідні та передбачені ст. 256 КУпАП відомості.

Викладені у протоколі обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме: рапортом інспектора роти 3 взводу 2 батальйону УПП в Закарпатській області від 26.06.2024, схемою місця дорожньо-транспортної пригоди від 26.06.2024, наданими в суді першої інстанції поясненнями потерпілого ОСОБА_5 та відеозаписом, які в своїй сукупності свідчать про те, що дорожньо-транспортна пригода мала місце саме внаслідок порушення ОСОБА_1 вимог п. 13.3, 16.13 Правил дорожнього руху України.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не перебував на місці дорожньо-транспортної пригоди, а знаходився зі свідком ОСОБА_4 в іншому місці - кав`ярні, апеляційний суд відхиляє, оскільки такі не знаходять свого підтвердження та повністю спростовуються наявними у матеріалах справи та наведеними вище доказами, у тому числі і поясненнями потерпілого ОСОБА_5 , які не містять суперечностей, узгоджуються між собою, отримані у передбаченому законом порядку, та у повній мірі підтверджують той факт, що саме ОСОБА_1 перебував за кермом автомобіля «КІА Magentis», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час дорожнього-транспортного пригоди, яка мала місце 26.06.2024 о 15 год 37 хв у м. Мукачеві на перехресті вул. Томаша Масарика та Сороча.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні достовірні відомості, які б свідчили про те, що у потерпілого ОСОБА_5 були підстави для обмови ОСОБА_1 у тому, що саме останній був водієм у момент дорожньо-трнспортної пригоди. На такі дані не вказується і в апеляційній скарзі.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відхилив пояснення ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_1 не перебував за кермом автомобіля у момент дорожньо-транспортної пригоди.

Погоджуючись із цим висновком суду першої інстанції, апеляційний суд звертає увагу на те, що на відеозаписі зафіксовано, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 стверджували, що донька останньої перебувала за кермо, а вони знаходилися в автомобілі під час дорожньо-транспортної пригоди, однак у судовому засіданні ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ствердили, що вони перебували у кав`ярні, а донька самостійно взяла ключі і їхала до них із готелю.

Указана суперечність у поясненнях ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , дає обґрунтовані підстави вважати, що така версія подій є надуманою та спрямована виключно на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, у тому числі відеозапису з місця події, свідок ОСОБА_4 є співмешканкою ОСОБА_1 , що свідчить про те, що у неї наявні підстави для надання пояснень, які спрямовані на не притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Будь-яких інших доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, у матеріалах справи немає, і таких стороною захисту не надано.

Наведені обставини беззаперечно підтверджують той факт, що саме ОСОБА_1 був водієм транспортного засобу і, порушивши вимоги Правил дорожнього руху України (п. 16.13, 13.3), допустив зіткнення з транспортним засобом марки «Skoda Oktavia»,

-5-

реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , після чого покинув місце дорожньо-транспортної пригоди.

Із урахуванням наведеного, обґрунтованим є і висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.10 «а» Правил дорожнього руху України, відповідно до яких у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Апеляційний суд вважає, що наявні в матеріалах справи докази (протокол серії ААД № 412953 від 26.06.2024, рапорт інспектора роти 3 взводу 2 батальйону УПП в Закарпатській області від 26.06.2024, схема місця дорожньо-транспортної пригоди від 26.06.2024, пояснення потерпілого ОСОБА_5 , відеозапис з місця події), та встановлені вище обставини беззаперечно свідчать і про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, а саме залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Тому, не знаходять свого підтвердження і доводи апеляційної скарги про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

У зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги щодо відсутності даних про наявність спричиненої майнової шкоди, завданої внаслідок правопорушень, передбачених ст. 124 та 122-4 КУпАП, апеляційний суд визнає неспроможними, такими, що не спростовують факту вчинення ОСОБА_1 цих правопорушень. Між тим, апеляційний суд зазначає, що у схемі дорожньо-транспортної пригоди відображено перелік видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортного засобу марки «Skoda Oktavia», реєстраційний номер НОМЕР_2 , отриманих внаслідок дорожньо-транснпортної пригоди (передній бампер, передні ліві крило, ступиця та колесо).

Доводи апеляційної скарги про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

Згідно ч. 4 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність настає за вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Згідно п. 2.10 «є» Правил дорожнього руху України, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

Матеріалами справи, у тому числі відеозаписом з місця події, чітко підтверджено, що ОСОБА_1 , будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди та покинувши місце події, у момент, коли до нього підійшли працівники поліції, вживав алкогольні напої, і у нього були наявні ознаки алкогольного сп`яніння, що в свою чергу свідчить про те, що у працівників поліції були всі підстави пропонувати ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння як особі, яка керувала транспортним засобом та була причетною до дорожньо-транспортної пригоди.

-6-

Відеозаписом підтверджено, що ОСОБА_1 вчиняв дії, які спрямовані на ухилення від проходження медичного огляду, заявляючи працівникам поліції різні версії своєї непричетності до дорожньо-транспортної пригоди, при цьому виражався у бік поліцейських нецензурною лексикою.

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 564273 від 26.06.2024, зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, а саме о 17 год 57 хв по вул. Я. Мудрого, 8 у м. Мукачеві. Указаний факт підтверджується і відеозаписом з місця події.

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 було відсторонено від керування транспортним засобом, апеляційний суд з огляду на наведене вище, відхиляє як такі, що жодним чином не спростовують факту порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.10 «є» Правил дорожнього руху України та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Неспроможними і такими, що не дають підстав для висновків про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що працівники поліції не пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціальних технічних засобів, а одразу запропонували йому проїхати до медичного закладу.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині апеляційний суд звертає увагу на те, що з відеозапису чітко вбачається, що ОСОБА_1 не бажав проходити огляд на стан сп`яніння будь-яким способом і на пропозицію поліцейських про проходження такого огляду категорично відмовився.

Доводи апеляційної скарги про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

Відповідно до ст. 185 КУпАП адміністративна відповідальність настає за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Об`єкт правопорушення суспільні відносини у сфері забезпечення громадського порядку та суспільної безпеки, та суспільні відносини у сфері державного управління.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає у злісній непокорі законному розпорядженню або вимозі працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких самих дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Злісна непокора полягає у відмові від обов`язкового виконання наполегливих розпоряджень або вимог працівника поліції, або в непокорі, що виражається у зухвалій формі і свідчить про прояв явної неповаги до органів та осіб, які охороняють громадський порядок. Відмова особи проявляється у недвозначній формі словами, жестами, мовчанням тощо.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 26.06.1992 «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» відповідальність за ст. 185 КУпАП настає лише за дії, вчинені винним у зв`язку з виконанням працівником правоохоронного органу службових обов`язків. Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

-7-

Правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП, обов`язково передбачає наявність законної вимоги співробітника поліції при виконанні службових обов`язків, оскільки вимога або розпорядження поліцейського це акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі та має бути законодавчо обґрунтованим.

Основні права працівника поліції встановлено у розділах IV «Повноваження поліції», V «Поліцейські заходи» Закону України «Про національну поліцію». Так, поліція здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок вчинення кримінального, адміністративного правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події.

Адміністративне затримання особи, відповідно до ч. 1 ст. 260 КУпАП, здійснюється у тому числі і з метою припинення адміністративних правопорушень та коли вичерпано інші заходи впливу. Про адміністративне затримання складається протокол, в якому зазначаються: дата і місце його складення; посада, прізвище, ім`я та по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу затриманого; час і мотиви затримання. Протокол підписується посадовою особою, яка його склала, і затриманим. У разі відмови затриманого від підписання протоколу в ньому робиться запис про це.

Вищевказані вимоги щодо процедури оформлення матеріалів адміністративного правопорушення стосовно ОСОБА_1 працівниками поліції дотримані, а тому безпідставними є і доводи апеляційної скарги про те, що наведені у протоколі за ст. 185 КУпАП обставини не свідчать про наявність у діях ОСОБА_1 складу цього правопорушення.

Як вбачається з відеозапису, під час з`ясування працівниками поліції обставин, що мали місце за участю ОСОБА_1 , зокрема дорожньо-транспортної пригоди та залишення місця події, останній поводився нахабно та зухвало, висловлювався нецензурною лексикою у бік поліцейських, штовхав їх та шарпав за форменний одяг, а також здійснював різного роду погрози. При цьому, на неодноразові зауваження та вимоги поліцейських припинити такі дії, ОСОБА_1 не реагував та продовжував їх вчиняти, внаслідок чого був затриманий із застосуванням кайданок, про що свідчить протокол про адміністративне затримання серії АА № 034290, який відповідає вимогам ч. 1 ст. 260 КУпАП.

Тому, апеляційний суд вважає, що працівники поліції обґрунтовано склали щодо ОСОБА_1 протокол за ст. 185 КУпАП, оскільки дії ОСОБА_1 безумовно свідчать про злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.

У зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги про те, що у протоколі за ст. 185 КУпАП не зазначено у чому саме полягала законна вимога поліцейських, а також відсутні відомості про те, що працівники поліції пред`явили ОСОБА_1 законні вимоги або розпорядження, апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки повністю спростовані наявними у матеріалах справи доказами та встановленими вище обставинами.

При розгляді справи про адміністративні правопорушення, суд першої інстанції дав належну оцінку вищенаведеним обставинам та доказам і вірно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ст. 124, 122-4, 185, ч. 4 ст. 130 КУпАП, з чим погоджується й апеляційний суд.

-8-

При цьому, стороною захисту не надано будь-яких доказів, які б спростовували вину ОСОБА_1 у вчиненні указаних адміністративних правопорушень.

Між тим, доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, яким суддею місцевого суду надана належна правова оцінка, на правильність висновків судді не впливають та їх не спростовують, при цьому порушень вимог закону допущених судом першої інстанції апеляційний суд не вбачає.

При цьому, як судом першої інстанції, так і апеляційним судом не встановлено ознак фальсифікації наявних у матеріалах справи доказів чи свавілля поліцейських під час оформлення щодо ОСОБА_1 адміністративних матеріалів. Також не встановлено грубих порушень поліцейськими вимог положень КУпАП та відомчих інструкцій щодо оформлення матеріалів у справах про адміністративні правопорушення.

В матеріалах справи відсутні відомості, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 звертався із заявою або клопотанням з приводу незаконних дій працівників поліції.

Також стороною захисту не надано жодних відомостей щодо звернення із заявою до відповідних органів з метою ініціювання проведення службової перевірки з приводу незаконності дій працівників поліції.

Під час складення щодо ОСОБА_1 протоколів про адміністративні правопорушення, останній після роз`яснення йому прав та обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, відмовився від підписів протоколів та надання пояснень з приводу обставин, що мали місце.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що працівники поліції повідомляли Центр з надання безоплатної правничої допомоги про затримання ОСОБА_1 .

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено даних, які би давали підстави уважати, що поліцейські були упереджені щодо ОСОБА_1 , і що в них були підстави для фальсифікації складених ними адміністративних матеріалів чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги.

У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які відомості, які би свідчили про зацікавленість поліцейських у результатах розгляду справ про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 і у підтвердження цього немає жодних доказів не лише у матеріалах справи, такі не додано до апеляційної скарги.

Тому, апеляційний суд вважає, що протоколи про адміністративні правопорушення та рапорти працівників поліції у своїй сукупності з іншими наявними в матеріалах справи доказами беззаперечно підтверджують факти вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ст. 185, 122-4, 124 та ч. 4 ст. 130 КУпАП, а тому підстави для визнання цих доказів неналежними чи недопустимими немає.

Всі наявні в матеріалах справи докази та хронологія подій, зафіксована на боді камери поліцейських, а також пояснення потерпілого ОСОБА_3 , узгоджуються між собою та доповнюють одне одного, а тому безумовно свідчать про те, що ОСОБА_1 порушив вимог Правил дорожнього руху України, внаслідок чого мала місце дорожньо-транспортна пригода, після чого покинув місце події та вживав алкогольні напої, а на пропозицію працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння відповів відмовою, вчинивши при цьому злісну непокору.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суддею першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 185, 122-4, 124 та ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

-9-

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вищевказаних адміністративних правопорушень.

Вищенаведене свідчить про те, що доводи апеляційної скарги, які є безпідставними та надуманими, спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинені ним адміністративні правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02) наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд приходить до висновку, що адміністративне стягнення накладено на ОСОБА_1 згідно вимог ст. 32-35 КУпАП, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративних правопорушень, так і особі ОСОБА_1 , а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення, та не суперечить приписам ст. 36 цього Кодексу. При цьому, судом першої інстанції наведено обґрунтовані мотиви, з яких суд прийшов до висновку про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення саме у межах санкції ч. 4 ст. 130 КУпАП, з чим погоджується апеляційний суд, беручи до уваги те, що сторона захисту в апеляційній скарзі не наводить доводів про незаконність висновків суду першої інстанції при вирішенні питання про накладення адміністративного стягнення.

Тому, на думку апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подану захисником-адвокатом Лишенко Н. С. апеляційну скаргу, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, слід залишити без задоволення.

Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлено, а не з`явившись до апеляційного суду на розгляд справи без поважних причин, ОСОБА_1 та його захисник-адвокат Лишенко Н. С. самостійно позбавили себе такої можливості.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Лишенко Н. С. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.09.2024, щодо ОСОБА_6 без змін.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя