Справа № 493/105/25
Провадження № 3/491/86/25
ПОСТАНОВА

іменем України

26 березня 2025 року Ананьївський районний суд Одеської області

в складі головуючого судді - Желяскова О.О.,

за участю: секретаря судового засідання - Голубович А.М.,

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 ,

прокурора Любашівської окружної прокуратури Одеської області - Алексєєнка М.А.,

розглянувши справу про адміністративні правопорушення, яка надійшла від Управління стратегічних розслідувань в Одеській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6, ч. 1 ст. 172-6 та ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення громадянки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 21 лютого 2000 року Балтським РВ УМВС України в Одеській області; місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: не надано; працює вихователем-методистом Закладу дошкільної освіти ясла-садок № 7 «Сонечко» Балтської міської ради Одеської області, протягом року до адміністративної відповідальності за ст. 172-6 КУпАП не притягувалася,

ВСТАНОВИВ:

До Ананьївського районного суду Одеської області надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП через порушення нею законодавства щодо запобігання корупції за протоколами про адміністративне правопорушення з додатками, що були складені відносно неї уповноваженою особою Управління стратегічних розслідувань в Одеській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, а саме: протокол № 109/2025 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, від 09 січня 2025 року (справа № 493/105/25), протокол № 108/2025 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, від 09 січня 2025 року (справа №493/107/25) та протокол № 110/2025 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, від 09 січня 2025 року (справа № 493/108/25).

За результатами автоматизованого розподілу судових справ між суддями справи за №№493/105/25, 493/107/25, 493/108/25 було передано для розгляду судді Ананьївського районного суду Одеської області Желяскову О.О.

В ході судового засідання суддею було винесено на обговорення питання про можливість об`єднання справ щодо ОСОБА_1 в одне провадження.

Особа, щодо якої складено протоколи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 та прокурор Алексєєнко М.А. проти об`єднання справ в одне провадження не заперечували.

Заслухавши учасників процесу, враховуючи обставини справ, суд доходить наступного висновку.

Чинний КУпАП фактично не передбачає процесуальних норм, які регламентують порядок розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення і не містить спеціальних норм, що передбачають порядок об`єднання справ про адміністративне правопорушення, які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою).

Проте, частиною другою статті 36 КУпАП визначено, що якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, певні справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 21-22 рішення у справі «Надточій проти України»; п. 33 рішення у справі «Гурепка проти України»).

Враховуючи наявність прогалин в праві стосовно процесуального врегулювання розгляду судом справ про адміністративні правопорушення, зокрема, врегулювання порядку об`єднання справ в одне провадження, у даному випадку правомірним і доцільним видається застосування принципу аналогії за правилами, закріпленими в КПК України.

Відповідно до пункту 6 розділу ІІІ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20 серпня 2019 №814 (в редакції наказу Державної судової адміністрації України від 17 жовтня 2023 року № 485), у разі об`єднання судових справ (матеріалів кримінального провадження) в одну їй присвоюється єдиний унікальний номер тієї з об`єднаних справ (матеріалів), яка надійшла до суду першою.

Відповідно до постанови (ухвали) суду вноситься інформація в АСДС під номером об`єднаної справи (матеріалів кримінального провадження) та відмітки про об`єднання справ (матеріалів кримінального провадження) із зазначенням номера нової судової справи (матеріалів кримінального провадження).

З метою створення умов для найбільш ефективного судового розгляду, забезпечення всебічного та повного з`ясування обставин, перевірку їх доказами, уникнення затягування судового процесу, розгляд матеріалів щодо ОСОБА_1 видається доцільним у межах одного провадження, з огляду на їх пов`язаність обставинами і подіями, яких вони стосуються, суб`єктом, відносно якого складено протоколи про адміністративне правопорушення, однотипністю правопорушення, в якому особа обвинувачується. Також враховується перебування описаних матеріалів у провадженні одного і того самого судді.

Враховуючи викладене, з метою дотримання вимог частини другої статті 36 КУпАП суд на місці постановив об`єднати справи за №№ 493/105/25, 493/107/25, 493/108/25 в одне провадження, присвоївши об`єднаній справі єдиний унікальний номер 493/105/25 (провадження №3/491/86/25), оскільки вказана справа зареєстрована в АБД Д3 першою.

