Справа №461/1714/25
Провадження №3/461/781/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2025 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., за участю прокурора Павленко Р.Р. особи відносно якої складено протокол ОСОБА_1 , розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючого на посаді інженера з охорони праці у ТОВ «Пустомити ? Інвест», громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

ОСОБА_1 , будучи звільненим з посади головного державного інспектора відділу з питань безпеки праці центрального регіону Управління інспекційної діяльності у Львівській області Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, являючись, відповідно до п.п. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону та примітки до статті 1726 КУпАП, суб`єктом відповідальності за адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно, без поважних причин, подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2023 рік (після звільнення).

ОСОБА_1 у судовому засіданні факт вчинення правопорушення визнав.

Прокурор у судовому засіданні протокол підтримав.

Заслухавши думку особи відносно якої складений протокол та прокурора, дослідивши матеріали справи, приходжу до наступних висновків.

Статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно із статтею 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а", "в"-"ґ" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Частина 2 цієї ж статті встановлює, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а", "в"-"ґ" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом 30 календарних днів з дня припинення відповідної діяльності подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями. Особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а", "в"-"ґ" пункту 2 частини першої статті 3, зобов`язані до 1 квітня наступного року після року припинення діяльності подати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Пунктом 2-7 розділу XIII Прикінцеві положення Закону України «Про запобігання корупції», встановлено, що особи, які у 2022-2023 роках не подали декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статті 45 цього Закону, і кінцевий строк для подання яких настав до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану" (№3384-IX від 20.09.2023, який набрав чинності 12.10.2023), подають такі декларації не пізніше 31 січня 2024 року.

Судом встановлено, що відповідно до наказу начальника Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці №230/ЗХ-К від 04.04.2023 «Про припинення державної служби ОСОБА_1 » ОСОБА_1 звільнено з посади головного державного інспектора відділу з питань безпеки праці центрального регіону Управління інспекційної діяльності у Львівській області Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці з 14.04.2023.

Отже, ОСОБА_1 , будучи суб`єктом відповідальності, на яких поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», у відповідності до п.п. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 цього Закону та примітки до статті 1726 КУпАП, зобов`язаний був подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2023 рік (після звільнення) до 00:00 годин 01.02.2024.

Як вбачається з даних Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ОСОБА_1 подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2023 рік (після звільнення), лише 01.04.2024 о 16:20 год., тобто несвоєчасно.

За змістом ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновків експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відео записуючих записів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При оцінці доказів суд керується принципом «поза розумним сумнівом», згідно якого доведення вини має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Факт вищевказаного порушення чинного законодавства доводиться наступними дослідженими в ході розгляду справи доказами:

-протоколом про адміністративне правопорушення №296 від 03 березня 2025 року;

-поясненнями ОСОБА_1 долученими до матеріалів справи;

-копією особової картки державного службовця №74 ОСОБА_1 ;

- копіями наказів начальника Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці №85-К від 30.11.2022 «Про призначення ОСОБА_1 » та №230/ЗХ-К від 04.04.2023 «Про припинення державної служби ОСОБА_1 »;

-копіями посадової інструкції головного державного інспектора відділу з питань безпеки праці центрального регіону Управління інспекційної діяльності у Львівській області Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці;

-витягом з Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування щодо ОСОБА_1 ;

-копіями щорічних декларацій та декларації при звільненні ОСОБА_1 ;

-поясненнями ОСОБА_1 у судовому засіданні.

Вищенаведені докази доводять факт вчинення правопорушення, є належними та допустимими, узгоджуються з поясненнями ОСОБА_1 у судовому засіданні, доводять обов`язок в особи подати відповідну декларацію та факт несвоєчасної її подачі.

Відповідно до п.9 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції», правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч.1, ст.3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Частиною першою статті 172-6 КУпАП, передбачена адміністративна відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Аналізуючи докази у даній справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, приходжу до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення доведена належним чином.

Вирішуючи питання притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, а також визначаючи вид та розмір стягнення, суд враховує обставини вчинення адміністративного правопорушення, особу правопорушника, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, вину у вчиненні правопорушень визнав. Також, суд враховує відсутність тяжких наслідків від вчиненого правопорушення.

Беручи до уваги те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, суд дійшов висновку, що необхідним та достатнім є адміністративне стягнення у виді штрафу в межах санкції відповідної статті КУпАП.

Крім того, ст.40-1 КУпАП передбачено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення на правопорушника підлягає стягненню 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, а тому з особи яка притягується до відповідальності на користь держави слід стягнути судовий збір у визначеному розмірі.

Керуючись ст.ст. 172-6, 247, ст. 283, ст. 284 КУпАП, Законом України «Про запобігання корупції»,

постановив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України 605 гривень 60 копійок судового збору.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Відповідно до ст. 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі відсутності самостійного заробітку в осіб віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років, які вчинили адміністративне правопорушення, штраф стягується з батьків або осіб, які їх замінюють. Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України, за винятком штрафу, що стягується на місці вчинення правопорушення, якщо інше не встановлено законодавством України. У разі несплати штрафу на місці вчинення адміністративного правопорушення документ, що підтверджує його сплату, або його копія не пізніше трьох робочих днів після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, надсилається правопорушником до органу (посадовій особі), який виніс постанову про накладення цього штрафу.

Згідно ст. 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується:

подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу;

витрати на облік зазначених правопорушень.

Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Суддя В.В. Стрельбицький