Справа № 164/383/25
п о с т а н о в а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2025 року. Селище Маневичі.

Суддя Маневицького районного суду Волинської області Токарська І.С., з участю секретаря судових засідань Власюка С.В., начальника відділення запобігання вчинень, виявлення і припинення кримінальних та інших правопорушень заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 Швеця І.В., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Кудрявцевої В.М., розглянувши матеріали, які надійшли від ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_1 , командира 1 взводу охорони 3 роти охорони НОМЕР_1 батальйону охорони військової частини НОМЕР_2 , -

за ч.2 ст. 172 15 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Суть протоколу про адміністративне правопорушення.

До суду надійшли вказані матеріали і з протоколу ЛВЛ №94 про військове адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 172 15 Кодексу України про адміністративні правопорушення вбачається, що 12 лютого 2025 року під час проведення перевірки стану дотримання вимог законів України військовослужбовцями військової частини НОМЕР_2 в діях окремих військовослужбовців вказаної військової частини встановлені ознаки військового адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172 15 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Так, встановлено, що з 19 січня 2024 року у військовій частині НОМЕР_2 проходить військову службу старший лейтенант ОСОБА_1 (витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 №19 від 19 січня 2024 року). Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, старший лейтенант ОСОБА_1 був зобов`язаний свято та непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати свій військовий обов`язок, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.

Проте, всупереч наведеним вимогам Статуту, діючи умисно, всупереч інтересам служби, старший лейтенант ОСОБА_1 вчинив недбале ставлення до військової служби, в умовах особливого періоду, за наступних обставин:

13 січня 2025 року близько 8 години за місцем проживання громадянина ОСОБА_2 (сусід) по АДРЕСА_2 ) в кімнаті будинку між молодшим сержантом ОСОБА_3 (який є підпорядкованим військовослужбовцем ст.лейтенанта ОСОБА_1 ) та власником будинку на фоні спільного вживання спиртних напоїв виникла словесна суперечка, яка згодом переросла у бійку, в результаті якої військовослужбовець наніс декілька ударів ножем, а саме: один удар в область шиї зліва та два удари в область грудної клітки справа громадянину ОСОБА_2 , внаслідок чого заподіяв смерть потерпілому.

13 січня 2025 року о 8 годині 30 хвилин громадянин ОСОБА_4 виявив в кімнаті будинку по АДРЕСА_2 ) тіло брата громадянина ОСОБА_2 з ознаками насильницької смерті, про що повідомив працівників поліції по лінії «102» та працівників екстреної медичної допомоги по лінії «103».

Лікарями екстреної медичної допомоги по прибуттю на місце події о 8 годині 40 хвилин було констатовано смерть громадянина ОСОБА_2 , реанімаційні заходи не проводилися. Попередня причина смерті: «Різана рана шиї».

13 січня 2025 року слідчим ГУ НП у Волинській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено кримінальне правопорушення (№0000030), передбачене ч.1 ст. 115 КК України «Умисне вбивство» відносно військовослужбовця, призваного за мобілізацією молодшого сержанта ОСОБА_3 за фактом вбивства громадянина ОСОБА_2 (1960 р.н.).

13 січня 2025 року молодшого сержанта ОСОБА_3 затримано в порядку ст. 208 КПК України «Затримання уповноваженою службовою особою» та поміщено до ІТТ №1 (м.Луцьк) ГУ НП у Волинській області.

У свою чергу командир 1 взводу охорони 3 роти охорони НОМЕР_1 батальйону охорони військової частини НОМЕР_2 не проконтролював та не забезпечив належне виконання службових обов`язків підпорядкованого особового складу відповідно до абзаців 6, 9, 10 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV.

Як наслідок 13 січня 2025 року між молодшим сержантом ОСОБА_3 , та громадянином ОСОБА_2 на фоні спільного вживання спиртних напоїв виникла словесна суперечка, яка згодом переросла в бійку, в результаті якої військовослужбовець наніс декілька ударів ножем, а саме: один удар в область шиї зліва та два удари в область грудної клітки справа громадянину ОСОБА_2 , внаслідок чого заподіяв смерть потерпілому.

Однак, в порушення вимог ст. ст. 11, 16, 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, старшим лейтенантом ОСОБА_1 не було в повному обсязі виконано службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених за посадою.

З огляду на наведене, старший лейтенант ОСОБА_1 , будучи командиром 1 взводу охорони 3 роти охорони НОМЕР_1 батальйону охорони військової частини НОМЕР_2 , неналежно виконав свої службові обов`язки, які повинен був виконати за своїм службовим становищем, хоча мав реальну можливість належним чином їх виконати, а саме:

1)виховувати особовий склад взводу (групи, башти) в дусі поваги до військової служби, набутого фаху, бережливого ставлення до озброєння, бойової техніки й майна взводу (групи, башти);

2)неухильно стежити за додержанням військовослужбовцями військової дисципліни у взводі (групі, башті), їх зовнішнім виглядом, виконанням правил носіння військової форми одягу, правильним припасуванням спорядження, обмундируванням, взуттям та за додержанням правил особистої гігієни;

3)з повагою ставитися до підлеглих, дбати про виховання військовослужбовців рядового, сержантського (старшинського) складу та згуртування військового колективу;

4)встановити у підрозділі такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України.

Таким чином, за викладених вище обставин, старший лейтенант ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем, займаючи посаду командира 1 взводу охорони 3 роти охорони 1 батальйону охорони військової частини НОМЕР_2 , діючи умисно, протиправно, всупереч інтересам служби, на порушення своїх статутних обов`язків, в умовах особливого періоду, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 17215 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Позиція учасників провадження.

У судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 заперечив свою винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172 15 КУпАП. Суду пояснив, що 12 січня 2025 року молодший сержант ОСОБА_3 був у пункті постійної дислокації (ППД), один раз приблизно о 17:45 відпрошувався піти в магазин за побутовими речами. Також ввечері він телефонував своєму підлеглому, щоб уточнити де той саме перебуває, на що ОСОБА_5 повідомив, що біля неподалік ППД. Із увільнення повернувся біля 24 години, поведінка була адекватна. Зранку 13 січня 2025 року під час шикування помітив, що ОСОБА_3 перебуває у стані алкогольного сп`яніння і виникла підозра, що він може бути причетний до вчинення злочину, про який вже стало відомо, про що доповів командуванню. Зазначив, що жодного умислу вчиняти інкриміноване адміністративне правопорушення він не мав, до виконання службових обов`язків відносився належно.

Захисник Кудрявцева В.М. заперечила щодо правомірності складеного протоколу, так як в діях її підзахисного відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172 15 КУпАП. Так, із об`єктивної сторони вказане правопорушення характеризується суспільно небезпечною діяльністю у вигляді недбалого ставлення до служби та суспільно небезпечними наслідками, які можуть настати в результаті цього.

На момент розгляду справи вирок у кримінальному провадженні №0000030, на який покликається у протоколі уповноважена особа, судом не ухвалювався, а, отже, в цьому випадку діє презумпція невинуватості. Вирок суду у матеріалах справи відсутній, який міг би встановити лише частину обставин справи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 , а сама по собі фабула кримінального провадження не може свідчити про його винуватість у вчиненні правопорушення. Якщо допустити, що вина підлеглого військовослужбовця ОСОБА_3 , який перебував у порядкуванні ОСОБА_1 , за вироком суду буде встановлена, то слід з`ясувати зв`язок між вчиненим злочином підлеглого та службовими обов`язками ОСОБА_1 . Протокол про військове адміністративне правопорушення №94 від 12 лютого 2025 року не містить даних, які вказують на наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172 15 КУпАП, зокрема, не зазначено обставин, які б свідчили про його службову недбалість, та які дії він зобов`язаний вчинити та у який спосіб, невиконання яких ставиться йому у провину. У протоколі також відсутнє посилання, до яких саме обов`язків військової служби недбало поставився старший лейтенант ОСОБА_1 . Оскільки в діях ОСОБА_1 відсутній як прямий умисел, так і бездіяльність, на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП просила закрити провадження за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Начальник відділення запобігання вчинень, виявлення і припинення кримінальних та інших правопорушень заступник начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 просив притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст. 172 15 КУпАП, оскільки протокол складений правомірно та на підставі встановлених обставин.

Висновки суду за наслідками дослідження доказів.

Заслухавши учасників провадження, кожного зокрема, проаналізувавши письмові докази та матеріали справи у їх сукупності, суд приходить наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок, управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 245 КУпАП унормовано, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 172-15 КУпАП визначено відповідальність за недбале ставлення до військової служби.

Так частиною першою вказаної статті унормовано, що недбале ставлення військової службової особи до військової служби - тягне за собою накладення штрафу від ста до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк до десяти діб.

Відповідно до частини другої, діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене в умовах особливого періоду, - тягне за собою накладення штрафу від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.

Об`єктивною стороною недбалості, тобто недбалого ставлення до служби є невиконання або неналежне виконання службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них. При цьому, якщо особа не мала реальної можливості взагалі проявити ставлення до своїх службових обов`язків, то не можна говорити про те, що воно було недбалим чи несумлінним (хвороба, відсутність досвіду, нетривалість служби). Недбале ставлення військової службової особи до своїх службових обов`язків характеризує, перш за все, об`єктивну сторону вчиненого і виявляється в тому, що за наявності в особи реальної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби, винний або взагалі не діє, не виконує службові обов`язки, або хоча і діє, але виконує ці обов`язки неналежним чином, не відповідно до закону або відповідно до нього, проте неякісно, неточно, неповно, несвоєчасно, поверхово, у протиріччя з установленим порядком і тією обстановкою, що склалася, тощо.

Інструкцією зі складання протоколів та оформлення матеріалів про військові адміністративні правопорушення, затвердженою Наказом Міністерства оборони від 23 жовтня 2021 року №329 встановлено механізм складання протоколів про військові адміністративні правопорушення.

Так, відповідно до вищезазначеної інструкції уповноважена посадова особа складає протокол не пізніше 24 годин з моменту виявлення військовослужбовця (військовозобов`язаного), що вчинив військове адміністративне правопорушення, у двох примірниках, один з яких під розписку вручається військовослужбовцю (військовозобов`язаному), який притягається до адміністративної відповідальності. У протоколі зазначаються: дата і місце його складання, посада, прізвище, імена, по батькові (за наявності) особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, імена та по батькові (за наявності), адреси свідків, понятих і потерпілих (якщо вони є); пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. До протоколу долучаються матеріали (докази), що підтверджують факт вчинення військового адміністративного правопорушення (рапорти посадових осіб, заяви, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків правопорушення, інші документи, які стосуються правопорушення). Матеріали, які долучаються до протоколу, повинні містити достовірну інформацію, відповідати вимогам законодавства та правилам діловодства. Обов`язок щодо збирання доказів та оформлення матеріалів про військове адміністративне правопорушення покладається на уповноважену посадову особу, яка складає протокол.

У протоколі про військове адміністративне правопорушення ЛВЛ №94 від 12 лютого 2025 року уповноваженою особою зазначено порушення ОСОБА_1 вимог статей 9, 11, 16, 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, у яких визначені загальні обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах, тобто не конкретизовано які саме обов`язки, визначені Статутом чи функціональними обов`язками командира 1 взводу охорони 3 роти охорони НОМЕР_1 батальйону охорони військової частини НОМЕР_2 були не дотримані, порушені діями чи бездільністю ОСОБА_1 .

Також в основу протоколу про військове адміністративне правопорушення покладено довідку №56 від 13 січня 2025 року про кримінальне правопорушення у Державній спеціальній службі транспорту, обліковане у період з 00 годин 13 січня 2025 року до 00 годин 14 січня 2025 року, у якій зазначено фактичні дані із кримінального провадження, внесеного 13 січня 2025 року слідчим ГУ НП у Волинській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000030, передбачене ч.1 ст. 115 КК України «Умисне вбивство» відносно військовослужбовця, призваного за мобілізацією молодшого сержанта ОСОБА_3 за фактом вбивства громадянина ОСОБА_2 .

До протоколу долучено характеризуючі дані на ОСОБА_1 , витяг з ЄРДР, довідку №56 про кримінальне правопорушення та фото таблицю місця вчинення злочину.

На думку суду, протокол та долучені до нього матеріали не містять достатніх доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 17215 КУпАП, а дані, зазначені у протоколі щодо обставин вчиненого правопорушення фактично зведені до вимог Статуту та узагальнення обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється чи обвинувачується підлеглий ОСОБА_1 і винуватість якого на момент розгляду протоколу не встановлена.

Відповідно до частин першої - третьої статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення та робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справи «Лучанінова проти України», «Малофєєва проти Росії» «Карелін проти Росії»).

Також, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Суд, проаналізувавши обставини справи та надані докази, приходить висновку, що наявними матеріалами не доведено вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 17215 КУпАП, поза розумним сумнівом, а тому провадження слід закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу вказаного адміністративного правопорушення.

На підставі п.1 ст. 247 КУпАП, керуючись ч. 2 ст. 17215, ст. ст. 283, 284 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі щодо ОСОБА_1 за ч.2 ст.17215 КУпАП закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Маневицький районний суд протягом десяти діб з дня ухвалення постанови.

Суддя

Маневицького районного суду І.С. Токарська