Справа 479/1594/24 Головуючий у першій інстанції Репушевська О.В.
Номер провадження 33/812/130/25 Доповідач апеляційного суду Лівінський І.В.
Категорія: ст.122-2 ч.1, ч.5 ст.126 КУпАП
П О С Т А Н О В А

іменем України

20 березня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Лівінського І.В.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участі захисника Курченка В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою

захисника Курченка Віталія Михайловича

на постанову Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 21 лютого 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 визнано винним у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 122-2, частиною 5 статті 126 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 40800 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на п`ять років, без оплатного вилучення транспортного засобу,

в с т а н о в и в :

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №785734 від 02 грудня 2024 року, 02 грудня 2024 року о 00:17 годині в смт. Криве Озеро по вул. Волощанська, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки "BMW 320 D", державний номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, яку здійснювали шляхом увімкнення проблискового маячка синього та червоного кольору, увімкнення спеціального звукового сигналу, чим порушив вимоги пунктів 2.4, 8.9 «б» Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за частиною 1 статті 122-2 КУпАП. Згідно вказаного протоколу, особу ОСОБА_1 було встановлено з посвідчення водія НОМЕР_2 .

Крім того, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №785733 від 02 грудня 2024 року, 02 грудня 2024 року о 00:17 годині в смт. Криве Озеро по вул. Волощанська, біля буд. №5, ОСОБА_1 керував автомобілем марки "BMW 320 D", державний номерний знак НОМЕР_1 , при цьому 13 травня 2024 року Кривоозерським районним судом був позбавлений права керування транспортним засобом строком на один рік. Правопорушення вчинено повторно протягом року, 20 липня 2024 року постановою серії ЕНА №2640444 ОСОБА_1 був притягнений до відповідальності за частиною 4 статті 126 КУпАП, чим порушив вимоги пункту 2.1 «а» Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за частиною 5 статті 126 КУпАП.

Постановою Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 21 лютого 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 122-2, частиною 5 статті 126 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в доход держави в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 40800 (сорок тисяч вісімсот) грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на п`ять років, без оплатного вилучення транспортного засобу. Вирішено питання про судовий збір.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням захисник ОСОБА_1 адвокат Курченко В.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження закрити, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Апелянт вказав, що постанова винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вважав постанову суду необґрунтованою, ухваленою без повного, всебічного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначив:

-суд не врахував кумулятивний ефект допущених працівниками поліції порушень, що потягло за собою необґрунтоване застосування стягнення як вид покарання за адміністративне правопорушення;

-відповідно до практики Європейського суду з прав людини, провадження у справах про адміністративне правопорушення, вважається кримінальним у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому судовий захист у даній справі підлягає врегулюванню за аналогією закону;

-протоколи серії ААД №785734, серії ААД №785733 від 02 грудня 2024 року є недопустимими доказами, оскільки в протоколі серії ААД №785734 зазначення вулиці Волощанська в сел. Криве Озеро не дає підстав вважати, що місцем зупинки була автомобільна дорога, вулиця (дорога); вказані протоколи були складені в один час двома поліцейськими одночасно, що ставить під сумнів об`єктивність при оформленні адміністративних матеріалів, відсутність фізичної можливості надання пояснень;

-звинувачення працівників поліції були безпідставні, що призвело до обмежень в процесуальних правах ОСОБА_1 , що є провокацією;

-вказував, що це тягне за собою визнання недопустимими усіх доказів у справі, та посилався при цьому на правову концепцію «отруєного дерева» або «ефект доміно», яка знайшла своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ;

-на відеозаписі відсутній факт законної зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , в протоколі відсутні відомості щодо технічного засобу, за допомогою якого було здійснено відеофіксацію правопорушень, а тому наданий поліцією відеозапис не є беззаперечним доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень;

-переслідування поліцейськими транспортного засобу без достатніх доказів того, що ОСОБА_1 був водієм транспортного засобу та не виконав законну вимогу поліцейського про зупинку, є провокацією;

-вважає, що працівниками поліції не доведено вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КУпАП. Жодних належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 повторно протягом року порушення, передбаченого частиною 4 статті 126 КУпАП оскаржувана постанова не містить. Судом не досліджувались такі обставини та відповідні їм правовідносини та їм не була надана оцінка;

-судом не встановлено, чи був ОСОБА_1 водієм, який не виконав вимогу про зупинку; хто з поліцейських вимагав зупинки транспортного засобу, який зафіксований на відео та чи є це автомобіль марки "BMW 320 D", державний номерний знак НОМЕР_1 ; з яких підстав поліцейським було прийнято рішення про зупинку транспортного засобу, який зафіксовано на відео; судом не встановлено законних підстав чергування поліцейськими в населеному пункті після опівночі 02 грудня 2024 року;

-щодо порушень ОСОБА_1 пунктів 2.4 та 8.9 б Правил дорожнього руху, об`єктивних доказів того, що ОСОБА_1 02 грудня 2024 року вчинив адміністративні правопорушення, передбачені частиною 1 статті 122-2, частиною 5 статті 126 КУпАП матеріали справи не містять, так як протоколи, не можуть бути єдиними доказами факту правопорушень, тобто беззаперечними доказами того, що він взагалі керував транспортним засобом.

Заслухавши пояснення захисника Курченка В.М., який підтримав доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов наступного.

Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 122-2 КУпАП та частиною 5 статті 126 КУпАП, оскільки він не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, а також повторно протягом року керував транспортним засобом після позбавлення права керування транспортним засобом.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає, що вони ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні обставин адміністративної справи, а також вимогах закону.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1-3 статті 7 КУпАП).

Згідно із статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Окремим видом адміністративних правопорушень (проступків) є правопорушення на транспорті, в тому числі порушення, вчиненні під час дорожнього руху.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (далі Правила, ПДР), передбачений обов`язок учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до пункту 2.4 Правил на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: а) пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1; б) дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; в) дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.

Згідно із пунктом 8.9 Правил вимога про зупинку транспортного засобу подається поліцейським: а) жезлом або рукою, що вказує на цей транспортний засіб; б) за допомогою увімкненого проблискового маячка синього і червоного або лише червоного кольору та (або) спеціального звукового сигналу; в) за допомогою гучномовного пристрою; г) за допомогою спеціального табло, на якому зазначається вимога про зупинку транспортного засобу. Водій повинен зупинити транспортний засіб у місці, на яке йому буде вказано, з дотриманням правил зупинки.

Частиною 1 статті 122-2 КУпАП передбачена відповідальність за невиконання водіями вимог поліцейського, а водіями військових транспортних засобів - вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про зупинку транспортного засобу.

Відповідно до вимог пункту 2.1.а ПДР, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Пунктом 1.9 ПДР передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з частиною 9 статті 15 Закону України "Про дорожній рух" право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії.

Пунктом 2 Загальних положень постанови Кабінету Міністрів України № 340 від 08 травня 1993 року "Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами" регламентовано, що особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії, крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону України "Про дорожній рух").

Частинами 2-4 статті 126 КУпАП встановлена відповідальність за: керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом; керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами; керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Відповідальність за частиною 5 статті 126 КУпАП наступає за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, а саме керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Зі змісту статті 35 КУпАП слідує, що під повторним вчиненням адміністративного правопорушення слід розуміти повторне протягом року вчинення однорідного правопорушення, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

З оскаржуваної постанови вбачається, що обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 122-2 КУпАП та частиною 5 статті 126 КУпАП судом першої інстанції встановлені правильно.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №785734 від 02 грудня 2024 року вбачається, що 02 грудня 2024 року о 00:17 годині в смт. Криве Озеро по вул. Волощанська, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки "BMW 320 D", державний номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, яку здійснювали шляхом увімкнення проблискового маячка синього та червоного кольору, увімкнення спеціального звукового сигналу, чим порушив вимоги пунктів 2.4, 8.9 «б» Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за частиною 1 статті 122-2 КУпАП. Від підпису в протоколі та наданні пояснень ОСОБА_1 відмовився, про що зазначено у протоколі (а.с.18).

Керування ОСОБА_1 транспортним засобом, підтверджений відеозаписом, записаним на DVD диск, який доданий до протоколу про скоєння адміністративного правопорушення серії ААД №785734 від 02 грудня 2024 року. З інформації, що міститься на DVD диску вбачається, що поліцейські на автомобілі з увімкненими проблисковими маячками червоно-синього кольору переслідують автомобіль, який набирає швидкість і не зупиняється. Згодом цей автомобіль повертає ліворуч і заїжджає під ворота приватного будинку. На відео зафіксовано марку цього автомобіля BMW 320 D, державний номерний знак НОМЕР_1 . Далі видно, що поліцейські підбігли до зупиненого автомобіля і з водійського місця вийшов ОСОБА_1 (файл IMG 3049 час запису 00:17:44).

Тобто події правопорушення, зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №785734 від 02 грудня 2024 року, в повній мірі відображені на відеозаписах, доданих до матеріалів справи.

Отже, вказаний відеозапис зроблений працівниками поліції з дотриманням вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка затверджена Наказом МВС України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі Інструкція № 1026).

Доводи апеляційної скарги про те, що в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено відомостей про технічний засіб, яким здійснений відеозапис, є необґрунтованими, оскільки Інструкція № 1026 таких вимог не містить.

Відеозапис, який долучений до протоколу про адміністративне правопорушення у справі, сумнівів щодо його достовірності та допустимості не викликає, оскільки не містить ознак фальсифікації та фабрикації.

Тому цей відеозапис є належним та допустимим доказом вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122-2 КУпАП.

Зафіксовані відеозаписом обставини стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Враховуючи, що ОСОБА_1 порушив вимоги пунктів 2.4, 8.9 «б» ПДР, а саме, не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, яку здійснювали шляхом увімкнення проблискового маячка синього та червоного кольору, суд, оцінивши та проаналізувавши наявні у справі докази у їх сукупності, обґрунтовано вважав доведеним факт вчинення ним правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122-2 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник посилається на те, що судом не встановлено, чи керував ОСОБА_1 транспортним засобом, чи був водієм який не виконав вимогу поліцейських про зупинку.

При цьому, в апеляційній скарзі стверджується, що суд в оскаржуваній постанові не урахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року у справі № 404/4467/16-а.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Разом з тим, такі доводи заявника є необґрунтованими, оскільки у цій постанові, та у справі, що є предметом перегляду апеляційного суду, встановлено різні фактичні обставини.

Так, у справі № 404/4467/16-а, на яку міститься посилання, як приклад неоднакового застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно визначення «керування транспортним засобом», судами встановлено, що акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу не містив відомостей про те, що позивач керував транспортним засобом або експлуатував його. Навпаки, зазначено, що огляд транспортного засобу було здійснено працівником поліції у дворі домоволодіння позивача, тобто не під час керування чи експлуатації позивачем транспортного засобу на вулично-дорожній мережі.

В даній же справі, відеозаписом підтверджується, що автомобіль, за кермом якого перебував ОСОБА_1 , рухався на вулично-дорожній мережі.

Тому, посилання захисника на зазначену постанову Верховного Суду, апеляційний суд до уваги не приймає.

Довід апеляційної скарги про те, що судом не встановлено з яких підстав поліцейським було прийнято рішення про зупинку транспортного засобу, також є недоречним, враховуючи, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції під час дії комендантської години, що підтверджується зазначеним вище відеозаписом.

Крім того, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №785733 від 02 грудня 2024 року, 02 грудня 2024 року о 00:17 годині в смт. Криве Озеро по вул. Волощанська, біля буд. №5, ОСОБА_1 керував автомобілем марки "BMW 320 D", державний номерний знак НОМЕР_1 , при цьому 13 травня 2024 року Кривоозерським районним судом був позбавлений права керування транспортним засобом строком на один рік. Правопорушення вчинено повторно протягом року, 20 липня 2024 року постановою серії ЕНА №2640444 ОСОБА_1 був притягнений до відповідальності за частиною 4 статті 126 КУпАП, чим порушив вимоги пункту 2.1 «а» Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за частиною 5 статті 126 КУпАП (а.с.1).

Достовірність викладених у протоколі відомостей також підтверджено іншими доказами.

Відповідно до довідок відділення поліції №3 Первомайського районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Миколаївській області, згідно звірки з базою ІКС "ІПНП" станом на 05 грудня 2024 року, ОСОБА_1 , 1990 року народження, протягом року до адміністративної відповідальності за частиною 5 статті 126 КУпАП не притягувався, отримував посвідчення водія серії НОМЕР_2 , яке було вилучено 07 лютого 2024 року (а.с.2,3).

Постановою Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 13 травня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 130, статтею 185 КУпАП, вчинених ним 07 лютого 2024 року, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік (а.с.26-29).

В матеріалах справи наявна копія постанови від 20 липня 2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №2640444, відповідно до якої 20 липня 2024 року ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки Volkswagen Transporter, державний номерний знак НОМЕР_3 , будучи позбавленим права керування рішенням Кривоозерського районного суду від 13 травня 2024 року за частиною 1 статті 130 КУпАП, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 4 статті 126 КУпАП (а.с.12).

Як правильно заначено в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №785733 від 02 грудня 2024 року, який досліджувався судом першої інстанції, наявність постанови серії ЕНА №2640444 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності свідчить про те, що останній вчинив 20 липня 2024 року адміністративне правопорушення та притягався до адміністративної відповідальності за частиною 4 статті 126 КУпАП, та в подальшому, 02 грудня 2024 року повторно протягом року вчинив порушення, за що відповідальність передбачена частиною 5 статті 126 КУпАП.

У рішенні ЄСПЛ від 25 березня 2021 року по справі "Сміляніч проти Хорватії", суд наголошує, що автомобілі можуть стати небезпечними через безвідповідальне чи необережне використання і можуть спричинити суспільну шкоду, тому держава повинна прагнути запобіганню ДТП, забезпечуючи за допомогою адекватних мір стримування та превентивних заходів дотримання відповідних правил, спрямованих на зниження ризиків небезпеки необережної, безвідповідальної поведінки під час дорожнього руху (п.76).

При цьому, належить звернути увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випаду є значно вищою, а тому попереджувальна мета покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у такому випадку набуває особливого значення.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що сукупність наявних в матеріалах справи та досліджених судом доказів свідчить про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що протоколи про адміністративні правопорушення серії ААД №785734, серії ААД №785733 від 02 грудня 2024 року є недопустимими доказами, апеляційний суд вважає необґрунтованими виходячи з наступного.

У вищевказаних протоколах зазначені посада, найменування підрозділу поліції, звання та прізвище, ім`я та по-батькові особи, яка його складала, та його підпис. Також, зі змісту протоколу встановлено, що в ньому зазначено час, місце вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення. Протокол про адміністративне правопорушення містить відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Вказані протоколи складені за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених статтею 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 7 листопада 2015 року № 1395 (далі Інструкція № 1395).

Дані протоколів про адміністративне правопорушення, як зазначалось вище, узгоджуються з фактичними обставинами, встановленими судом.

Порушень співробітниками поліції положень вказаної Інструкції при оформленні відносно ОСОБА_1 матеріалів про адміністративні правопорушення за частиною 1 статті 122-2, частиною 5 статті 126 КУпАП, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Не можна погодитись і з доводами апеляційної скарги про недотримання судом практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) щодо застосування доктрини «плодів отруйного дерева».

Відповідно до цієї доктрини, якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його (джерела) допомогою, також будуть вважатися неналежними.

Між тим, у даній справі судом не встановлено доказів, отриманих з порушенням встановленого порядку.

Посилання апеляційної скарги на відсутність в матеріалах справи доказів правомірності чергування поліцейських після опівночі 2 грудня 2024 року, є необґрунтованими, оскільки, хоча захисник в апеляційній скарзі і не погоджується із вказаними діями працівників поліції, однак у матеріалах справи відсутні відомості про оскарження їх дій.

Таким чином, сукупність досліджених в матеріалах справи доказів, а саме, протоколів про адміністративні правопорушення серії ААД №785734, серії №785733 від 02 грудня 2024 року, постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №2640444 від 20 липня 2024 року, відеозапису, постанови Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 13 травня 2024 року про визнання винним ОСОБА_1 у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 130, статтею 185 КУпАП, довідок відділення поліції №3 Первомайського районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Миколаївській області, свідчить про доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 122-2, частиною 5 статті 126 КУпАП.

Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою, а їх сукупність є достатньою для прийняття рішення по справі щодо ОСОБА_1 .

За такого, твердження апелянта про те, що суд першої інстанції при розгляді справи допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, в ході розгляду провадження в суді апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження.

Таким чином, в апеляційній скарзі не наведено належних і достатніх підстав для спростування висновків суду першої інстанції, не було здобуто таких доказів і при проведенні апеляційного розгляду.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

ОСОБА_1 , реалізувавши своє право керувати транспортним засобом, погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.

Апеляційний суд вважає, що у справі, яка переглядається, дотримано судом стандарт доведення висунутого ОСОБА_1 обвинувачення у скоєнні передбачених частиною 1 статті 122-2, частиною 5 статті 126 КУпАП правопорушень поза розумним сумнівом. В цьому разі стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, які є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було учинено і особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, або відносно якої закрито адміністративне провадження з нереабілітуючих підстав, є винною у вчиненні цього правопорушення. У справі, яка переглядається, належними та допустимими доказами доведено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та невиконання вимог працівників поліції про зупинення транспортного засобу, а також керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, вчинене повторно протягом року. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Невизнання ОСОБА_1 своєї провини в скоєнні адміністративних правопорушення, передбачених частиною 1 статті 122-2, частиною 5 статті 126 КУпАП, є способом його самозахисту, бажанням уникнути відповідальності та спростовується матеріалами справи.

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації чи їх неналежності, апелянтом не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.

З огляду на наведене, підстави для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі, як того просить апелянт, відсутні.

Керуючись статтями 283, 294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Курченка Віталія Михайловича залишити без задоволення, а постанову Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 21 лютого 2025 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду І.В. Лівінський