Справа № 297/3788/24
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.03.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., за участю захисника-адвоката Івашко Я. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/801/24 за апеляційною скаргою захисника-адвоката Івашко Я. С. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 25.09.2024.

Цією постановою з урахуванням постанови Берегівського районного суду Закарпатської області від 30.09.2024 про виправлення описки:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Дніпро, мешканка АДРЕСА_1 , громадянка України, працююча у відділі кадрів ЦРЛ,визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченогоч. 1 ст. 173-2 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605 грн 60 коп. судового збору.

З протоколу про адміністративне правопорушеннясерії ВАД № 544659 від 03.09.2024 та постанови судді від 25.09.2024 вбачається, що 28.08.2024 о 23 год у АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинила сварку в ході якої ображала свого чоловіка ОСОБА_3 , чим вчинила психологічне насильство, тобто адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Івашко Я. С. просить скасувати постанову суду першої інстанції від 25.09.2024 щодо ОСОБА_1 та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях останньої складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, або направити справу до суду першої інстанції на новий судовий розгляд. Стверджує, що суд порушив право ОСОБА_1 на захист, оскільки розглянув справу без її участі, належним чином не повідомивши останню про час та місце розгляду справи, що на думку захисника є підставною для скасування оскаржуваної постанови з направленням справи до суду першої інстанції на новий судовий розгляд. Крім того, звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів, у тому числі відеозаписів, які б були достатніми для доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення. При цьому, вказує на те, що суд першої інстанції, не повідомивши ОСОБА_1 про час та місце розгляду справу, позбавив її можливості надати докази вчинення насильства щодо неї з боку її чоловіка.

Будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 та потерпілий ОСОБА_3 , на розгляд справи щодо ОСОБА_1 не з`явилися, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляли. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового

-2-

засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та потерпілого ОСОБА_3 , що не може розцінюватись як порушення їхніх прав, передбачених ст. 268, 269 КУпАП. При цьому враховується думка захисника про можливість розгляду апеляційної скарги без участі ОСОБА_1 .

Заслухавши пояснення захисника-адвоката Івашко Я. С., яка підтримала апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга захисника-адвоката Івашко Я. С. підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Частиною 1 статті 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Згідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності .

Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Апеляційний суд, дослідивши зібрані у справі докази, перевіривши доводи апеляційної скарги вважає, що при розгляді справи щодо ОСОБА_1 вказаних вимог закону судом першої інстанції не було дотримано.

Зі змісту складеного щодо ОСОБА_1 протоколу вбачається, що вона 28.08.2024 о 23 год у АДРЕСА_1 , вчинила сварку, в ході якої ображала свого чоловіка ОСОБА_3 , чим вчинила психологічне насильство, тобто адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

У зв`язку з чим, стосовно ОСОБА_1 працівниками поліції 03.09.2024 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 544659, згідно якого ОСОБА_1 рекомендовано притягнути до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Вирішуючи питання щодо доводів апеляційної скарги захисника-адвоката Івашко Я. С. по суті інкримінованих ОСОБА_1 обставин вчинення адміністративного правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку про недоведеність наявності в діях останньої складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та доданими до протоколу про адміністративне правопорушення доказами таке діяння не підтверджується.

-3-

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, вирішуючи дану справу, суд першої інстанції, при прийнятті рішення не врахував вимоги ст. 245, 252, 280 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи і вирішення її в точній відповідності з законом та прийшов до передчасного та помилкового висновку про винуватість ОСОБА_1 в даному адміністративному правопорушенні, при цьому не дотримавшись вимог щодо змісту постанови, передбачених ст. 283 КУпАП.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктом даного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконанні захисного припису особою, стосовно якої він винесений, не проходженні корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї (матеріальний склад).

