Справа № 936/295/24
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.03.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/429/24, за апеляційною скаргою захисника-адвоката Романенка Є. О. на постанову судді Воловецького районного суду Закарпатської області від 01.05.2024.

Цією постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 01 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 605 грн 60 коп. судового збору.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 341575 від 05.03.2024 та постанови судді від 01.05.2024 вбачається, що 05.03.2024 о 18 год 41 хв у с. Нижні Ворота, на а/д сполученням «Київ-Чоп» 717 км, водій ОСОБА_2 керував автомобілем «Renault» д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння очей. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння відмовився під час фіксації на БК № DM-3813, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Романенко Є. О. посилається на незаконність і необґрунтованість постанови відносно ОСОБА_2 , просить її скасувати та закрити провадження в справі, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Вказує на те, що ОСОБА_2 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я. При цьому, ОСОБА_2 не було роз`яснено права, передбачені ст. 268 КУпАП. Судом не враховано того, що відеозапис, долучений до протоколу про адміністративне правопорушення не є безперервним та про проведення відеозйомки не зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення, а також відомостей про технічний засіб, на який здійснювалась відеофіксація. Водія ОСОБА_2 не відстороняли від керування транспортним засобом, що свідчить про невідповідність дій поліцейського з процедурою оформлення матеріалів за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Крім того, судом при накладенні на ОСОБА_2 адміністративного стягнення не враховано дані про його особу, зокрема те, що позбавлення ОСОБА_2 права керування транспортними засобами призведе до втрати ним роботи й заробітку та позбавить його можливості заробляти собі на життя.

-2-

Будучи неодноразово належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_2 та його захисник-адвокат Романенко Є. О. на розгляд справи щодо ОСОБА_2 не з`явилися. Останні рухом справи не цікавилися, судову кореспонденцію отримували, до суду в черговий раз не з`явилися, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляли, а тому враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_2 та його захисника-адвоката Романенка Є. О., що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст. 268, 271 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діянні ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до підпункту а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

-3-

Згідно пункту 6 розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 (далі Інструкція), огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Відповідно до пункту 7 вказаної Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я).

З матеріалів справи та досліджених доказів апеляційним судом встановлено, що 05.03.2024 о 18 год 41 хв у с. Нижні Ворота, на а/д сполученням «Київ-Чоп» 717 км, водій ОСОБА_2 керував автомобілем «Renault» д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння очей. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння відмовився під час фіксації на БК № DM-3813, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Незважаючи на заперечення захисником вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, вина останнього у вчиненні вказаного правопорушення, підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених суддею місцевого суду та наведених у постанові доказів.

Зокрема, вина ОСОБА_2 стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 341575 від 05.03.2024, яким зафіксовано обставини вчиненого правопорушення та який, всупереч тверджень апеляційної скарги, відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, як щодо змісту так і щодо форми; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 05.03.2024, де зафіксована відмова ОСОБА_2 від огляду, відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, яким засвідчено факт відмови водія ОСОБА_2 від проходження огляду у встановленому Законом порядку для визначення стану алкогольного сп`яніння.

Оцінка доказів відповідно до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Матеріали справи не містять доказів про порушення інспектором СРПП ВП № 1 Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській області Гошпером О. Ф. законодавства при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки поліцейським дотримано вимоги ч. 2 ст. 251, ст. 256, 265-2, 266, 268 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. Протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 341575 від 05.03.2024 складено відповідно до вимог, встановлених ст. 256 цього Кодексу, уповноваженим на такі дії працівником поліції, у спосіб, з підстав та з дотриманням порядку, встановлених законом.

З встановлених апеляційним судом обставин вбачається, що ОСОБА_2 після зупинки транспортного засобу відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку як на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я.

-4-

При цьому апеляційний суд враховує те, що згідно п. 1.2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, до ознак алкогольного сп`яніння, окрім інших, віднесено: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння очей, тобто всі ті ознаки, що мали місце у випадку зупинки водія ОСОБА_2 .

