ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/898/25 Справа № 194/209/25 Суддя у 1-й інстанції - Корягін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Мазниця А. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Мазниця А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за участю:

особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2025 року щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

якого визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір у розмірі 605 гривень 60 коп., -

ВСТАНОВИВ:

Згідно із оскаржуваною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 31.01.2025 року 17:07 год. в м. Тернівка по вул. М. Грушевського, 3, керував транспортним засобом Opel Astra, д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням газоаналізатору Alkotester Drager №6810, результат 0,49% проміле, від керування відсторонений шляхом передачі транспортного засобу тверезому водію, фіксація здійснювалась на бодікамеру №797623, чим порушив п. 2.9 а Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржувану постанову суду скасувати, закрити справу про адміністративне правопорушення за відсутністю складу та події адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що судом першої інстанції помилково інтерпретований зміст відеодоказу. Так, у постанові вказано: «3 оглянутого у судовому засіданні відеозапису, вбачається, що службовий автомобіль працівників поліції слідує за транспортним засобом, який в подальшому зупинився у дворах. На запитання працівників поліції щодо проходження огляду на стан сп`яніння водій погодився. ОСОБА_1 за допомогою приладу Драгер пройшов огляд на місці, результат 0,49%. Під час складення протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 користується ст. 63 Конституції України. »

Зазначає, що службовий автомобіль працівників поліції не слідував за його транспортним засобом. З відеозапису вбачається, що попереду проїхав транспортний засіб, але не встановлено, що він належить апелянту, а потім проїхав інший транспортний засіб, щодо якого також не встановлено, що він належить останньому. Решту хронометражу відео службовий автомобіль рухається самостійно, нікого не переслідуючи. Заїхавши у двір, він зупинився у першого авто, де побачив спалах стоп-сигналів, який і належить ОСОБА_1 . Також, на відео не зафіксовано, коли саме зупинився його автомобіль.

Апелянт зазначає, що на момент керування транспортним засобом, - він був тверезий, приїхав додому, припаркував авто та дістав пляшку слабоалкогольного напою «Рево», відпив лише 2 рази небагато, та незабаром позаду нього зупинився патрульний автомобіль поліції.

Вказує, що жодних його пояснень інспектори не стали слухати, відео розмови та розвитку подій приховано працівниками поліції. В матеріалах справи наявне відео лише огляду на стан сп`яніння за допомогою алкотестера. Наголошує, що огляд на стан сп`яніння він проходив не як водій, оскільки вже не керував транспортним засобом.

Також зазначає, що алкотестер був застосований менш ніж через 15 хвилин після вживання спиртного, тому і показав значення більше, ніж мало бути.

У зв`язку з вказаним, ОСОБА_1 вважає, що у його діях відсутня подія адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, який наполягав на задоволенні апеляційної скарги з викладених у ній підстав; вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступного висновку.

Так, відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Однак, вказані вимоги закону при розгляді справи належним чином виконані не були, суд першої інстанції у порушення вимог ст. ст. 7, 9 КУпАП допустив спрощений підхід при розгляді адміністративного провадження за ч. 1 ст. 130 КУпАП, всебічно не з`ясувавши всіх обставин провадження у справі про адміністративні правопорушення. Такий висновок апеляційного суду ґрунтується на наступному.

Згідно із ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена адміністративним законом сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Об`єктом правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Частина перша ст. 130 КУпАП передбачає три види об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, а саме керування транспортними засобами особами в стані сп`яніння; передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані сп`яніння; відмову осіб, які керують транспортними засобами, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 590597, водію ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, об`єктивна сторона якого полягає у тому, що останній 31 січня 2025 року керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Натомість ОСОБА_1 надав пояснення про те, що транспортним засобом він не керував, 31 січня 2025 року він після роботи приїхав до двору, де проживає. В цей вечір він з дружиною та з матір`ю домовились їхати по справах, втім оскільки він був дуже втомлений після робочого дня, то далі за кермом мала їхати його дружина. Поки його родина збиралась, ОСОБА_1 вирішив почекати їх в салоні автомобіля, де вжив пару ковтків слабоалкогольного напою Рево. Через деякий час до двору заїхав патрульний автомобіль поліції, з якого вийшли поліцейські та висунули вимогу надати посвідчення водія та запропонували пройти огляд. При цьому його транспортний засіб не був заведений та вже тривалий час стояв без руху, слабоалкогольний напій був вжитий ним після зупинки.

Наявними у справі доказами пояснення ОСОБА_1 у цій частині не спростовуються. Так, згідно рапорту співробітника поліції від 31.01.2025 року, водій ОСОБА_1 який керував транспортним засобом Opel Astra, д.н.з. НОМЕР_1 , був зупинений за порушення п. 9.4 ПДР. Під час спілкування було встановлено, що останній не має при собі посвідчення водія відповідної категорії, та були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, тремтіння пальців рук (а.с. 6).

Разом із тим, згідно із матеріалами справи автомобіль апелянта співробітниками поліції не зупинявся, докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння у матеріалах справи відсутні.

Так, з наявного в матеріалах справи відеозапису не вбачається, що співробітники поліції переслідували будь-який транспортний засіб, а тим більше саме автомобіль, належний ОСОБА_1 . Відеофайлом № 1 зафіксовано рух патрульного автомобіля поліції у темний час доби (31.01.2025 року о 17:07-17:10 год.) по вулицям м. Тернівка, при цьому будь-які світлові або звукові сигнали ним не подаються та будь-який транспортний засіб ним не переслідується. Також вбачається, що попереду нього на значний відстані рухається інший транспортний засіб, втім якість відеозапису не дає можливості встановити його колір та марку, а там більше номерний знак, у зв`язку із чим він не може бути ототожнений із автомобілем Opel Astra, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 .

У подальшому вказаний автомобіль повертає ліворуч у проїзд між будинками та зникає з поля зору камери (час запису 18:10:04). Патрульний автомобіль слідує за ним та заїжджає на прибудинкову територію, де припарковано декілька автомобілів, наявні інші будівлі та проїзди, при цьому у полі зору камери з`являється автомобіль, який стоїть без руху із увімкненим зовнішнім освітленням (час запису 18:10:17). Коли патрульний автомобіль наближується до нього, зовнішнє освітлення вказаного автомобіля вимикається та з нього виходить чоловік.

Суд апеляційної інстанції акцентує увагу на тому, що переконливі докази того, що автомобіль Opel Astra, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 перебував у русі безпосередньо перед виявленням його працівниками поліції у дворі будинку по вул. Грушевського, 3 у м. Тернівка, відсутні, оскільки відеозапис не дає можливості встановити, що попереду патрульного автомобіля рухався саме він.

Крім того, за час, що збіг з моменту зникнення вказаного автомобіля з поля зору камери і до часу появи в полі її зору автомобіля Opel Astra, д.н.з. НОМЕР_1 , що перебував у нерухомому стані, зазначений автомобіль міг як покинути двір через інший виїзд, так і зупинитися серед інших припаркованих у дворі автомобілів та вимкнути двигун і зовнішнє освітлення, у зв`язку із чим той факт, що у виявленого поліцейськими автомобіля Opel Astra, д.н.з. НОМЕР_1 , який стояв без руху, були увімкнуте зовнішнє освітлення, не може вважатися беззаперечним підтвердженням того, що саме він їхав перед патрульним автомобілем та повернув у двір.

Відтак доводи апелянта про те, що він приїхав до двору будинку значно раніше, зупинив автомобіль і чекав на свою матір, а також дружину, яка повинна була керувати автомобілем далі, а під час очікування, не маючи наміру продовжувати рух за кермом, випив декілька ковтків слабоалкогольного напою, не можуть вважатися безумовно спростованими.

Судом першої інстанції не було враховано, що під керуванням транспортним засобом розуміється вчинення технічних дій, пов`язаних з приведенням транспортного засобу в рух, зворушенням з місця, процесом самого руху аж до зупинки, відповідно до призначення і технічних можливостей транспортного засобу, і переконливих доказів вчинення ОСОБА_1 таких дій у стані алкогольного сп`яніння не надано.

Фактично матеріалами справи підтверджується лише те, що співробітниками поліції 31.01.2025 року у дворі будинку по вул. Грушевського, 3 у м. Тернівка, був виявлений транспортний засіб Opel Astra, д.н.з. НОМЕР_1 , який стояв без руху, а на місці водія знаходився ОСОБА_1 , що перебував у стані алкогольного сп`яніння, втім об`єктивних відомостей про те, що останній керував вказаним транспортним засобом у такому стані, а тим більше був зупинений за порушення ПДР, матеріали справи не містять. Докази винуватості у цій частині зводяться до рапорту поліцейського, який є представником сторони обвинувачення.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп /2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Згідно п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Суд апеляційної інстанції акцентує увагу на тому, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення.

З огляду на те, що матеріалами справи не підтверджено поза розумним сумнівом, що ОСОБА_1 дійсно керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про недоведеність об`єктивної сторони інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, а відтак і про відсутність в його діянні складу даного адміністративного правопорушення, оскільки у відповідності до вимог ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У зв`язку із вищенаведеним апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, зі скасуванням оскаржуваної постанови суду та закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2025 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП - за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду А.А. Мазниця