Як вбачається з протоколу № 109/2025 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, від 09 січня 2025 року ОСОБА_1 , будучи присяжним Балтського районного суду Одеської області, відповідно до підпункту ґ пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», являючись суб`єктом декларування та суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог частини першої статті 45, пункту 2-7 розділу ХІІІ «Прикінцеві положення» даного Закону, 28 листопада 2024 року несвоєчасно, без поважних причин подала щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави, або місцевого самоврядування за 2022 рік, шляхом заповнення електронної форми через мережу Інтернет з використанням програмних засобів Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування у власному персональному електронному кабінеті, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Крім того, як вбачається з протоколу № 108/2025 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, від 09 січня 2025 року ОСОБА_1 , будучи присяжним Балтського районного суду Одеської області, відповідно до підпункту ґ пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», являючись суб`єктом декларування та суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог частини першої статті 45, пункту 2-7 розділу ХІІІ «Прикінцеві положення» даного Закону, 28 листопада 2024 року несвоєчасно, без поважних причин подала щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави, або місцевого самоврядування за 2021 рік, шляхом заповнення електронної форми через мережу Інтернет з використанням програмних засобів Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування у власному персональному електронному кабінеті, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Крім того, як вбачається з протоколу № 110/2025 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, від 09 січня 2025 року ОСОБА_1 , будучи присяжним Балтського районного суду Одеської області, відповідно до підпункту ґ пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», являючись суб`єктом декларування та суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог частини першої статті 45, пункту 2-7 розділу ХІІІ «Прикінцеві положення» даного Закону, 28 листопада 2024 року несвоєчасно, без поважних причин подала щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави, або місцевого самоврядування за 2023 рік, шляхом заповнення електронної форми через мережу Інтернет з використанням програмних засобів Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування у власному персональному електронному кабінеті, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні вищезазначених адміністративних правопорушень визнала, щиро розкаялась. При цьому пояснила, що навмисного наміру не мала, розуміє, що повинна була подати відповідні декларації, але не встигла за змінами у законодавстві з приводу подання декларацій.

Прокурор Алексєєнко М.А. у судовому засіданні просив визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, за обставинами, які викладені у протоколах про адміністративне правопорушення, та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши відомості, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення і доданих до нього матеріалах, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, вирішуючи справу, суд доходить наступного висновку.

Згідно статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності

Згідно статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

За приписами статті 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Диспозицією частини першої статті 172-6 КУпАП передбачена відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до частини першої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а", "в"-"ґ" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Згідно підпункту «ґ» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» судді, судді Конституційного Суду України, Голова, заступник Голови, члени, дисциплінарні інспектори Вищої ради правосуддя, керівник служби дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя та його заступник, посадові особи секретаріату Вищої ради правосуддя, Голова, заступник Голови, члени, інспектори Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, посадові особи секретаріату цієї Комісії, посадові особи Державної судової адміністрації України, присяжні (під час виконання ними обов`язків у суді), є суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 63 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» присяжним є особа, яка у випадках, визначених процесуальним законом, та за її згодою вирішує справи у складі суду разом із суддею або залучається до здійснення правосуддя.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 64 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» для затвердження списку присяжних територіальне управління Державної судової адміністрації України звертається з поданням до відповідних місцевих рад, які формують і затверджують у кількості, зазначеній у поданні, список громадян, які постійно проживають на територіях, на які поширюється юрисдикція відповідного окружного суду, відповідають вимогам статті 65 цього Закону і дали згоду бути присяжними.

Список присяжних затверджується на три роки і переглядається в разі необхідності для заміни осіб, які вибули зі списку, за поданням територіального управління Державної судової адміністрації України.

З наявної в матеріалах справи ксерокопії рішення № 473-VII від 18 жовтня 2019 року «Про затвердження списку присяжних Балтського районного суду Одеської області» вбачається, що до списку присяжних під № 6 додатку до рішення значиться « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ».

В подальшому рішенням Подільської районної ради № 159-VІII від 06 жовтня 2022 року «Про затвердження списку присяжних Балтського районного суду Одеської області» (зі змінами) визнано таким, що втратило чинність, рішення Балтської районної ради № 473-VII від 18 жовтня 2019 року «Про затвердження списку присяжних Балтського районного суду Одеської області» та затверджено список присяжних Балтського районного суду Одеської області згідно з додатком. Так, до списку присяжних під № 2 додатку до рішення значиться « ОСОБА_1 , 1968 року народження».

Відповідно до пункту 15 частини першої статті 11 Закону України «Про запобігання корупції» Національне агентство з питань запобігання корупції надає рекомендаційні роз`яснення, методичну та консультаційну допомогу, зокрема, щодо застосування положень Закону та прийнятих на його виконання нормативно-правових актів.

З метою реалізації цього повноваження та на виконання пункту 3 розділу ІІ Закону України від 20 вересня 2023 року № 3384-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану» Національне агентство підготувало Роз`яснення від 13 листопада 2023 року № 4.

Роз`яснення надані для забезпечення однакового застосування положень Закону стосовно заходів фінансового контролю, мають рекомендаційний характер, не містять правових норм і відображають правозастосовну практику.

Відповідно до пункту 45-2 розділу ІІ Роз`яснення присяжні є суб`єктами, на яких поширюється дія Закону (суб`єктами декларування) під час виконання ними обов`язків у суді (пп.«ґ» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону).

Для цілей декларування необхідно встановити, які юридичні факти вважаються початком і закінченням виконання обов`язків у суді присяжним.

Початком виконання обов`язків у суді у цивільному провадженні є дата судового засідання, на якому почався розгляд справи по суті за участі присяжного; в кримінальному провадженні дата складання присяжним присяги.

Припиненням виконання присяжним обов`язку в суді є закінчення конкретного провадження (розгляду справи по суті).

З наявної Інформації про участь присяжного Балтського районного суду Одеської області Патинької Н.І. в судових засіданнях в період з 01 січня 2021 року по дату надання відповіді (08 листопада 2024 року), вбачається, що в період часу з 30 березня 2021 року по 25 вересня 2024 року ОСОБА_1 неодноразово приймала участь у судових засіданнях у відповідних справах відповідно до переліку.

Відповідно до пункту 2-7 розділу ХІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про запобігання корупції» особи, які у 2022-2023 роках не подали декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статті 45 цього Закону, і кінцевий строк для подання яких настав до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану», подають такі декларації не пізніше 31 січня 2024 року. Суб`єкти декларування, зазначені у частинах сьомій - чотирнадцятій статті 45 цього Закону, подають відповідні декларації у строки, встановлені частинами сьомою - чотирнадцятою статті 45 цього Закону, якщо відповідні декларації не було подано раніше.

Таким чином, з 12 жовтня 2023 року (з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану») здійснення заходів фінансового контролю, передбачених розділом VII Закону України «Про запобігання корупції» (зокрема подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування) відновлено у повному обсязі та здійснюється у порядку та строки, визначені цим Законом (у тому числі з урахуванням особливостей, встановлених частинами сьомою чотирнадцятою статті 45 цього Закону). Строк подання щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий 2021 та 2022 рік становить не пізніше 31 січня 2024 року.

Таким чином, ОСОБА_1 була зобов`язана подати щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2021 та 2022 роки до 31 січня 2024 року.

Крім того, відповідно до абзацу четвертого пункту 2-7 розділу ХІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про запобігання корупції» з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану» здійснення заходів фінансового контролю, передбачених розділом VII цього Закону (зокрема подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), відновлюється у повному обсязі та здійснюється у порядку та строки, визначені цим Законом (у тому числі з урахуванням особливостей, встановлених частинами сьомою - чотирнадцятою статті 45 цього Закону).

Таким чином, ОСОБА_1 була зобов`язана подати щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2023 рік до 01 квітня 2024 року.

Однак, як вбачається з даних Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ОСОБА_1 подала щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2021 рік лише 28 листопада 2024 року о 09 годині 45 хвилин, за 2022 рік лише 28 листопада 2024 року о 09 годині 54 хвилини та за 2023 рік лише 28 листопада 2024 року о 10 годині 01 хвилина, тобто несвоєчасно.

Статтею 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 25 травня 1998 року «Про практику розгляду судами справ про корупційні діяння та інші правопорушення, пов`язані з корупцією» роз`яснено, що у справах даної категорії суди повинні забезпечувати своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне дослідження всіх обставин, передбачених статтями 247, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення. При цьому необхідно особливу увагу звертати на те чи мало місце правопорушення, за яке особа притягується до відповідальності, чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною в його вчиненні, чи належить вона до суб`єктів вказаного правопорушення.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.

При цьому склад адміністративних правопорушень, передбачених статтею 172-6 КУпАП, є формальним, характеризується недодержанням різноманітних правил, коли діяння становить склад проступку незалежно від настання шкідливих наслідків.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, доведена: протоколами №№ 108, 109, 110 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, від 09 січня 2025 року, роздруківками з Єдиного державного Реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, письмовими поясненнями ОСОБА_1 , які підтверджені її поясненнями, наданими нею у судовому засіданні.

Оцінені судом вищевказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та в передбачений законом спосіб. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності, вони є належними, допустимими та достатніми, а сукупність цих доказів є достатньою для прийняття відповідного процесуального рішення.

При прийнятті рішення, відсутні будь-які підстави, які б давали можливість суду вважати, що досліджені докази є сумнівними та неправдивими, оскільки вони узгоджуються між собою та є такими, що повністю відповідають обставинам справи.

Матеріали справи не містять доказів про порушення законодавства при складанні протоколу про адміністративне правопорушення. Порушень вимог КУпАП, які б могли потягнути за собою визнання доказів недопустимими, судом не встановлено.

Водночас суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п. 43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, передбачених ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, у зв`язку з чим вона підлягає притягненню до адміністративної відповідальності.

Суд вважає, що дії ОСОБА_1 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, оскільки остання протягом року до адміністративної відповідальності за ст. 172-6 КУпАП не притягувалася.

Відповідно до статті 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Водночас суд зазначає, що з урахуванням загальних засад судочинства, норм суспільної етики та моралі, досягнення мети адміністративного стягнення можливе без застосування стягнення як такого, якщо особа усвідомила невідповідність своєї поведінки нормам закону.

З пояснень ОСОБА_1 , наданих нею в судовому засіданні вбачається, що їй в повній мірі зрозуміло, що порушення норм закону, зокрема, Закону України «Про запобігання корупції» є неприпустимим.

Також, зі змісту пояснень ОСОБА_1 вбачається, що неподання нею декларацій не мало метою будь-яке ухилення від вимог фінансового контролю, або приховування будь-яких активів, що в свою чергу свідчить про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній зміст корупційного адміністративного правопорушення, який за своєю суттю полягає в існуванні певного особистого інтересу у вчиненні або не вчиненні певних дій.

За наведених обстави постає питання у значущості правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 .

Верховний Суд у постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 688/1553/19 зазначив, що специфіка визначення малозначності діяння полягає у встановленні обов`язкової сукупності трьох умов: 1) формальна наявність у вчиненому діянні ознак складу злочину, передбаченого КК, тобто всіх тих передбачених у законі об`єктивних і суб`єктивних ознак, що у відповідній статті (частині статті) Особливої частини КК характеризують певний склад злочину. Діяння, яке не містить хоча б однієї ознаки складу злочину, не може визнаватись малозначним. Якщо істотність матеріальної (майнової чи фізичної) шкоди визначена безпосередньо в кримінальному законі шляхом закріплення конкретного розміру шкоди, яка має бути завдана при вчиненні відповідного злочину, то недосягнення цього рівня шкоди свідчить про відсутність у діях особи кримінальної протиправності, що унеможливлює звернення до частини другої статті 11 КК; 2) малозначне діяння не становить суспільної небезпеки, яка є типовою для певного злочину. Це виражається в тому, що воно не заподіює взагалі шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству чи державі або заподіює їм явно незначну (мізерну) шкоду; 3) малозначне діяння не повинно бути суб`єктивно спрямоване на заподіяння істотної шкоди. Якщо існує невідповідність між фактично вчиненим малозначним діянням і умислом, спрямованим на заподіяння істотної шкоди, має наставати кримінальна відповідальність за замах на той злочин, який особа бажала вчинити.

З урахуванням наведеної правової позиції, суд вважає, що діяння вчинені ОСОБА_1 , хоча й утворюють склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, проте за своїм характером не несуть будь-якої суспільної небезпеки, особа яка їх вчинила в повному обсязі усвідомила протиправність своєї бездіяльності, а отже можливо вважати що було досягнуте завдання провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 1 КУпАП.

Статтею 22 КУпАП визначено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

При цьому, з урахуванням наведених обставин суд вважає за можливе застосувати відносно ОСОБА_1 положення статті 22 КУпАП, звільнивши її від адміністративної відповідальності та обмежившись усним зауваженням.

З урахуванням приписів статті 401, в разі закриття провадження в справі, судовий збір не стягується.

На підставі викладеного, керуючись статтями 22, 401, 172-6, 221, 268, 280, 283, 284 КУпАП, частиною п`ятнадцятою статті 615 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Визнати громадянку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 21 лютого 2000 року Балтським РВ УМВС України в Одеській області; місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: не надано, винною у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 21 лютого 2000 року Балтським РВ УМВС України в Одеській області; місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: не надано, звільнити від адміністративної відповідальності за вчинені адміністративні правопорушення на підставі статті 22 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з малозначністю вчинених правопорушень, обмежившись усним зауваженням.

Провадження у справі закрити.

Згідно частини першої статті 294 КУпАП постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та згідно частини другої статті 294 КУпАП може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Копію цієї постанови вручити ОСОБА_1 в порядку, встановленому частинами першою та третьою статті 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У відповідності до частини п`ятнадцятої статті 615 КПК України суд обмежився оголошенням резолютивної частини.

Суддя: Желясков О.О.

Постанова набрала законної сили "_____"____________ 20___ року.