ПОСТАНОВА

Справа № 947/5465/25

Провадження № 3/947/1168/25

19.03.2025 року м. Одеса

Суддя Київського районного суду м.Одеси Борщов І.О., розглянувши у приміщені суду справу про адміністративне правопорушення за протоколом серії ЕПР1 №235390 від 31.01.2025, складеним інспектором УПП в Одеській області ДПП лейтенантом поліції Гребенєвим П.П. щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення водій ОСОБА_1 31.01.2025, близько о 20:03 год., керувала автомобілем Nissan Tiida, державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул.Варненська, напроти буд.5 в м.Одесі з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук. Водій в порушення п.2.5 Правил дорожнього руху від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовилася.

Дії ОСОБА_1 інспектором поліції були кваліфіковані за ч.1 ст.130 КпАП України.

ОСОБА_1 до суду не з`явилася. Про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином. Адвокат Томашевський Р.М., приймаючи участь в судовому засіданні, заявив, що ОСОБА_1 просить розглядати справу без її участі.

Згідно ст.268 КпАП України явка особи, щодо якої складений протокол про адміністративне правопорушення у вказаній категорії справ, не є обов`язковою, а тому протокол розглянуто без участі ОСОБА_1 , за участю її представника адвоката Томашевського Р.М. Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень працівникам поліції.

Адвокат Томашевський Р.М. заявив клопотання про закриття провадження по справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, надавши письмові пояснення.

Зокрема, в письмових запереченнях адвокат Томашевський Р.М. зазначив, що обвинувачення ОСОБА_1 про те, що вона перебувала у стані алкогольного сп`яніння спростовується висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння №000261 від 31.01.2025, складеним КНП «ООМЦПЗ» OOP. У висновку зазначено, що станом на 23:10 годин 31.01.2025 року у ОСОБА_1 не виявлено ознак алкогольного сп`яніння. Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 , нібито, відмовилась від проходження огляду на стан сп`яніння о 21:47 годині 31.01.2025 року, у зв`язку з чим і був складений протокол. Проте, ОСОБА_1 не відмовлялась від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом поярку, що підтверджується наступним. Так, ОСОБА_1 взагалі не підлягала огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки у інспектора патрульної поліції не було підстав для його проведення. Як вбачається з відеозапису подій, які відбулись 31.01.2025 року, у ОСОБА_1 відсутні ознаки алкогольного сп`яніння, які зазначені в протоколі, а саме: у неї не тремтять пальці рук, у неї не порушена координація руху, не порушена мова, відсутня зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя, її поведінка відповідає фактичній обстановці. Оскільки передбачені Інструкцією правові підстави для огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння були відсутні, то в її діях не може бути наявний склад правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КпАП України, оскільки відмова від проходження медичного огляду за відсутності підстав для такого огляду не є діями, які передбаченні ст.130 КпАП України, та не містить складу правопорушення. Більш того, на 12:57 хвилині відеозапису працівник поліції запитав у ОСОБА_1 чи вживала вона алкогольні напої, на що ОСОБА_1 чітко відповіла, що не вживала. З відеозапису, крім іншого, вбачається, що ОСОБА_1 не відмовлялась від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а в умовах неправомірних вимог поліцейських та під час повітряної тривоги та обстрілів просила поліцейських забезпечити їх можливість проїхати в укриття, або відвести дитину та собаку, які перебували з нею в машині, в безпечне місце. Той факт, що ОСОБА_1 самостійно пройшла огляд протягом 2-х годин з моменту складання протоколу, підтверджує її волю та бажання пройти такий огляд. За результатами огляду було встановлено, що у ОСОБА_1 відсутні ознаки алкогольного сп`яніння. Крім того, сам процес складання протоколу по справі про адміністративне правопорушення відбувався із грубим порушенням норм чинного законодавства. У зв`язку з викладеним, адвокат вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутні подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України.

На підтвердження викладених адвокатом Томашевським Р.М. обставин ним надана копія медичної довідки.

Згідно ст.278 КпАП України під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішується питання, зокрема, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення, чи зібрані необхідні додаткові матеріали, які мають значення для правильного вирішення справи.

Дослідивши надані інспектором поліції матеріали справи про адміністративне правопорушення, у т.ч. оптичний диск із відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, письмові заперечення та надану адвокатом довідку, дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, оскільки належних і допустимих доказів його вини не надано.

Відповідно до положень ст.1 КпАП України, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст.247, 280 КпАП України. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283, 284 КпАП України. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ст.245 КпАП України завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КпАП України встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частина 1 ст.130 КпАП України передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч.2 ст.251 КпАП України обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Верховний Суд у справі №338/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку, а для підтвердження порушення Правил дорожнього руху України, відповідно до ст.251 КпАП України працівники мають надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення такого правопорушення.

Відповідно до вимог ст.ст.31, 40 Закону України «Про національну поліцію», поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Судом був досліджений наявний в матеріалах справи CD-диск з відеозаписом певних подій та інші докази, долучені працівником поліції до протоколу, які стали підставою для складання адміністративного протоколу за ч.1 ст.130 КпАП України відносно ОСОБА_1 .

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що на місті правопорушення свідки не залучались, але проводилась відеофіксація портативним відео реєстратором.

Відеозапис з нагрудної камери працівника поліції, який долучений до матеріалів справи, як доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, свідчить про зловживання інспектором поліції наданими йому правами і повноваженнями, який, скориставшись обстановкою (темна пора доби, наявність у транспортному засобі малолітньої дитини, тварини, оголошення повітряної тривоги, під час якої жінка - водій стала нервувати перебуванням поза укриттям тощо) пред`явив до жінки надумані претензії і безпідставні вимоги щодо проходження медичного огляду, у присутності в автомобілі її малолітньої дитини, яку необхідно було як найшвидше доставити до дому. ОСОБА_1 намагається пояснити поліцейському, що не вживала алкогольних напоїв та не перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Свою незначну знервованість пояснювала надуманими претензіями інспектора поліції до неї та оголошенням повітряної тривоги, бажанням прослідувати в укриття задля забезпечення безпеки собі та своїй дитині, яка, разом з собачкою, перебуває у неї в машині. Інспектор поліції, незважаючи на сигнал повітряної тривоги, не забезпечуючи безпеки водія та її дитини, продовжив на місці зупинки транспортного засобу складати матеріали про адміністративні правопорушення.

З відеозапису також вбачається, що інспектор поліції зупинив транспортний засіб під керування ОСОБА_1 за несправність освітлювальних приборів в темну пору доби, що стало несподіванкою для ОСОБА_1 . Після чого було виявлено, що у ОСОБА_1 були відсутні при собі технічний паспорт, посвідчення водія та страховий поліс, які вона забула вдома. Вказані порушення ОСОБА_1 не оспорювала, не заперечувала проти складання відповідних протоколів. Через, майже, 30 хвилин спілкування, під час оголошення повітряної тривоги, поліцейський несподівано заявив, що виявляє у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння та пропонує пройти огляд. ОСОБА_1 категорично заперечує факт вживання алкогольних напоїв та просить забезпечити їй та її дитині безпеку під час повітряної тривоги. Поліцейський сприйняв ці обставини, як відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці або у медичному закладі. Після цього відбувається процедура складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Крім того, з наданої з наданого адвокатом Томашевським Р.М. висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння №000261 від 31.01.2025, складеним КНП «ООМЦПЗ» OOP, копія якого долучена до матеріалів справи, вбачається, що станом на 23:10 годин 31.01.2025 року у ОСОБА_1 не виявлено ознак сп`яніння.

Таким чином, усі досліджені докази не підтверджують відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Диспозиція ст.130 КпАП України є бланкетною, оскільки містить посилання на правила дорожнього руху, а тому для визначення суті правопорушення та вирішення питання про наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення необхідно встановити, які пункти правил дорожнього руху були порушені особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, та у чому полягали такі порушення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч.2 ст.6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст. 4 Протоколу 7 до Конвенції).

Відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч.1 ст.9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Спираючись на положення ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України»(рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02),«Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.), беручи до уваги адміністративне стягнення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України, необхідно виходити з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з пунктом 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. №1103, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Аналогічні положення закріплені у пункті 6 розділу X Особливості оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 130 КпАП України, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395.

Протокол про адміністративне правопорушення по формі і змісту формально відповідає наведеним вище вимогам нормативних актів. Разом з тим, як це встановлено в суді, в протоколі міститься недостовірна інформація.

Отже, оскільки протокол про адміністративне правопорушення був складений інспектором поліції безпідставно (водій не відмовлялася від проходження огляду на вимогу уповноваженого поліцейського, а вимагає забезпечити безпеку їй та її дитині під час повітряної тривоги та масованих обстрілів, який сприймається поліцейським, як відмова), то протокол про адміністративне правопорушення визнається недопустимим доказом і не враховується при оцінці вини водія.

Інші наявні в матеріалах справи документи: довідки органу національної поліції про отримання водієм посвідчення водія певних категорій, та про не притягнення водія до відповідальності за ст.130 КпАП України протягом року, рівно як й направлення водія транспортного засобу до медичного закладу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, хоча і належні, але вони самі по собі або в сукупності, не свідчать про відмову водія від проходження медичного обстеження на вимогу уповноваженого поліцейського.

З висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння №000261 від 31.01.2025, складеним КНП «ООМЦПЗ» OOP, вбачається, що станом на 23:10 годин 31.01.2025 року у ОСОБА_1 не виявлено ознак сп`яніння.

За таких обставин, в матеріалах справи відсутні будь які докази на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України.

Як зазначено в п.1 ч.1 ст.247 КпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Більш того, Верховний суд скасовуючи постанову апеляційного суду та направляючи справу на новий апеляційний розгляд, дійшов висновку, що, вирішуючи питання про наявність підстав для відкладення розгляду справи, в якій на початок судового засідання оголошено сигнал «Повітряна тривога», суд має керуватися пріоритетом збереження життя і здоров`я людини, а обов`язком суду є сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними процесуальних прав, зокрема на участь у судовому розгляді, та виходити з того, що відсутній учасник справи не з`явився в судове засідання з об`єктивних і поважних причин, якщо немає клопотання про розгляд справи за його відсутності. (Постанова КЦС ВС від 26 лютого 2025 року у справі № 752/8937/24 (провадження 61-16567св24).

Тому, не надання можливості з боку поліцейського прослідувати ОСОБА_2 до укриття під час повітряної тривоги та масованого обстрілу свідчить про ігнорування інспектором поліції пріоритету збереження життя і здоров`я людини.

При таких даних поза розумним сумнівом не вбачається в діях ОСОБА_1 сукупності обов`язкових ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України. А тому відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КпАП України провадження по справі підлягає закриттю.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.221, 283, 284 КпАП України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Визнати невинуватою ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України.

На підставі п.1 ч.1 ст.247 КпАП України провадження по справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, закрити за відсутністю в її діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції протягом десяти діб з моменту її винесення.

Суддя Борщов І. О.