ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/254/25 Номер провадження 33/814/442/25Головуючий у 1-й інстанції Нагорна Н. В. Доповідач ап. інст. Захожай О. І.
ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2025 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Захожай О.І.

при секретарі Лисенко О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, відносно якої складено протокол- ОСОБА_1 на постанову судді Пирятинського районного суду Полтавської області від 03 лютого 2025 року,-

ВСТАНОВИВ:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, паспорт НОМЕР_1 , виданий органом 5335 від 22.08.2024, РНОКПП НОМЕР_2 , працюючого майстром в АДС «Київзеленбуд», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.184 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 1700 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Відповідно до обставин встановлених судовим рішенням, 17.01.2025 о 18 год. 15 хв. за місцем проживання ухилився від виконання передбачених законодавством батьківських обов`язків відносно своєї доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме остання у вказаний час перебувала в громадському місці по вул. Зоряна, 9 в м. Пирятин з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, нестійка хода, чим своєю поведінкою принижувала людську гідність та громадську мораль, тобто ОСОБА_3 , будучи неповнолітньою віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років, вчинила правопорушення, відповідальність за яке передбачено КУпАП, а тому ОСОБА_1 порушив положення ст.150 СК України та ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» та повинен нести відповідальність за ч.3 ст. 184 КУпАП.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях події і складу правопорушення, передбаченого ч.3 ст.184 КУпАП.

Стверджує, що в протоколі не зазначено, яким чином та від яких саме передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання своєї доньки він ухилився, оскільки донька в той час знаходилася на навчанні.

Одночасно з цим в поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Пирятинського районного суду Полтавської області від 03 лютого 2025 року. Зазначає, що в судовому засіданні участі не брав, а з повним текстом постанови ознайомився після його отримання по пошті 15.02.2025.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП в разі заявлення клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги, останнє вирішується суддею апеляційного суду. При цьому слід взяти до уваги обставини, які об`єктивно вплинули чи могли вплинути на можливість оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення.

Суд дослідивши матеріали справи дійшов висновку, що заявлене клопотання підлягає задоволенню, оскільки строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, будучи своєчасно сповіщеним про місце і час розгляду справи та попередньо заявивши клопотання про здійснення судового розгляду без його участі, що відповідно до положень ст. 268 КУпАП не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступного висновку.

Адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Так, за положеннями ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями ст. 280 КУпАП регламентовано, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення; чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності; чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність; чи заподіяно майнову шкоду; а також з`ясувати інші підстави для правильного вирішення справи.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративне правопорушення.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Наявність події та складу правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, нормі стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.184 КУпАП, суд першої інстанції посилався на дані, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ №029248 від 17 січня 2025 року, відповідно до якого 17.01.2025 о 18 год. 15 хв. ОСОБА_1 неналежним чином виконував свої батьківські обов`язки по відношенню до неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , яка перебувала в громадському місці по вул. Зоряна, 9 в м. Пирятин з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, нестійка хода, чим своєю поведінкою принижувала людську гідність та громадську мораль розпивала алкогольні напої, чим вчинила адміністративне правопорушення.

Як вбачається з диспозиції ч. 3 ст. 184 КУпАП, адміністративна відповідальність за цією статтею передбачена за вчинення неповнолітніми віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, відповідальність за яке передбачено цим Кодексом, крім порушень, передбачених частинами третьою або четвертою статті 173-4 цього Кодексу.

Тобто, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 184 КУпАП, полягає в ухиленні батьків від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, що призвело до вчинення неповнолітніми віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, відповідальність за яке передбачена цим Кодексом.

Диспозиція ч. 3 ст. 184 КУпАП є бланкетною і лише описує безпосередньо саме правопорушення, але для повного визначення ознак цього правопорушення відсилає до інших галузей права, тобто відсилає до інших нормативних актів чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки осіб щодо виховання дітей. Зокрема, така норма має загальний і конкретизований зміст. Загальний зміст бланкетної диспозиції передається словесно-документною формою відповідної статті КУпАП і в обов`язковому порядку включає положення інших нормативно-правових актів. Із загальним змістом бланкетної диспозиції пов`язане визначення діяння як правопорушення певного виду та встановлення за нього адміністративної відповідальності, а конкретизований зміст цієї диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює адміністративно-правову норму більш конкретним змістом.

Згідно ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення, крім іншого, зазначаються: місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Складений протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 не відповідає вимогам ст.256 КУпАП, оскільки в ньому не розкрита повністю об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, відповідно до ч.3 ст. 184 КУпАП, тобто не зазначена суть адміністративного правопорушення.

Суд першої інстанції не звернув уваги на невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам ст.256 КУпАП, в якому не викладено суть адміністративного правопорушення, в тому числі в протоколі не вказано яке саме правопорушення вчинила донька ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .Ю, передбачене статтями КУпАП.

Отже, наявними в справі доказами не доведено поза розумним сумнівом факту ухилення ОСОБА_1 від виконання передбачених законодавством обов`язків по відношенню до доньки, що в свою чергу не надає можливості зробити висновок про наявність в його діях складу правопорушення за ч. 3 ст. 184 КУпАП.

Зазначені порушення є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Приймаючи вказане рішеня, відповідно до ст. 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції виходить з того, що в протоколі про адміністративне правопорушення не викладено всіх ознак складу правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 184 КУпАП.

При цьому суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, зазначену в протоколі про адміністративне правопорушення, яка є викладом обставин складу адміністративного правопорушення, що ставиться у вину особі, винуватість якої у вчиненні правопорушення має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки суд, діючи таким чином, порушує вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції прокурора та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Відтак, незважаючи на відсутність у протоколі про адміністративне правопорушення належного посилання на конкретну норму закону, яку порушила донька ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що є обов`язковою складовою об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.3 ст.184 КУпАП, суд першої інстанції визнав ОСОБА_1 винним у невиконанні обов`язків щодо виховання доньки та вчиненні правопорушення за обставин, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, і наклав на останнього адміністративне стягнення, визначене санкцією цієї частини статті, що прямо суперечить принципу правової визначеності, закріпленому у численних рішеннях ЄСПЛ (п. 31 рішення від 28.10.2003 у справі «Ракевич проти Росії» (Rakevich v. Russia), заява № 589973/00); п. 109 рішення від 13.12.2001 у справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови» (Metropolitan Church of Bessarabia v. Moldova), заява № 45701/99); п. 54 рішення від 23.09.1998 у справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and Others v. the United Kingdom), згідно яких «закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку».

Зокрема, ЄСПЛ нагадує, що «національне законодавство має з достатньою чіткістю визначати межі та спосіб здійснення відповідного дискреційного права, наданого органам влади, щоб забезпечувати громадянам той мінімальний рівень захисту, на який вони мають право згідно з принципом верховенства права в демократичному суспільстві» (п. 33 рішення від 15.11.1996 у справі «Доменічіні проти Італії» (Domenichini v. Italy), Reports 1996-V).

На національному рівні КСУ в своєму рішенні від 29.06.2010 у справі № 17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 той же Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).

З огляду на вищенаведене, з урахуванням практики ЄСПЛ та відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, вважаю, що факт вчинення останнім правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 184 КУпАП, не доведений.

Відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції, виходячи з принципу, зазначеному у ст. 62 Конституції України про те, що будь-яке обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, - приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є обґрунтованими та наявні підстави для скасування постанови суду та закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 184 КУпАП.

Керуючись п.1 ч.1 ст.247,ст.294 КУпАП, апеляційний суд,-

постановив:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Пирятинського районного суду Полтавської області від 03 лютого 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Пирятинського районного суду Полтавської області від 03 лютого 2025 року скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.184 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: О.І. Захожай