Справа № 152/148/25
П О С Т А Н О В А
іменем України
25 березня 2025 року м. Шаргород
Суддя Шаргородського районного суду Вінницької області Войнаровський І.В.,
за участі: ОСОБА_1 ,
адвоката Роздорожного М.І.,
розглянувши матеріали, які надійшли від ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , непрацюючого,
за ч. 1 ст. 130, ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №228839 від 24 січня 2025 року, 24 січня 2025 року близько 00 годині 02 хвилини в с. Сапіжанка по вул. Центральній водій ОСОБА_1 керував транспортним автомобілем CHEVROLET LACETTI державний номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Освідування на стан алкогольного проводилося на місці зупинки за допомогою алкостестера Драгер ARBL 0879, результат 1,56 проміле, чим порушив п. 2.9. (а) Правил дорожнього руху.
24 січня 2025 року близько 00 годині 02 хвилини в с. Сапіжанка по вул. Центральній водій ОСОБА_1 керував транспортним автомобілем CHEVROLET LACETTI державний номерний знак НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, перевищив безпечну швидкість руху, не впорався із керуванням автомобіля та допустив наїзд на електроопору, після чого транспортний засіб перекинувся на лівій бік. Внаслідок ДТП транспортний засіб механічно пошкоджений, чим порушив п. 12.1. Правил дорожнього руху.
Протоколи про адміністративні правопорушення надійшли до Шаргородського районного суду 29 січня 2025 року і призначені до розгляду одночасно на 25 березня 2025 року.
Тому, відповідно до вимог ст. 36 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 №152/148/25 (провадження 3/152/89/25) за ч. 1 ст. 130 та №152/149/25 (провадження 3/152/90/25) за ст. 124 КУпАП, підлягають об`єднанню в одне провадження та відповідно до пункту 6 Розділу ІІІ, інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої Наказом Державної судової адміністрації України від 20 серпня 2019 року № 814, відповідно до якого, у разі об`єднання судових справ (матеріалів кримінального провадження) в одну їй присвоюється єдиний унікальний номер тієї з об`єднаних справ (матеріалів), яка надійшла до суду першою.
На підставі вищевикладеного, вважаю, що справи відносно ОСОБА_1 слід об`єднати в одне провадження №152/148/25 (провадження 3/152/89/25).
В судовому засіданні ОСОБА_1 винним себе у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, при обставинах, викладених вище, не визнав. При цьому, визнає вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Адвокат Роздорожний М.І. в судовому засіданні вказав, що при оформлені матеріалів справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, працівником поліції допущено грубі порушення Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, КУпАП, тощо.
Заслухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності та його адвоката, дослідивши матеріали справи про адміністративні правопорушення, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
За приписами ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена адміністративним законом сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.
КУпАП визнає відсутність у діянні складу (сукупності об`єктивних і суб`єктивних ознак) адміністративного правопорушення як обставини, що виключають провадження у справах про адміністративні правопорушення.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, справа №175/1982/16-а (2а/175/10/16), адміністративне провадження №К/9901/9231/18, висловив позицію, що притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Відповідно до частини третьої статті 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Об`єктом правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП є, в тому числі і суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані сп`яніння.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі "Тейксейра де Кастор проти Португалії" від 09 червня 1998 року, п. 54 рішення у справі "Шабельник проти України" від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.
Судом переглянутий в судовому засіданні фрагмент відеозапису на DVD-R диску наданий до протоколу про адміністративне правопорушення.
За результатами перегляду встановлено, з відеозапису вбачається, як працівник поліції з 00-10 год по 00-24 год оглядає місце ДТП, розпитує хто водій та якої марки автомобіль, встановлює особу водія автомобіля, здійснює фотографування місця ДТП, розпитує про стан здоров`я ОСОБА_1 , з метою виклику швидкої медичної допомоги. В подальшому, працівник поліції запропонував ОСОБА_1 пройти до службового автомобіля та пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння «на місці», на що останній погодився та пройшов такий огляд, що підтверджується роздруківкою тестування на алкоголь, що додана до протоколу серії ЕПР1 № 228839 від 24 січня 2025 року, результат 1,56‰ проміле. Також, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 не був зупинений працівниками поліції, а залишався на місці вчинення ним ДТП.
При цьому, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №228839 від 24 січня 2025 року вбачається, що освідування на стан алкогольного сп`яніння проводилося на місці зупинки, однак ОСОБА_1 не був зупинений працівниками поліції.
Пунктом 6 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року, передбачено, що огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
До протоколу додано направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 24 січня 2025 року, з якого вбачається, що 24 січня 2025 року о 00-40 год ОСОБА_1 направлено до закладу охорони здоров`я КНП «Шаргородська міська лікарня».
З наданого відеозапису не вбачається, що співробітником поліції запропоновано водієві пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі. Працівник поліції, запропонувавши водію пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер, та отримавши на це згоду, не запропонував проходити огляд в медичному закладі та перейшов до процедури огляду та в подальшому до складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП. Також із вказаного відеозапису не вбачається, що ОСОБА_1 взагалі було роз`яснено процедуру і порядок проходження огляду на стан сп`яніння, його права та обов`язки у межах такого огляду, наслідки відмови від його проходження.
Згідно з ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Порушення процедури огляду на стан сп`яніння працівником поліції, як того вимагає закон, є прямим порушенням норм складання протоколу, тому згідно ст. 266 ч.5 КУпАП даний протокол не міг бути законною підставою для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Крім цього, суд звертає увагу, що працівником поліції в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №228839 від 24 січня 2025 року не розкрито об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а також, із його змісту неможливо встановити, яким чином освідування на стан алкогольного сп`яніння проводилося на місці зупинки, що є об`єктивною стороною ч. 1 ст.130 КУпАП та підлягає обов`язковому доведенню, та порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху.
Правильність та точність складання адміністративного протоколу впливає на набування ним доказової сили, однак, виходячи з приписів ст. 251 КУпАП, наявність протоколу не є достатньою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, за відсутності підтвердження його змісту іншими доказами, які суд оцінює в їх сукупності.
Обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених у протоколі відомостей, покладається на особу, яка його складає та не може бути перекладено на суд.
Суть порушення, яке має значення для справи, формулюється у протоколі про адміністративне правопорушення. Саме цей документ встановлює в чому полягає правопорушення, тоді як суд, покликаний винести постанову, має лише обмежені повноваження щодо встановлення наявності / відсутності вини особи у скоєному.
При цьому, слід зазначити, що у випадку, коли викладена у протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшуковувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді.
Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебирає на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Аналогічні положення Конституції України поширюються і на осіб, які обвинувачуються у вчиненні правопорушень, передбачених КУпАП.
Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) поширює на провадження у справах про адміністративні правопорушення стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, тобто норми кримінального процесуального законодавства.
Отже, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення. Однак сумнівні та недостовірні докази, зібрані особою, що склала протокол про адміністративне правопорушення, є неприпустими для покладення в основу обвинувачення, оскільки це суперечить позиції ЄСПЛ та порушує презумпцію невинуватості особи.
При цьому, в процесі доказування вини доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України»(з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282.
Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.
Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення здійснюється судом лише в межах фактичних обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та на підставі наданих доказів, вихід за вказані межі є недопустимим.
Виходячи з наведеного, вважаю, що не доведено винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому не вбачаю підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.
Пунктом 1 частини 1 ст. 247КУпАП встановлено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Отже, на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України, провадження у даній справі за ч. 1 ст. 130 КУпАП підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, вважаю, що його вина доведена матеріалами справи: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 228830 від 24 січня 2025 року; копією рапорту; схемою місця ДТП, яка сталася 24 січня 2025 року; письмовими поясненнями ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; фотографіями з місця ДТП.
У діях ОСОБА_1 вбачаю склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Крім того, на підставі ст.40-1 КУпАП підлягає стягненню з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.
На підставі викладеного та керуючись 13, 23, 33-35, 40-1, ст. 124, ст. 130, ст. 247, п. 1 ч. 1 ст. 247, статтями 283, 284 КУпАП,
п о с т а н о в и в:
Провадження в справі за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
ОСОБА_1 визнати винним за ст. 124 КУпАП і призначити йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Штраф має бути сплачений порушником в установу банку України не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 КУпАП, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
У разі несплати правопорушником штрафу у зазначений вище строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби, яка стягує з правопорушника: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті КУпАП та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік правопорушень, розмір яких визначається Кабінетом Міністрів України.
Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 КУпАП, а також постанов, прийнятих за результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 185-3 КУпАП.

Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 цього Кодексу, особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим.

Скарга подається до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя І.В. Войнаровський