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

-4-

Норма статті 173-2 КУпАП є бланкетною, а тому для того, щоб повністю розкрити суть адміністративного правопорушення у протоколі повинно бути зазначено, які конкретно дії вчинила особа, який спосіб насильства прослідковується у діях порушника, якщо дій кілька, то зазначена кожна дія і, вид насильства, наслідки цих дій по відношенню до особи, щодо якої вони були спричинені.

Відповідно до Закону України «Про попередження насильства в сім`ї» насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.

Зокрема, пунктом 17 частини 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» встановлено, що фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Отже законодавець визнав адміністративним правопорушенням не будь-яке домашнє насильство, а лише те, яке потягло за собою завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого або ж могло спричинити таку шкоду.

До висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суд першої інстанції прийшов в результаті дослідження та оцінки наявного в матеріалах справи протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 544659 від 03.09.2024, пояснень потерпілого ОСОБА_3 та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції виходив з того, що протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 544659 від 03.09.2024 встановлено, що 28.08.2024 о 23 год у АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинила сварку в ході якої ображала свого чоловіка ОСОБА_3 , чим вчинила психологічне насильство.

Разом з тим, обставини домашнього насильства, описані у протоколі, не дозволяють зробити однозначний висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Так, у доводах апеляційної скарги захисника-адвоката Івашко Я. С. посилається на те, що ніяких насильницьких дій у відношенні свого чоловіка ОСОБА_1 не вчиняла, докази, які містяться в матеріалах справи не є такими, що свідчать про наявність у її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Зокрема, як вбачається із письмових пояснень ОСОБА_1 від 03.09.2024, її чоловік ОСОБА_3 впродовж півроку систематично вчиняє сімейні сварки, з приводу чого вона вже неодноразово зверталася до поліції. 28.08.2024 о 23 год ОСОБА_3 знову затіяв сварку, після чого погрожував фізичною розправою.

Зазначені обставини підтверджуються протоколом про прийняття заяви ОСОБА_1 про вчинене кримінальне правопорушення від 30.08.2024.

Потерпілий ОСОБА_3 в ході запровадження справи пояснив, що 28.08.2024 в нього з його дружиною ОСОБА_1 виник конфлікт через ненадання останньою доступу до документів на дітей, які йому необхідні для подачі у військомат.

Із зазначених доказів вбачається те, що конфліктна ситуація, яка склалася між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , за відсутності доказів на підтвердження завдання або можливості завдати шкоди, зокрема, психічному здоров`ю потерпілого, не охоплюються складом вищевказаного адміністративного правопорушення, оскільки завдання шкоди в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного проступку.

-5-

Будь-яких інших доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 28.08.2024 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за обставин викладених у протоколі, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.

Аналізуючи досліджені під час апеляційного розгляду наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про те, що висновки суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП адміністративного правопорушення, не підтверджуються зібраними у справі доказами, приєднані потерпілою до справи докази породжують сумніви у достовірності викладених у справі фактів, та ґрунтуються на припущеннях - суб`єктивних даних відповідних посадових осіб, що у свою чергу, з огляду на вищенаведені норми та обставини, свідчить про відсутність у діях ОСОБА_1 події і складу саме цього адміністративного правопорушення.

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення, апеляційний суд вважає, що у зв`язку зі спливом значного часу, встановлені апеляційним судом і вищенаведені недоліки, які допущені при встановленні обставин правопорушення та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу, не можуть бути усунуті. При цьому, апеляційний суд бере до уваги і те, що чинний КУпАП не містить норм, які би давали підстави для внесення тих чи інших змін до протоколу, або виправлень у протоколі.

Таким чином, матеріали справи не містять достатньої кількості належних та допустимих доказів, які б указували на вчинення ОСОБА_1 дій, зазначених у диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та настання (можливість настання) для потерпілої особи наслідків, зазначених у цій статті. Відтак, дії, вчинені ОСОБА_1 в межах цього конфлікту не досягли межі, які б вказували на вчинення нею того виду насильства, який визначений у диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що пояснення сторони захисту про відсутність у діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення достовірними доказами не спростовані, і матеріали справи не містять відомостей, які б давали підстави для сумнівів у достовірності цих пояснень, тому керуючись принципом презумпції невинуватості, апеляційний суд при прийнятті судового рішення приймає до уваги вказані пояснення.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що в ОСОБА_3 існують підстави для можливої обмови ОСОБА_1 , що підтверджується письмовими поясненнями ОСОБА_1 про існування між нею та потерпілим ОСОБА_3 неприязних стосунків та постійні сварки.

Таким чином, з огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, з урахуванням положень, викладених у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.09.2016 у справі «Карелін проти Росії», відповідно до якого у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист і свідчить про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд.

При цьому, враховуючи, що розгляд справи в суді здійснюється лише в межах перевірки тих обставин, які були встановлені органом, який склав протокол, та для з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, на суд не може бути покладена функція фактично збільшення об`єму обвинувачення, оскільки таким чином буде порушено принцип змагальності, та зважаючи на повноваження апеляційного суду, який не вправі встановлювати такі обставини, які не знайшли свого відображення у відповідних процесуальних документах органу, що складав протокол, оскільки наведені

-6-

порушення закону, які допущені органом, який склав протокол, є істотними і перешкоджають провадженню у справі, та не можуть бути усунені при судовому розгляді апеляційним судом, постанова суду підлягає скасуванню.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади, зокрема, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи з вищевикладеного, оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд апеляційної інстанції дійшов висновку проте, що суд першої інстанції не дотримався вимог ст. 245, 252, 280 КУпАП, не встановив всі фактичні обставини справи та всі обов`язкові ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а тому дійшов помилкового висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Особу може бути визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, виключно в разі встановлення в її діянні всіх ознак складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення, тобто наявність усіх необхідних елементів об`єктивних та суб`єктивних ознак, які характеризують діяння як правопорушення.

На підставі вищенаведеного, апеляційний суд приходить до висновку про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП адміністративного правопорушення, наявними в матеріалах справи доказами не доведена, можливості збирання додаткових доказів у підтвердження факту вчинення правопорушення вичерпані, а апеляційним судом вжиті всі передбачені законом заходи для з`ясування обставин, що мали місце за участю ОСОБА_1 , у зв`язку з чим, апеляційна скарга захисника-адвоката Івашко Я. С. підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції скасуванню, а провадження в справі закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Приймаючи рішення про закриття провадження у справі апеляційний суд також зазначає, що: відповідно до положень Кодексу України про адміністративні правопорушення вжиття заходів по встановленню осіб, які вчинили адміністративні правопорушення, складання протоколів про адміністративні правопорушення, з`ясування обставин, за яких скоєно правопорушення, вилучення речей та документів, покладаються на органи Національної поліції, їх територіальні підрозділи; відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; саме на відповідних посадових осіб поліції покладено доведення винуватості особи у вчиненні того чи іншого адміністративного правопорушення з точним дотриманням положень чинних нормативно-правових актів.

При прийнятті рішення апеляційний суд також бере до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП щодо перегляду апеляційним судом справи в межах апеляційної скарги та не обмеження доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права; що в

-7-

підтвердження висновку про доведеність вини особи у вчиненні правопорушення суд вправі посилатись лише на докази, які зібрані відповідно до чинних нормативно-правових актів України, не містять суперечностей і не є суб`єктивною думкою окремих посадових осіб і не породжують сумнівів у достовірності зазначених у них відомостей; що всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на користь цієї особи; що потерпілим не було надано належних та допустимих доказів, які б беззаперечно доводили вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, і будь-яких обґрунтованих клопотань з цього приводу, у тому числі про витребування доказів, не заявлялось.

Керуючись ст. 247, 294 КпАП України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Івашко Я. С. задовольнити.

Постанову судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 25.09.2024 про визнання ОСОБА_4 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП скасувати, а провадження у справі щодо неї закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в її діях події і складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя