ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/42/25 Справа № 707/2188/24 Категорія: ч. 1 ст. 173-2 КУпАП Головуючий у І інстанції Морозов В.В. Доповідач в апеляційній інстанції Люклянчук В. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2025 року м. Черкаси

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах Черкаського апеляційного суду Люклянчук В.Ф., розглянувши апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_1 на постанову судді Черкаського районного суду Черкаської області від 11 листопада 2024 року, щодо

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

ВСТАНОВИВ

Постановою, що оскаржується, закрито провадження про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 516458 від 27 липня 2024 року ОСОБА_2 , в цей день о 18 годині 40 хвилин за адресою: АДРЕСА_2 , умисно погрожував фізичною розправою ображав нецензурною лайкою, наніс удар кулаком по голові, відносно свого батька ОСОБА_1 , таким чином вчинив домашнє насильство фізичного та психологічного характеру.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вищевказану постанову та прийняти нову постанову, якою притягти до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Вважає вищевказану постанову незаконною та необґрунтованою, такою, що прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права, в наслідок неправильності установлення фактичних обставин, які мають значення для справи, неправильного дослідження, оцінки доказів та невірного їх визначення для даних правовідносин.

Зазначає, що суд першої інстанції здійснив розгляд справи без виклику та особистої участі потерпілої сторони, що призвело до неповноти судового розгляду та порушення його прав на однобоке висвітлення лише одним учасником, власних думок, щодо зазначеної в протоколі події.

Вважає, що в діях ОСОБА_2 вбачаються факти сімейного насилля і відео, яке міститься в матеріалах справи повністю це підтверджує. Зазначає, що на вказаному відео чітко вбачається, як ОСОБА_2 вчиняє психологічний тиск на апелянта, погрожує та принижує його.

Вказує, що ОСОБА_2 визнав і підтвердив, що на даних відео був саме він і що така подія була саме 27 липня 2024 року.

С приводу цього посилається на вимоги ст. 251 КУпАП .

Звертає увагу на той факт, що не зважаючи на те, що сторони по справі є родичами, ОСОБА_2 , будучи його сином, на постійній основі, вже дуже багато років знущається над своїм батьком, принижує, ображає, лякає, наносить тілесні ушкодження. Тобто вчиняє відкрито психологічне та фізичне насилля.

При апеляційному розгляді були заслухані:

- потерпілий ОСОБА_1 та його представник Чакалов А.К., які підтримали вимоги апеляційної скарги, пославшись на доводи, що в ній викладені;

- ОСОБА_2 та його захисник Дубинський В.М., які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, пославшись на законність та обґрунтованість постанови судді.

Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Стаття 62 Конституції України визначає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон) домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п.п.4, 14 ч.1 ст.3 Закону, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до пункту 17 частини 1 статті 1 вказаного Закону, фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Таким чином, домашнє насильство, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється шкода фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого, або можливість її заподіяння.

Слід вказати, що конфлікт - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить. Отже, різниця у тому, що насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплене агресією і бажанням завдати шкоди.

Важливими елементами складу правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, є саме вчинення насильства у будь-якій формі його прояву та наслідки його застосування, які виражаються у заподіянні шкоди психічному або фізичному здоров`ю потерпілого, або можливого його заподіяння яке могло настати та не настало незалежно від волі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

З аналізу наведених вище норм Закону вбачається, що психологічне насильство в частині висловлювання словесних образ, буде мати місце тоді, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

З огляду на наведене, сам лише факт висловлювання, зокрема, словесних образ не може свідчити про вчинення психологічного насильства в розумінні вимог ст. 173-2 КУпАП та ст. 1 Закону.

Повертаючись до обставин цієї справи апеляційний суд зауважує, що особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення встановлено, що 27 липня 2022 року о 18 годині 40 хвилин за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 умисно погрожував фізичною розправою, ображав нецензурною лайкою, наніс удар кулаком по голові, відносно свого батька ОСОБА_1 , таким чином вчинив домашнє насильство фізичного та психологічного характеру.

Наведене знайшло своє відображення у відповідному протоколі про адміністративне правопорушення.

При винесені постанови про закриття справи у справі суд першої інстанції вмотивовано встановив, що зміст протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 фабула так, як вона зазначена у ст. 173-2 КУпАП, не розкрита.

У відповідності до національного законодавства протокол про адміністративне правопорушення, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді судом справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

З урахуванням правової позиції, викладеній в рішенні ЄСПЛ по справі «Карелін проти російської федерації» протокол про адміністративне правопорушення не може визнаватись автоматично недопустимим доказом, а підлягає оцінці із сукупністю з іншими доказами.