Враховуючи викладене в інспектора поліції були наявні всі підстави для ініціювання проведення огляду водія ОСОБА_2 на стан алкогольного сп`яніння, від проходження якого останній відмовився, про що зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення.

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи не знайшли свого підтвердження.

Апеляційний суд оглянув відеозапис, долучений до протоколу про адміністративне правопорушення, з якого чітко вбачається факт вчинення ОСОБА_2 дій, які свідчать про явне ухилення від огляду на стан сп`яніння та відмову останнього від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного приладу на місці зупинки та у закладі охорони здоров`я.

При цьому спілкування та поведінка ОСОБА_2 , який визнав факт керування транспортним засобом та вживання алкогольних напоїв, беззаперечно свідчить про правомірність підозри працівників поліції ймовірного перебування останнього у стані алкогольного сп`яніння, що й слугувало підставою для ініціювання проведення його огляду на стан алкогольного сп`яніння.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що на відеозаписі чітко зафіксовані неодноразові пропозиції працівників поліції до ОСОБА_2 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння та роз`яснення наслідків відмови від проходження такого огляду. Окрім того, ОСОБА_2 було повідомлено, що проходження огляду може здійснюватися на місці або у медичному закладі, однак після пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_2 відмовлявся, що додатково зафіксовано у направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 05.03.2024.

Працівники патрульної поліції неодноразово зверталися до ОСОБА_2 з приводу необхідності пройти огляд на стан сп`яніння з роз`ясненням відповідних наслідків і цих обставин ОСОБА_2 не міг не розуміти.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_2 чи його захисник оскаржували дії працівників поліції щодо складання протоколу. Доказів неправомірної поведінки працівників поліції чи інших доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та додатках до нього, матеріали справи не містять.

Як такі, що не знаходять свого підтвердження та жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність у ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і не дають підстав для скасування оскаржуваної постанови, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не було роз`яснено права, передбачені ст. 268 КУпАП, що свідчить про порушення порядку оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення та прав ОСОБА_2 .

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що працівники поліції роз`яснювали ОСОБА_2 причини зупинки, необхідність проходження огляду на стан сп`яніння та наслідки відмови від проходження такого огляду, а також право на

-5-

оскарження дій працівників поліції та доведення своєї невинуватості в суді. Разом з тим, у протоколі міститься відмітка про роз`яснення ОСОБА_2 прав, передбачених ст. 268 КУпАП, про що свідчить його підпис.

Крім того, п. 2.5 Правил дорожнього руху України, встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, всупереч доводів апеляційної скарги, в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 341575 від 05.03.2024 зазначені обставини утворюють об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Щодо доводів сторони захисту про те, що відеозапис є недопустимим доказом, оскільки не є безперервним, то такі на думку апеляційного є необґрунтованими, оскільки нормами КУпАП не передбачено долучення до протоколу повністю всього безперервного відеозапису. Те, в якому обсязі надається відеозапис відносить виключно до дискреційних повноважень працівників поліції.

Неодноразово суд апеляційної інстанції в справах про адміністративне правопорушення наголошував на тому, що скасування судового рішення виключно на підставі формальної констатації, зокрема за наявності технічних помилок, відсутність безперервності відеозапису, за відсутності інших підстав для скасування постанови суду жодним чином не сприятиме досягненню мети адміністративного провадження і адміністративної відповідальності за вчинення протиправного діяння. Такий підхід був би проявом надмірного формалізму та істотно порушував би основні принципи правовладдя (невідворотності покарання за вчинене порушення, справедливості, рівності тощо).

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Тобто, наявні в матеріалах справи фрагменти відеозаписів та інші матеріалі справи, які узгоджується повністю зі змістом обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 341575 від 05.03.2024, є достатньою доказовою базою для належної фіксації порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху України, а тому є допустимими і належними доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не був відсторонений від керування транспортним засобом в порядку ч. 1 ст. 266 КУпАП апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

З аналізу ч. 1 ст. 266 КУпАП вбачається, що з метою усунення небезпеки, що виникає при знаходженні за кермом водія (судноводія) щодо якого є підстави вважати, що він перебуває у стані сп`яніння, законодавством передбачена можливість відсторонення зазначених осіб від керування транспортними засобами або суднами. Відсторонення водіїв від керування транспортним засобом полягає у примусовому припиненні руху, звільнення транспортного засобу від особи, що ним керує, затримання посвідчення водія і здачі у разі необхідності транспортного засобу на платну стоянку або до відповідного органу, передача управління транспортного засобу іншій особі, яка має посвідчення водія.

Відповідно до відеозапису бодікамер, працівники поліції дотримались вимог ч. 1 ст. 266 КУпАП, тобто відсторонили водія ОСОБА_2 від керування транспортним засобом.

Крім того, в ході дослідження відеозапису, судом апеляційної інстанції не встановлено будь-яких порушень поліцейськими Інструкції про порядок виявлення у

-6-

водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та вимог ст. 266 КУпАП України.

Не ґрунтуються на вимогах закону доводи захисника про відсутність у протоколі про адміністративне правопорушення відомостей про технічний засіб, на який було здійснено відеозапис, оскільки, такі вимоги відповідно до вказаної статті висуваються до постанови по справі про адміністративне правопорушення, які виносяться органами Національної поліції, так як відповідно до змін у ст. 258 КУпАП в таких випадках протокол не складається, та постанова повинна містити деякі додаткові відомості, які зазвичай зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення.

З урахуванням викладеного, у даній справі не підлягає застосуванню судом правовий висновок Касаційного адміністративного суду Верховного Суду, викладений у постановах від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17, від 24.01.2019 у справі № 428/2769/17, на які посилається захисник, оскільки зазначені у вказаних справах висновки стосуються дотримання вимог ст. 283 КУпАП при складанні працівниками поліції постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, як остаточного рішення у справі, а не при складанні протоколу про адміністративне правопорушення. Більш того, вказані справи стосуються інших обставин вчинення адміністративних порушень, розглянуті в порядку КАС, а не КУпАП, а отже висновки, викладені у них не є обов`язковими для судів, які розглядають справи про адміністративні правопорушення в порядку, визначеному КУпАП.

З огляду на викладене, аналізуючи зазначені вище положення процесуального закону та оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження в справі про адміністративне правопорушення, не вбачає будь-яких законних підстав не довіряти вказаним доказам.

Наведені докази жодним чином не спростовуються іншими доказами чи матеріалами справи, в тому числі і доводам захисника на заперечення вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення за обставин, викладених як у протоколі про адміністративне правопорушення, так і у постанові суду. Такі пояснення є необґрунтованими і не заслуговують на увагу, оскільки вони суперечать фактичним обставинам та повністю спростовуються дослідженими доказами по справі.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суддею місцевого суду ОСОБА_2 обґрунтовано визнано винним у порушенні вимог, які передбачені пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України та вчиненні, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.

Обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення місцевим судом законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

Також судом першої інстанції з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, зокрема, характеру вчиненого ОСОБА_2 адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що хоч і є суворим, проте безальтернативним видом стягнення.

-7-

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції і вважає, що з врахуванням наведених обставин, допущене ОСОБА_2 порушення правил дорожнього руху є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху, тяжкість ймовірних наслідків.

При цьому, апеляційний суд враховує, що в рішенні у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008) Європейський суд вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціального права) вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005), Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що адміністративне стягнення накладене на ОСОБА_2 відповідає характеру вчиненого правопорушення, встановлене у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому підстав для його зміни не вбачається.

Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення, не вбачається, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга захисника-адвоката Романенка Є. О. задоволенню не підлягає.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення і жодних клопотань з цього приводу не заявлялось.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Романенка Є. О. залишити без задоволення, а постанову судді Воловецького районного суду Закарпатської області від 01.05.2024 щодо ОСОБА_3 , - без змін.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя