Справа № 347/9/25
Провадження № 33/4808/265/25
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції КНИЩУК Р. М.
Суддя-доповідач Повзло
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Косівського районного суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір,

ВСТАНОВИВ:

Суддя суду першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Правопорушення вчинено за наступних обставин: 28 грудня 2024 року о 09.45 год. ОСОБА_1 в м. Косів по вул. Франка Косівського району Івано-Франківської області керував транспортним засобом марки «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, від проходження медичного огляду у встановленому законодавством порядку відмовився як на місці так і в медзакладі, чим порушив п.2.5 ПДР.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді суду першої інстанції скасувати, закрити провадження у справі у зв`язку відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Вважає рішення суду першої інстанції незаконним та не обґрунтованим через неправильну оцінку доказів, неправильного застосування норм матеріального права.

Вказує, що працівники поліції не проінформували його про причини та підстави зупинки, також відеозаписи не містять зафіксованого вчинення правопорушення, що стало підставою для зупинки.

Зазначає, що працівники поліції не доставили його в медичний заклад для проходження огляду, а також не зафіксували його відмову від огляду та не роз`яснили підстави та порядок огляду.

Наголошує, що відеозаписи які містяться в матеріалах справи є не безперервними.

Також вказує, що йому не вручили копію акту та направлення і не ознайомили з їх змістом.

Звертає увагу, що в протоколі твердження про те, що він керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння не відповідає дійсності, оскільки працівники поліції не встановили такого факту.

Вказує, що при складанні протоколу йому не було роз`яснено права та обов`язки, зокрема право на захист.

В судове засідання апеляційного суду з`явилась особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , якому роз`ясненні права, передбачені ст. 268 КУпАП. Вказав, що здійснює свій захист самостійно та підтримав вимоги апеляційної скарги з мотивів, викладених у ній, просив скасувати постанову судді, закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в діях події і складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Також заявив клопотання про долучення до матеріалів справи документів, яке задоволено.

Перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи апеляційної скарги, вважаю, що її необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

При цьому, вважаю за необхідне наголосити на тому, що згідно практики Європейського суду з прав людини(далі - ЄСПЛ), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду («Пономарьов проти України»).

Згідно з ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, крім іншого є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 252 КУпАП оцінка доказів відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

За приписами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розгляд справи відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення відносно конкретної особи.

Посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі. Суддя ж, розглянувши справу повинен переконатись у наявності чи відсутності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за конкретні дії.

Вважаю, що суддя суду першої інстанції дотримався цих вимог закону та належним чином з`ясував обставини, що свідчать про наявність або відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що висновок судді суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується дослідженими доказами, що узгоджуються між собою, та яким суддя дав належний аналіз і оцінив їх у сукупності, в тому числі на предмет того, чи вони отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами, підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, є належними та допустимими.

Твердження апелянта про, що при складанні протоколу йому не було роз`яснено права та обов`язки, зокрема право на захист не є слушним, оскільки відсутність зафіксованого моменту роз`яснення прав ОСОБА_1 не доводить, що працівниками поліції не було роз`яснено йому його права. Також слід зазначити, що реалізація прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності,виникає не в момент зупинення водія, а з моменту складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення та роз`яснення прав, оскільки в справі про притягнення до адміністративної відповідальності рішення приймає суд, а не працівники поліції. Працівниками поліції було роз`яснено права передбачені ст. 268 КУпАП, зокрема право особи користуватися юридичною допомогою адвоката, підтверджується підписом ОСОБА_1 у відповідній графі протоколу. Дане право було реалізоване ОСОБА_1 , про що свідчить залучення адвоката, який представляв його інтереси в суді першої інстанції. Тому вважаю, що у даному випадку не порушено право ОСОБА_1 на захист.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 01 вересня 2024 року серії ЕПР1 № 207042 (а.с. 1) 28 грудня 2024 року о 09:45 год. ОСОБА_1 в м. Косів по вул. Франка Косівського району Івано-Франківської області керував транспортним засобом марки «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, від проходження медичного огляду у встановленому законодавством порядку відмовився як на місці так і в медзакладі, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою поліцейським Косівського РВП ГУНП в Івано-Франківській області капралом поліції Гаврилюком Н.Я., з дотриманням вимог ст. 254 КУпАП, з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП, підписаний ним.

ОСОБА_1 власноручним підписом у відповідній графі протоколу підтвердив, що йому роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, та підтвердив, що отримав тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом.

Звертаю увагу, що власноручний підпис підтверджує волевиявлення особи, дійсність документу, свідчить про відповідальність за його зміст.

З акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 4) вбачається, що ОСОБА_1 у зв`язку з виявленими ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці та відмовився підписувати акт.

Згідно з направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до Косівської ЦРЛ (а.с. 2) на такий огляд направлявся ОСОБА_1 , який мав ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів проте не пройшов огляд в медичному закладі у зв`язку з відмовою.