Разом з тим зазначені обставини в цьому протоколі не підтверджуються іншими доказами, на які послався суд першої інстанції.

Згідно з поясненнями ОСОБА_2 , 27 липня 2024 року у вказаний в протоколі про адміністративне правопорушення час у нього з батьком ОСОБА_1 була розмова з приводу доступу до його майна, оскільки батько перешкоджає йому вільно користуватися належним йому майном. Розмова із батьком була на підвищених тонах та з взаємними образами. Зокрема, зауважив, що він не наносив тілесних ушкоджень та ударів ОСОБА_1 . Також, вважає, що надані ОСОБА_1 докази, а саме відеозаписи не доводять, що вони відзняті у день події та не доводять його причетність до адміністративного правопорушення. Зауважив, що дані конфлікти із батьком, сестрою та її чоловіком відбуваються постійно, оскільки останні перешкоджають йому вільно користуватися належним йому майном. З приводу вказаного він неодноразово звертався із заявами до правоохоронних органів та останні притягувалися до відповідальності.

Потерпілий ОСОБА_1 у судовому засіданні в апеляційному суді пояснив, що 27 липня 2024 року, біля 18.30 год. за адресою: АДРЕСА_2 , його син ОСОБА_2 , який приїхав на вихідні, висловлювався на адресу батька нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою та вдарив по голові.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні в апеляційному суді пояснив, що 27 липня 2024 року, він знаходився за адресою: АДРЕСА_2 , де мешкає його тесть ОСОБА_1 . Близько 17.00. до домоволодіння приїхав ОСОБА_2 та зразу почав ображати нецензурною лайкою свого батька, погрожував йому фізичною розправою та вдарив по голові. Після побиття, через 10-20 хвил. ОСОБА_1 стало погано і він визвав йому швидку допомогу. Вказав, що вже тривалий час він є свідком постійних знущань та образ в сторону свого тестя з боку його сина ОСОБА_2 . Після подій 27 липня 2024 року поліцейський склавши протоколи за ст. 173-2 КУпАП на нього та ОСОБА_1 . Вказані події він знімав на свій мобільний телефон, перебуваючи у веранді приміщення. ОСОБА_2 не бачив, що він здійснював зйомку. Разом з тим ОСОБА_1 повідомляв свого сина, про проведення зйомки. На відео, що долучено до матеріалів справи вказана інша дата, а ніж зроблена зйомка, оскільки це дата здійснення запису на диск. У нього раніше були конфлікти з ОСОБА_1 , в ході одного з них, той наніс йому тілесні ушкодження. Він викликав швидку медичну допомогу, оскільки після вказаного конфлікту у потерпілого піднявся тиск, якого забрала швидка допомога.

З письмових пояснень свідка ОСОБА_4 випливає, що 27 липня 2024 року о 17год. ОСОБА_2 , приїхав у будинок, подарований їм у рівних долях їхнім батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 та відразу почав ображати нецензурною лайкою її та батька. У будинку в той час ще знаходився її чоловік ОСОБА_3 , який з метою допомогти її батьку почав знімати всі події на відеокамеру. Потім вона викликала поліцію та виїхала за вказаною адресою. Поки перебувала в дорозі ОСОБА_2 вдарив її батька по голові. Вказує, що сімейне насильство з боку ОСОБА_2 по відношенню до неї та батька відбувається вже упродовж 6 років.

З показань особи, що притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого та свідків випливає, що між ними періодично виникають конфліктні ситуації через доступ до майна.

Щодо оцінки відеозйомки, що була здійснена свідком ОСОБА_3 .

Надане відео складається з 5 фрагментів тривалістю від 7 сек. до 50 сек. Разом з тим з пояснень свідка ОСОБА_3 випливає, що конфлікт між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 продовжується близько 1-1,5 годин.

Апеляційний суд не погоджується з позицією суду першої інстанції, щодо відео, котре здійснене свідком ОСОБА_3 , не відповідає даті вчинення адміністративного правопорушення.

Разом з тим здійснення зйомки свідком ОСОБА_3 не відповідає положенню ст. 251 КУпАП, в аспекті можливості використання фактичних даних цього відео у якості доказів підтвердження в діях ОСОБА_2 ознак адміністративного правопорушення.

У справах проти України Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) розглядав питання про віднесення правопорушень, передбачених КУпАП, до «кримінального аспекту» в розумінні Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція), що, з огляду на суворість передбаченого покарання правопорушення, не є незначним та такі адміністративні провадженні слід вважати по суті кримінальними і такими, що вимагають застосування всіх гарантій ст. 6 Конвенції.

З цього приводу апеляційний суд посилається на правову позицію Конституційний суд України від 20 жовтня 2011року № 12-рп/2011, згідно з якою подані будь-якою фізичною або юридичною особою згідно з частиною другою ст. 66 КПК України (1960 року) речі або документи (фактичні данні) не відповідають вимогам допустимості доказів, якщо вони одержані з порушенням прав і основоположних свобод людини, закріплених в Конституції України, зокрема внаслідок цілеспрямованих дій із застосуванням оперативно-розшукових заходів, передбачених Законом України «Про оперативно-розшукову діяльність».

Таким чином, Конституційний суд України дійшов висновку, що положення статті 62 Конституції України спрямовані на забезпечення прав і свобод людини і громадянина. Тому положення першого речення частини третьої цієї статті «обвинувачення не може гуртуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом» слід розуміти так, що обвинувачення у вчиненні злочину не може гуртуватися на фактичних даних, одержаних у результаті оперативно-розшукової діяльності уповноваженою на те особою без дотримання конституційних положень або з порушенням порядку встановленого законом, а також одержаних шляхом вчинення цілеспрямованих дій щодо їх зберігання і фіксації із застосуванням заходів, передбачених Законом України "Про оперативно-розшукову діяльність", особою, не уповноваженою на здійснення такої діяльності.

Повертаючись до обставин цієї справи, апеляційним судом встановлено, що свідок ОСОБА_3 здійснював зйомку на свій мобільний телефон не випадково, а цілеспрямовано збирав інформацію щодо відносин між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , за відсутності згоди останнього, без його відома, з елементами оперативно-розшукових заходів: здійснював негласне спостереження за особою, а також аудіо-, відеоконтроль за ним.

За таких обставин вказане відео, що було здійснено свідком ОСОБА_3 є недопустимим доказом.

Апеляційний суд відзначає, що фактичні обставини справи, що встановлені особою, уповноваженою на складання відповідного протоколу, не відповідають диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, адже поліцейський не встановив, що ОСОБА_2 образливими словами, діями фізичного характеру завдав ОСОБА_1 шкоду його фізичному або психологічному здоров`ю.

Щодо інших доказів, наявних в матеріалах справи.

Пояснення свідка ОСОБА_4 , яке є дочкою ОСОБА_1 , є фактично показами з чужих слів, адже вони ґрунтуються на поясненнях інших осіб.

Фактичні дані термінового забороного припису стосовно кривдника від 27 липня 2024 року, складеного інспектором Івановим В.А. не містять беззаперечних даних, що вказує на вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства. Щодо цього апеляційний суд ураховує позиції уповноваженої особи поліції щодо складання протоколів про адміністративне правопорушення, як на ОСОБА_2 так й на ОСОБА_1 , який як встановлено поліцією, є потерпілим від домашнього насильства.

З приводу висновку спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи від 08 серпня 2024 року №02-01/724, якою встановлений у ОСОБА_1 діагноз: травма голови зі струсом головного мозку, апеляційний суд зауважує, що фактичні дані матеріалів справи не підтверджують, що цей діагноз пов`язаний з діями ОСОБА_2 . Разом з тим з цієї експертизи виявляється, що при огляді об`єктивних ознак тілесних ушкоджень, в тому числі в ділянці обличчя та голови, на час огляду не виявлено.

Водночас апеляційний суд відзначає на складні, конфліктні відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , через що вони періодично звертаються з відповідними заявами до поліції про вчинення кримінальних та адміністративних правопорушень, що загалом свідчить про такий стан взаємовідносин між ними, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнього загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Оцінивши наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення та надані в судовому засіданні докази в їх сукупності, приходжу до висновку, що наявність складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_2 не доведена, а тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Апеляційний суд враховує, що справу про адміністративне правопорушення в суді першої інстанції розглянуто за відсутності потерпілого ОСОБА_1 .

Водночас, шляхом проведення апеляційного перегляду за безпосередньої участі потерпілого та його представника було поновлено право особи бути присутнім в судовому засіданні, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката.

Разом з тим під час перевірки доводів апеляційної скарги не встановлено підстав для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП.

Таким чином з урахуванням вказаних обставин суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 по наведеним у ній доводам.

Керуючись ст. 294 КУпАП

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_1 залишити без задоволення, постанову судді Черкаського районного суду Черкаської області від 11 листопада 2024 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В.Ф. Люклянчук