Номер провадження: 33/813/473/25
Номер справи місцевого суду: 509/6355/24
Головуючий у першій інстанції Бочаров А.І.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі головуючого судді Дришлюка А.І.

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши апеляційну скаргу адвоката Шиєнкова Ярослава Євгеновича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 листопада 2024 року по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 18.11.2024 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено відповідне адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік та стягнено судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 грн (а.с. 10-12).

19.12.2024 адвокат Шиєнков Ярослав Євгенович, діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову скасувати та провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що працівникам поліції під час складення протоколу про адміністративне правопорушення було порушено вимоги чинного законодавства, а саме не було роз`яснено апелянтові його процесуальні права та обов`язки, та наслідки відмови від проходження медичного огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння. Разом з тим, апелянт вказує, що відеозапис, наявний у матеріалах справи, не можу бути належним та допустимим доказом по справі, оскільки всупереч положень Інструкції він не є безперервним. Також, апелянт стверджує, що під час надання пояснень до протоколу, працівник поліції диктував останньому, що саме потрібно писати та змушував його свідчити проти самого себе (а.с. 16-23).

Постановою Одеського апеляційного суду від 09.01.2025 (головуючий суддя Таварткіладзе О.М.) наведені апелянтом підстави пропуску строку апеляційного оскарження були визнанні необґрунтованими та апеляційну скаргу повернено апелянту (а.с. 26-27). Копію постанови 09.01.2025 року було доставлено до електронного кабінету представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності (а.с. 28 зворот).

14.01.2025 адвокат Шиєнков Ярослав Євгенович, діючи в інтересах ОСОБА_1 , повторно звернувся до суду із апеляційною скаргою, долучивши при цьому відповідне клопотання про поновлення пропущеного строку, зазначаючи, що копію оскаржуваної постанови отримав лише 09.12.2024 під час ознайомлення із матеріалами справи (а.с. 30-38).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 31.01.2025 було поновлено пропущений строк апеляційного оскарження та відкрито апеляційне провадження та справу призначено до розгляду (а.с. 41-42).

В судове засідання з`явився представник апелянта адвокат Шиєнков Ярослав Євгенович, апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, оскаржувану постанову просив скасувати та провадження закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, повідомлена щодо дати та часу розгляду справи, до судового засідання не з`явилася.

Відповідно до положень ст. 294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Дослідивши матеріали справи, доводи апелянта, заслухавши пояснення представника апелянта, апеляційним судом встановлено наступне.

Приймаючи оскаржуване рішення щодо визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладення відповідного адміністративного стягнення, суд першої інстанції виходив із того, що вина останнього в повній мірі підтверджується наявними матеріалами справи.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно положень ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 579895 вбачається, що ОСОБА_1 18.10.2024 близько 22 год. 55 хв. в Одеському районі, с. Молодіжне по вул. Новоселів, 7 керував мопедом Ямаха, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, тремтіння рук, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За положенням ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідальність за вчинене адміністративне правопорушення настає у випадку керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При цьому, необхідною умовою для притягнення особи до відповідальності за вказаною статтею є встановлення всіх обов`язкових ознак даного правопорушення, в тому числі й не лише факту перебування особи в стані сп`яніння або ж відмови від проходження огляду, а також безпосередньо факту керування особою транспортним засобом в даному стані, та підтвердження наявності даних ознак наявними матеріалами справи, що в свою чергу апелянтом по справі спростовується. Відповідно суб`єктом даного правопорушення є саме водій. З огляду на наведене, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що проаналізувавши долучені до матеріалів справи відеозаписи подій, на які також міститься посилання в оскаржуваній постанові суду першої інстанції, відео фіксація подій, котрі відбувалися в день складення протоколу про адміністративне правопорушення розпочинається о 23 год. 01 хв. (при цьому, в протоколі міститься інформація щодо здійснення керування особою транспортним засобом о 22 год. 55 хв.) та фіксує момент під`їзду автомобіля патрульної поліції до вказаного в протоколі транспортного засобу, біля якого знаходяться дві особи ( ОСОБА_1 та інша невідома особа, відомості про яку в ході складення адмін матеріаліввстановлено не було). При цьому, безпосередньої відео фіксації моменту руху даного транспортного засобу наявні матеріла справи не містять, як і фіксації відрізку часу, зазначеного безпосередньо в протоколі. Надалі, після під`їзду патрульного авто, наявна подальша фіксації подій, в тому числі й фіксування пояснень особи, яка притягується до відповідальності безпосередньо зі слів поліцейського (під диктовку) (01 хв. 30 сек. відео 2).

Будь-яких письмових пояснень свідків з яких в свою чергу можливо було б встановити зазначені обставини та відповідно спростувати доводи апелянта в частині керування транспортним засобом, в матеріалах справи також відсутні. Відомостей щодо технічної неможливості здійснення повної відео фіксації подій у відповідності до положень Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, фіксуючи рух транспортного засобу та моменту зупинки, матеріали справи не містять. Відеозапису щодо фіксації часу, що перебував моменту під`їзду спеціалізованого авто, та з якого б чітко вбачався рух вказаного в протоколі транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , до матеріалів справи працівниками поліції долучено також не було. Зазначені обставини справи, а саме відсутність фіксації відповідного проміжку часу, на який в свою чергу міститься посилання в протоколі про адміністративне правопорушення, згідно якого особа здійснювала керування авто о 22 год. 55 хв., зважаючи на відповідні доводи апелянта в цій частині, позбавляють суд встановити в повній мірі всі обставини подій, що відбувалися в день складення протоколу та перевірити зазначені доводи апелянта в цій частині.

У відповідності до пункту 5 розділу 2 вищезазначеної Інструкції, включення портативного відео реєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відео зйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відео реєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення; охорони громадської безпеки та власності; забезпечення безпеки осіб; забезпечення публічної безпеки і порядку (П. 2 розділ 2 ).

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП.

За положенням ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, у відповідності до положень ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (абз. 1 ст. 251 КУпАП).

Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження факту вчинення адміністративного правопорушення слід також враховувати практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016 р.) де серед іншого, зазначено, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».

Стосовно доводів апелянта щодо не зазначення в протоколі об`єктивної сторони даного правопорушення, слід зазначити, що за положеннями ч. 1 ст. 130 КУпАП, вчинення якого інкримінується ОСОБА_1 , відповідальність настає у випадку керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При цьому, зі змісту складеного відносно ОСОБА_1 протоколу вбачається фіксація керування особою транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, при цьому зазначаючи, що особа порушила вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, а саме згідно якого водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Інструкція з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, у відповідності до положень якої повинні діяти працівники поліції під час складенням адмін матеріалів, а саме п. 9 розділу 2, містить перелік відомостей, які обовязково повинні бути зазначені при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, в тому числі: у графі «дата, час, місце вчинення і суть учиненого адміністративного правопорушення» - суть адміністративного правопорушення (повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол).

Натомість, зі складеного відносно ОСОБА_1 протоколу чітко не вбачається суть правопорушення, яке інкримінується останньому, а саме чітке зазначення об`єктивної сторони даного правопорушення, що в свою чергу свідчить про невідповідність складеного працівниками поліції та долученого до матеріалів справи протоколу в першу чергу вищенаведеної Інструкції та відповідно положенням ст. 256 КУпАП.

Слід також зазначити, що згідно положень п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23 грудня 2005 року, протокол про адміністративне правопорушення, складений без додержання вимог КУпАП та Інструкції підлягає поверненню відповідному органу для належного оформлення.

При цьому, приймаючи рішення про скасування оскарженої постанови суду першої інстанції з поверненням для належного оформлення та доопрацювання матеріалів справи органу, який складав протокол, апеляційний суд враховує практику ЄСПЛ. Так, у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

У рішенні ЄСПЛ від 2.07.2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Так, ЄСПЛ у своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Таким чином, враховуючи вищенаведені встановлені судом обставини справи, враховуючи суперечливий характер інформації, котра міститься в матеріалах справи, відсутність в матеріалах справи повного відеозапису подій, котрі відбувалися в день складення протоколу, а саме відео фіксації моменту руху транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 та відповідно зупинки, в тому числі, зважаючи на виявлені недоліки складеного відносно останнього протоколу про адміністративне правопорушення, що в своїй сукупності позбавляє суд можливості відтворити в повному обсязі події зазначені в протоколі для вирішення питання щодо доведеності наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та в повній мірі перевірити наведені апелянтом доводи. З огляду на наведене, з метою дотримання принципів та основних засад національного законодавства, оскільки згідно положень ст. 255 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку про неможливість встановлення фактичних обставин справи без належного оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Шиєнкова Ярослава Євгеновича, який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 листопада 2024 року скасувати.

Матеріали справи направити до органів Національної поліції України (відділення поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 2) для належного оформлення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Повний текст постанови складений 19 березня 2025 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк.