ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/195/25 Суддя доповідач Гєрцик Р.В.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Гєрцика Р.В.

секретаря судового засідання Соснової А.Є.

за участю особи, яка притягається

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника Данько К.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу захисника Данько К.А. на постанову судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 28 жовтня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1

УСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Згідно постанови судді, 19 вересня 2024 року о 17 год 39 хв ОСОБА_1 на майдані Захисників України,7/8, у м.Харкові керував автомобілем Skoda Octavia Tour, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, про що свідчила сукупність ознак: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору Drager Alcotest 6820 та у медичному закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОКНЛ ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР.

Постановою судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 28 жовтня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік та стягнуто судовий збір.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник просить постанову судді, як незаконну та необґрунтовану, скасувати та постановити нову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог захисник посилається на те, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 керував автомобілем та був зупинений працівниками поліції у часі, зазначеному в протоколі про адміністративне правопорушення. З відеозапису вбачається, що поліцейські підійшли до припаркованого автомобіля та винесли щодо ОСОБА_1 , який перебував поруч, постанову АНА №308866 за фатом порушення ним п.8.4в ПДР. Після оформлення постанови поліцейські допустили ОСОБА_1 до керування, попросили його переїхати за кут будинку для того, щоб не заважати іншим та вже після цього вони виявили у нього ознаки алкогольного сп`яніння та запропонували пройти огляд. Таким чином, на переконання захисника, зі сторони поліцейських відбулась провокація, оскільки у такий спосіб вони змусили ОСОБА_1 керувати автомобілем та здійснили відеофіксацію цього.

Мотиви суду

Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника на підтримання вимог апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення, визначеного приписами ч. 1 ст. 9 КпАП України.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У рішенні Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року відображено послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.

Положеннями ст.9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Склад правопорушення - сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення і є підставою для притягнення суб`єкта правопорушення до адміністративної відповідальності.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, п.2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти у встановленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За невиконання вимог пункту 2.5 ПДР України, передбачена відповідальність ст.130 КУпАП.

Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

При цьому, суд (суддя) повинен обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих не спростованих презумпцій факту (рішення ЄСПЛ "Коробов проти України" №39598/0з від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування.

У п. 4.1 рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010 КСУ дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

В розумінні ЄСПЛ справи про адміністративні правопорушення є кримінальним провадженням, тому до таких справ за аналогією можливо застосувати принципи кримінального процесу.

А відтак, у справах про адміністративні правопорушення, на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, особа, щодо якої розглядається справа, та потерпілий додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

Поширення стандартів кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення, безсумнівно, зумовлює необхідність дотримання особливих вимог до процедури збирання, подання та оцінки доказів, а також до вмотивованості судових рішень, які у разі визнання особи винною повинні містити відповідні достатні мотиви, які дали змогу спростувати презумпцію невинуватості та призначити пропорційне вчиненому покарання.

У рішенні у справі «Олег Колесник проти України» ЄСПЛ вказав, що вимоги пункту 3 статті 6 Конвенції слід розглядати як конкретні аспекти права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції, і завдання суду полягає у тому, щоб з`ясувати, чи був увесь зазначений процес, включно зі способом, у який здійснювався збір доказів, «справедливим» у значенні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Однією з головних умов огляду водія транспортного засобу на стан сп`яніння є не лише наявність достатності підстав вважати, що особа перебуває у стані сп`яніння чи в неї маються ознаки такого стану, а й та обставина, що саме він у такому стані керував транспортним засобом, тобто перебував у статусі водія.

Тому для притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення вимог п. 2.5 ПДР України, передбаченої ч. 1 ст. 130 КпАП України, матеріали справи мають містити належні та допустимі докази сукупності наступних обставин:

- керування особою транспортним засобом у конкретних час і місці;

- вимоги поліцейського до такої особи пройти відповідно до встановленого порядку медичний огляд на стан наявності чи відсутності стану алкогольного сп`яніння при наявності його ознак;

- наявність категоричної відмови особи пройти відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до протоколу ЕПР1 № 132597 від 19.09.2024 року, 19 вересня 2024 року о 17 год 39 хв ОСОБА_1 на майдані Захисників України,7/8, у м.Харкові керував автомобілем Skoda Octavia Tour реєстраційний номер НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, про що свідчила сукупність ознак: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору Drager Alcotest 6820 та у медичному закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОКНЛ ОСОБА_1 відмовився.

Так, захисником в апеляційній скарзі та в судовому засіданні апеляційного суду вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення не визнавалася, при цьому на противагу складеному протоколу працівниками поліції, ОСОБА_1 та його захисник зазначили, що 19.09.2024 року, коли до нього підійшли поліцейські, то він не керував автомобілем та не перебував у ньому, оскільки чекав на тверезого водія, так як дійсно перебував у стані алкогольного сп`яніння, що було очевидним для поліцейських. В подальшому щодо нього було винесено постанову за порушення п.8.4в ПДР та поліцейські наказали йому перепаркувати автомобіль, оскільки за їх версією він заважав руху транспортних засобів, що він і зробив, виконавши вказівку поліцейських. Але після цього вони почали складати протокол про адміністративне правопорушення.

