Справа № 304/253/25 Провадження № 3/304/292/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2025 року м. Перечин

Суддя Перечинського районного суду Закарпатської області Ганько І.І., розглянувши матеріали, які надійшли з НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Нікополь Дніпропетровської області, мешканця АДРЕСА_1 , непрацюючого, громадянина України,

за ч. 2 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

У С Т А Н О В И В:

з протоколу про адміністративне правопорушення ЗхРУ № 327186 від 15 січня 2025 року видно, що 14 січня 2025 року о 20.00 год ОСОБА_1 був виявлений та затриманий у складі групи осіб прикордонним нарядом «Контрольний пост» на околиці населеного пункту Перечин Ужгородського району Закарпатської області в межах прикордонного контрольованого району на відстані 7 000 м до державного кордону у напрямку 201 прикордонного знаку за вчинення спроби незаконного перетину державного кордону з України у Словацьку Республіку поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон в умовах воєнного стану, чим порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про Державний кордон України» від 04 листопада 1991 року, за що відповідальність передбачена ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Зазначені дії ОСОБА_1 офіцером відділення по роботі з іноземцями ВАЮД штабу НОМЕР_1 прикордонного загону ОСОБА_2 кваліфіковано за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП як ті самі дії (перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади), вчинені групою осіб.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, однак присутній у судовому засіданні в режимі відеоконференції його представник адвокат Малицький В.К. просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, з приводу чого попередньо направляв до суду письмове клопотання. В обґрунтування клопотання зазначав, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути належним та допустимим доказом, оскільки в такому не зазначено, які саме дії вчинені ОСОБА_1 з метою незаконного перетину державного кордону; крім цього надана ОСОБА_1 копія протоколу відмінна від наявного у справі протоколу, оскільки не містить ні уповноваженої особи, ні її підпису. Також вказував на те, що у справі немає жодного доказу умислу ОСОБА_1 , зокрема того, що він мав заготовлені речі чи одяг для переходу через кордон, документи, грошові кошти чи інші речі, тощо. Просить суд врахувати, що ОСОБА_1 був затриманий на ділянці відповідальності ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на околиці населеного пункту Перечин Ужгородського району, а не на прикордонній смузі, та на відстані 7 000 м до державного кордону, що не є прикордонною смугою (прикордонна смуга 5 км від лінії державного кордону). При цьому сам ОСОБА_1 у доданих до клопотання захисника письмових поясненнях вказує, що є військовослужбовцем за контрактом і з 2022 року боронить нашу державу від московської агресії. У грудні 2024 року він був поранений та після останнього операційного втручання 04 січня 2025 року скерований задля проходження реабілітації до м. Трускавець. Так, 14 січня 2025 року він на власному авто разом з товаришем ОСОБА_3 вирішили поїхати до м. Ужгород для відпочинку та згадати минулі часи, оскільки там проходив військову строкову службу. Того ж дня близько 16.00 год вони вирішили повертатися, оскільки ОСОБА_1 стало погано (не можна довгий час ходити), та почали рух по навігатору назад до Трускавця. Однак по дорозі у м. Перечин їх зупинив прикордонний наряд, перевірив документи, після чого затримали, доставили до села Новоселиця, звинувативши без будь-яких доказів у спробі незаконного перетину державного кордону у пішому порядку. Його посилання на те, що він десять днів тому переніс оперативне втручання та не може довго ходити, демонстрація ран та незагоєних швів та ін., не були враховані працівниками СБУ та ДПС України.

Заслухавши пояснення захисника, вивчивши письмові матеріали справи про адміністративне правопорушення та подані захисником документи, суддя прийшов до такого висновку.

Згідно із ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Підставою притягнення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності є наявність в його діях складу правопорушення.

Склад правопорушення це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення.

Як видно з протоколу про адміністративне правопорушення ЗхРУ № 327186 від 15 січня 2025 року, громадянин України ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, а саме о 20.00 год 14 січня 2025 року був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Контрольний пост» на околиці населеного пункту Перечин Ужгородського району на відстані 7 000 м до державного кордону у напрямку 201 прикордонного знаку під час спроби незаконного перетину державного кордону в умовах воєнного стану з України у Словацьку Республіку поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон у складі групи осіб у пішому порядку.

Так, згідно з протоколом ОСОБА_1 ставиться у провину порушення ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України», однак не вказано, які саме положення порядку перетинання державного кордону порушено та які конкретні дії ним вчинено в порушення цих статей.

За таких обставин неконкретизованість протоколу є неприпустимою та вказує на те, що протокол є цілком необґрунтованим з точки зору юридичної визначеності.

На думку суду, долучені до протоколу про адміністративне правопорушення в якості доказів протокол про адміністративне затримання, протокол особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів, власний рапорт уповноваженої на складання протоколу посадової особи, а також схема затримання громадянина України самі по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовними та беззаперечними доказами на доведення вини ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Інших беззаперечних доказів, в тому числі відео чи фото доказів, або ж схеми правопорушення, на якій були би зафіксовані умовні позначки місця вчинення правопорушення, місця розташування відділу прикордонної служби, маршрут руху порушника та лінію державного кордону, або ж пояснення інших осіб, які, на думку особи, яка склала протокол, були у складі групи осіб, та які б вказували на причетність ОСОБА_4 до вчинення правопорушення, що ставиться йому у провину, суду не надано.

Згідно з ч. 1 ст. 204-1 КУпАП передбачено відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Частина 2 вказаної статті передбачає відповідальність за ті самі дії, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Виходячи з положень частини 2 статті 204-1 КУпАП вбачається, що об`єктивну сторону даного правопорушення складає перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України; перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів; перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом в пунктах пропуску через державний кордон України з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади вчинене групою осіб.

Так, згідно з протоколом, ОСОБА_4 разом з іншою особою у складі групи, були затримані офіцером відділу прикордонної служби на околиці населеного пункту Перечин Ужгородського району за намір незаконно перетнути державний кордон України в Словацьку Республіку на напрямку 201 п/зн на відстані 7 000 м до Державного кордону України.

На підтвердження зазначених вище обставин до протоколу про адміністративне правопорушення додано протокол про адміністративне затримання від 14 січня 2025 року, протокол особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 14 січня 2025 року, власний рапорт уповноваженої на складання протоколу посадової особи, а також схему затримання громадянина України.

У той же час у судовому засіданні на підставі пояснень захисника ОСОБА_5 , а також доданих ним до заперечення письмових пояснень ОСОБА_1 встановлено, що наміру перетинати державний кордон поза встановленим пунктом пропуску останній не мав, є військовослужбовцем за контрактом і з 2022 року приймає участь у воєнних діях. У грудні 2024 року він був поранений та після останнього операційного втручання (04 січня 2025 року) перебував на реабілітації у місті Трускавець та 14 січня 2025 року на власному автомобілі разом з товаришем ОСОБА_3 поверталися з м. Ужгорода, однак по дорозі у м. Перечин Ужгородського району їх зупинив прикордонний наряд та після перевірки документів затримав, доставив до прикордонної застави села Новоселиця.

Вказані обставини підтверджені захисником документально та підтверджуються наданими суду копіями посвідчення ВЧ НОМЕР_2 , довідкою військово-лікарської комісії від 09 січня 2025 року № 80, випискою № 161 із медичної карти стаціонарного хворого хірургічного відділення від 10 січня 2025 року, випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 05929, а також даними амбулаторної карти № 39 ОСОБА_1 .

Суддя також приймає до уваги, що тільки перебування особи на певній відстані біля державного кордону саме по собі, без інших доказів, не може свідчити про намір особи незаконно перетнути Державний кордон. У даному випадку ОСОБА_1 був затриманий у місті Перечин Ужгородського району Закарпатської області на відстані 7 000 м від лінії державного кордону, що у зв`язку з відсутністю інших доказів, викликає обґрунтовані сумніви у його намірі незаконно перетнути Державний кордон України.

З огляду на викладене суддя вважає, що доказів того, що дії ОСОБА_1 яким-небудь чином були спрямовані на спробу незаконного перетину Державного кордону України матеріали справи не містять.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні та інше.

При цьому слід зазначити, що розглядаючи адміністративні матеріали, які направлені до суду з метою притягнення винної особи до адміністративної відповідальності і які визнані органом, що їх направляє достатніми для досягнення поставленої мети, суд не може вийти за межі обвинувачення або уточнити в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунути певні розбіжності або неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки в такому випадку суд перебиратиме на себе функції сторони обвинувачення, чим порушить принцип рівності сторін і вимоги змагальності процесу. За таких обставин особа буде позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом. Навпаки, вона буде змушена захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується.

З врахуванням положень і тлумачень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Частиною 1 ст. 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 463/1352/16-а (провадження № К/9901/21241/18) у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції», Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 цього Кодексу провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю при відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст. 204-1 КУпАП підлягає закриттю за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 7, 9, 247, 277, 278-280, 283-285 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до Закарпатського апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову, протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя:Ганько І. І.