Справа № 465/7677/24 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков Д. І.
Провадження № 33/811/346/25 Доповідач в 2-й інстанції: Урдюк Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , потерпілої ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Франківського районного суду м. Львова від 10 лютого 2025 року про притягнення останньої до адміністративноївідповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою адміністративну справу відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, провадженням закрито за пропуском строку накладення адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення.

Згідно з постановою, ОСОБА_1 21.09.2024 близько 18:00 за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї доньки ОСОБА_2 , а саме погрожувала їй фізичною розправою та виражалась нецензурною лайкою, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Не погоджуючись із рішенням судді першої інстанції, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати протокол.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог покликається на те, що вини своєї не визнає.

Просить також заборонити кривднику ОСОБА_3 заходити до її квартири згідно з заборонного припису.

ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції підтримали апеляційну скаргу, просила задоволити. Додатково пояснила, що дочка вийшла заміж та проживає в квартирі з чоловіком та двома дітьми. 21.09.2024 між ними відбувся конфлікт на побутовому рівні, зазначила, що не штовхала дочки.

ОСОБА_2 апеляційну скаргу заперечила, просила постанову судді залишити без змін. ОСОБА_2 пояснила, що мама ОСОБА_1 постійно сама провокує сварки, не дозволяє проживати у квартині їй з дітьми та чоловіком, а 21.09.2024 під час сварки штовхнула її, вона впала та травмувала ногу.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що постанову судді слід скасувати, а справу закрити з таких підстав.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Доказами у справах про адміністративні правопорушення, згідно з приписами ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, орган (посадова особа), відповідно до ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у відповідності з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте, суддею першої інстанції цих вимог закону в повній мірі дотримано не було, внаслідок чого суддя дійшов передчасного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачено, що вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, є умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення тягне за собою юридичну відповідальність.

Стаття 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено наступні терміни, зокрема:

домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру;

психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Отже, насильство в сім`ї, у розумінні ст. 173-2 КУпАП, є адміністративним правопорушенням, з матеріальним складом, оскільки таке потребує наявності не тільки певного діяння, але й спричинення або загрози завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Разом з тим, при прийнятті рішення про винуватість ОСОБА_1 суддя першої інстанції не звернув уваги на належність та допустимість доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства. З протоколу про адміністративні правопорушення вбачається, що остання висловлювала словесні образи в сторону потерпілої, але з доданих до протоколу матеріалів не слідує, що такі дії являються домашнім насильством, тобто дії, які можна кваліфікувати за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Апеляційний суд враховує пояснення наявні в матеріалах справи та надані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції, з яких вбачається, що між ним наявний спір з приводу спільного проживання в квартирі, що за адресою: АДРЕСА_1 .

З письмових пояснень ОСОБА_2 вбачається, що з чоловіком, дітьми та мамою ОСОБА_1 проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Мати протягом тривалого часу вчиняє конфлікти. Під час яких обзиває та ображає їх. Так 21.09.2024 мати спровокувала конфлікт під час якого голосно кричала, звинувачувала її в неналежному догляді за дітьми, проявила до неї агресію, штовхнула її внаслідок чого вона впала та травмувала ногу.

У матеріалах справи наявні також письмові пояснення ОСОБА_1 відповідно до яких 21.09.2024 о 18:00 год. вона перебувала вдома по АДРЕСА_1 , з роботи прийшла її дочка ОСОБА_2 і в них виник конфлікт на побутовому рівні, в ході якого вони висловлювались одна до одної нецензурними словами. Після чого вона пішла у свою кімнату, зазначає, що дочки не штовхала.

Надаючи оцінку вищевказаним поясненням осіб, як при складанні протоколу, так і в суді апеляційної інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що між ОСОБА_1 та її дочкою ОСОБА_2 існує конфлікт з приводу користування квартирою, що виключає при цьому ознаки домашнього насильства.

З викладених вимог закону вбачається, що зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення дії ОСОБА_1 , які полягали у вчиненні словесного конфлікту із ОСОБА_2 не утворюють самі по собі складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Також в матеріалах справи відсутні належні та достовірні докази про те, що під час конфлікту ОСОБА_1 діяла з умислом спричинити ОСОБА_2 емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, а відтак завдати шкоди їх психічному здоров`ю.

Крім того, однією з обов`язкових ознак об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є настання наслідків у виді спричинення потерпілому фізичного болю, страждань, емоційної невпевненості, або завдання шкоди фізичному здоров`ю особи. Разом із тим, матеріали справи не містять відомостей про спричинення діями ОСОБА_1 будь-яких наслідків для потерпілої.

У справі відсутні належні, допустимі та достатні докази, які б підтверджували наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Щодо вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 про заборону ОСОБА_3 заходити до її квартири на виконання заборонного припису, апеляційний суд звертає увагу на те, що не виконання ОСОБА_3 заборонного припису не є предметом розгляду даної справи, оскільки розгляд справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, вчинення якого ставиться у провину ОСОБА_1 , здійснюється виключно у межах протоколу серії ВАВ №022141 від 25 вересня 2024 року.

З огляду на викладене апеляційну скаргу слід задовольнити, постанову судді скасувати, а справу закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Постанову судді Франківського районного суду м. Львова від 10 лютого 2025 року скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Урдюк Т.М.