Вказані пояснення апелянта знайшли своє підтвердження дослідженим відеозаписом зазначених подій, з якого чітко вбачається, що поліцейські підійшли до автомобіля Skoda Octavia Tour д.н.з. НОМЕР_1 , який припаркований на узбіччі дороги. В подальшому до автомобіля підійшов ОСОБА_1 та поліцейські повідомили, що оскільки ним порушено п.8.4в ПДР, то щодо нього буде винесено постанову за ч.1 ст.122 КУпАП. Після цього, поліцейські попросили ОСОБА_1 проїхати за поворот вулиці, оскільки його автомобіль заважав іншим транспортним засобам, що і було зроблено ОСОБА_1 та після того, як поліцейські прослідували за автомобілем під його керуванням останнього, вони повідомили йому, що у нього виявлені ознаки алкогольного сп`яніння та запропоновували пройти огляд на стан сп`яніння.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вимогами статті 266 КУпАП встановлено імперативний обов`язок поліцейського відсторонення від керування транспортним засобом особи яка має ознаки будь-якого сп`яніння.

Відповідно, виявивши особу з ознаками алкогольного сп`яніння біля припаркованого транспортного засобу, поліцейський не має права надавати такій особі вказівок щодо керування автомобілем з метою надання своїм діям вигляду законності, оскільки такі дії будуть прямо суперечити вимогам п.п.1, 3 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», відповідно до яких, поліція, до покладених на неї завдань: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Відповідно до положень пункту 1 частини 1 статті 255, статей 254, 256 КУпАП у випадку вчинення особою адміністративного правопорушення, уповноважені на те посадові особи Національної поліції, зобов`язані не тільки скласти протокол про адміністративне правопорушення, згідно положень частини 2 статті 251 КУпАП, зібрати докази вчинення особою адміністративного правопорушення.

Таким чином, апеляційним судом беззаперечно встановлено, що, транспортний засіб перебував на узбіччі припаркованим, з вимкненим двигуном, а вказівка поліцейського про його перепаркування, є провокацією, спрямованою на створення штучної ситуації для вчинення правопорушення, а подальше окреме фіксування поліцейським руху транспортного засобу, спрямоване на надання таким діям поліцейських вигляду законності. У такій ситуації працівник правоохоронного органу фактично діяв у якості підбурювача до вчинення правопорушення, що є неприпустимим у правовій державі.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на положення ст.29 Закону України «Про Національну поліцію», де визначені вимоги до поліцейського заходу та враховує, що поліцейський під час виконання покладених на поліцію повноважень, є представником держави, будь-яка особа має право розраховувати, що розпорядження та дії представника влади є законними та не спрямовані на вчинення правопорушення.

З врахуванням встановлених апеляційним судом обставин справи та враховуючи, що інкриміноване ОСОБА_1 адміністративне правопорушення було ініційовано з грубим порушенням законодавства, апеляційний суд, застосовує доктрину «плодів отруєного дерева» та визнає всі подальші дії поліцейських незаконними, а зібрані докази недопустимими.

Вищевказане узгоджується з висновками Касаційного кримінального суд у складі Верховного Суду у справах № 488/2433/15, № 676/3183/15-к, де застосовано доктрину «плодів отруйного дерева», відповідно до якої Європейський суд з прав людини для описання доказів, отриманих із порушенням встановленого порядку, сформував доктрину «плодів отруєного дерева», відповідно до якої якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж (рішення у справі «Гефген проти Німеччини»).

Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом (рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України»).

З врахуванням встановлених апеляційним переглядом справи, апеляційний суд вважає, що фактичні обставини події суддя при розгляді справи не встановив, про їх наявність в мотивувальній частині постанови не зазначив, не надав належної правової оцінки доказам, які наявні в матеріалах справи, не з`ясував чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чим не в повній мірі виконаввимоги ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, а лише формально констатував, що з відеозапису вбачається рух транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .

Так, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Наявність обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Суд вправі обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення ЄСПЛ, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series А заява № 25).

За таких обставин, враховуючи, що до складеного щодо ОСОБА_1 протоколу за ч.1 ст. 130 КУпАП не надано достатніх доказів вчинення адміністративного правопорушення, зазначені порушення слід визнати істотними, які унеможливлюють встановлення у його діях складу адміністративного правопорушення, а тому апеляційний суд інші доводи апеляційної скарги не перевіряє, так як вони є вже опосередкованими (вторинними) від встановлення факту керування.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги захисника - є слушними та підлягають задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню, із закриттям провадження в справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за протоколом про адміністративне правопорушення, складеного стосовно ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Данько К.А. задовольнити.

Постанову судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 28 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_1 скасувати.

Провадження в справі щодо ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Гєрцик