Твердження апелянта про те, що працівники поліції не доставили його в медичний заклад для проходження огляду, а також не зафіксували його відмову від огляду та не роз`яснили підстави та порядок огляду не є слушним та спростовуються наявними доказами по справі, з який вбачається, що ОСОБА_1 на пропозицію працівника поліції пройти огляд, як на місці, так і в медичному закладі відмовився, а тому у працівників поліції не було підстав для доставлення ОСОБА_1 в медичний заклад для проходження огляду.

Також не є слушним твердження апелянта про те, що йому не вручили копію акту та направлення і не ознайомили з їх змістом, оскільки водій не доставлявся у медичний заклад для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, бо відмовився від проходження такого огляду у медичному закладі, а вказані документи лише фіксують факт такої відмови.

На відеозаписах, які містяться на компакт-диску в матеріалах справи (а.с. 8), безсторонньо зафіксовано деякі обставини події, зокрема: зафіксовано рух працівників поліції на службовому автомобілі та подальшу зупинку транспортного засобу марки «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_1 у зв`язку з порушенням ПДР, а також перевірку документів у водія ОСОБА_1 . На запитання чи вживав спиртні напої ОСОБА_1 відповів, що вживав день перед тим. Далі працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у зв`язку з виявленими ознаками сп`яніння, але від такої пропозиції ОСОБА_1 відмовився. Також працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд у медичному закладі, але і від такого водій відмовився. Далі зафіксовано, як працівники поліції повідомили про складання відносно нього матеріалів про адміністративне правопорушення. Також зафіксовано оголошення змісту складених документів водієві ОСОБА_1 , підписання складених документів та отримання копій.

За змістом п. 1 ч. 1. ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, для виявлення або фіксування правопорушення.

Законом не передбачено вимог щодо показань технічних приладів, що мають функції відеозапису, як доказів у справі про адміністративне правопорушення.

Твердження апелянта про те, що відеозаписи які містяться в матеріалах справи є не безперервними не є слушним, оскільки досліджені судом відеозаписи досить інформативні, позбавлені упередження і суб`єктивного ставлення, є послідовними, мають безсторонній характер, містять у хронологічній послідовності відомості про обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.

Посилання апелянта на те що працівники поліції не проінформували його про причини та підстави зупинки, також відеозаписи не містять зафіксованого вчинення правопорушення, що стало підставою для зупинки не є слушним, оскільки як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 було зупинено у зв`язку з порушенням ПДР України, а саме не виконання вимоги дорожнього знаку 2.2 проїзд без зупинки заборонено. Крім того причини та обставини зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , не підлягають встановленню, оскільки предметом доказування в межах даної справи є саме фактичні дані щодо факту відмови від огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці та у медичному закладі, а саме це, згідно п. 2.5 Правил дорожнього руху ставиться у вину ОСОБА_1 .

Таким чином вище викладена сукупність доказів поза розумним сумнівом доводять, що ОСОБА_1 є водієм транспортного засобу.

Згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, є адміністративним правопорушенням і тягне за собою адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог п.п. 2.5. Правил дорожнього руху водієві визначено обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння визначений ст. 266 КУпАП, приписами Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858 (далі - Інструкції), та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі - Порядку).

Відповідно до п. 2 Розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Аналогічні приписи містить Інструкція.

Також, за змістом ч. 2 ст. 266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.

Наявні у матеріалах справи докази, в тому числі і відеозаписи підтверджують, що ОСОБА_1 є водієм транспортного засобу і йому, як водію транспортного засобу запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння, від такої пропозиції поліцейського ОСОБА_1 відмовився.

Оскільки ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на місці, поліцейські запропонували пройти огляд у медичному закладі, проте від такого останній теж відмовився.

Такі дії ОСОБА_1 правильно було розцінено працівниками поліції як відмова від проходження огляду та стали підставою для оформлення протоколу.

Твердження апелянта про те, що запис в протоколі про керування ним транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння не відповідає дійсності, оскільки працівники поліції не встановлювали такого факту є слушним, однак не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції. Як вбачається в протоколі про адміністративне правопорушення від 01 вересня 2024 року серії ЕПР1 № 207042 (а.с. 1) зазначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння і від проходження медичного огляду у встановленому законодавством порядку відмовився як на місці так і в медзакладі, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України. Вказівка на керування в стані алкогольного сп`яніння є явною опискою та не впливає на законність рішення суду першої інстанції. З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 ставиться у вину порушення саме п. 2.5 ПДР України, що відповідає матеріалам справи та прийнятому судом першої інстанції рішенні. Відсутні підстави для скасування судового рішення з цих підстав для ухвалення нового, аналогічного за змістом рішення.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 надав документи, а саме характеристики про нього та просив призначити менш суворе стягнення з урахування даних про його особу, однак санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП є безальтернативною та передбачає накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Таким чином встановлено, що ОСОБА_1 будучи водієм транспортного засобу у якого працівники поліції виявили ознаки алкогольного сп`яніння та запропонували пройти огляд на стан сп`яніння у відповідності до закону, відмовився від проведення огляду на стан сп`яніння у відповідності до закону, чим порушив п.п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Обставин, які б підтверджували позицію сторони захисту щодо незаконності постанови суду першої інстанції та наявності підстав для її скасування з закриттям провадження у справі, за результатами апеляційного розгляду не встановлено, а тому її необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Косівського районного суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2025 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло