Дата документу 18.03.2025
Справа № 334/1282/25
Провадження № 3/334/713/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року суддя Ленінського районного суду м. Запоріжжя Фетісов М.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

за ст. 185 КУпАП,

за участю ОСОБА_1

встановив:

22.01.2025 о 17.50 годині в м. Запоріжжя, Дніпровський район, вул. Мала, біля буд. 3, ОСОБА_1 у період дії воєнного стану та під час мобілізації на неодноразові вимоги працівника поліції ОСОБА_2 пред`явити документи, що посвідчують особу та військово-облікові документи на підставі ч. 2 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» відмовився, чим порушив ч. 2 ст. 62 Закону України «Про Національну поліцію», тобто своїми діями вчинив злісну непокору законній вимозі працівника поліції, та вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 185 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину в інкримінованому йому правопорушенні не визнав. Прояснив, що поліцейські не повідомили йому причин застосування відносно нього поліцейських заходів та не було підстав для їх застосування. Вважає, що посвідчення поліцейських не відповідає вимогам законодавства, а саме постанові Кабінету Міністрів України № 1137 про посвідчення органів державної влади. При цьому наказ МВС України про посвідчення поліцейських не зареєстровано у Міністерстві юстиції, а отже не є обов`язковим для виконання.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення від 22.01.2025 серії АА № 348839, в якому зафіксований факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП;

- протоколом про адміністративне затримання від 22.01.2025 серії АА № 047189;

- рапортом поліцейського;

- дорученням для надання безоплатної вторинної правничої допомоги особі, до якої застосовано адміністративне затримання від 22.01.2025 № 003-280000267, свідоцтвом про право на заняття адвокатської діяльності;

- витягом з бази даних «Армор»;

- відеозаписом події,

- показаннями свідка ОСОБА_3 , який є співробітником патрульної поліції УПП в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції, відповідно до яких 22.01.2025 він був залучений до несення служби на території Дніпровського району. Приблизно о 17.45 годині був помічений ОСОБА_1 , якому він пред`явив своє посвідчення поліцейського та висловив вимогу пред`явити документи, які посвідчують особу. Виконувати його вимогу ОСОБА_1 відмовився. Також відмовився пред`явити військово-облікові документи. Для встановлення особи та складання протоколу був доставлений до Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області. ОСОБА_1 не чинив опір, добровільно проїхав до відділення поліції. Мотивував відмову тим, що вони не є поліцейськими, їх посвідчення не відповідає встановленому законодавством зразку. Особу встановлено за базою даних ІПНП. Дані про особу ОСОБА_1 співробітники поліції вводили з його фотокартки. Перевірка особи ОСОБА_1 була здійснена на підставі ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію». У вказаний час ОСОБА_1 знаходився на ділянці, де часто вчиняються злочини (незаконний обіг наркотиків).

Відповідно до ч. 2 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» у період дії воєнного стану та/або під час мобілізації (крім цільової) поліцейський має право вимагати в особи чоловічої статі віком від 18 до 60 років пред`явлення нею військово-облікового документа разом з документом, що посвідчує особу, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах.

Законні вимоги поліцейського є обов`язковими для виконання всіма фізичними та юридичними особами, що передбачено ч. 2 ст. 62 Закону України «Про Національну поліцію».

Статтею 185 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Факт відмови ОСОБА_1 від пред`явлення документів підтверджується показаннями свідка ОСОБА_3 та відеозаписом події, відповідно до яких ОСОБА_1 однозначно не висловив свою відмову пред`явити документи, які посвідчують особу та військово-облікові документи. При цьому він заперечував те, що службове посвідчення поліцейських не відповідають вимогам законодавства. Такі його дії суддя сприймає саме як відмову пред`явити відповідні документи.

Суддя відхиляє аргументи ОСОБА_1 про те, що поліцейські не пред`явили йому службові посвідчення встановленого зразка, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2018 року № 1137 «Про затвердження зразка та технічного опису бланка службового посвідчення з безконтактним електронним носієм».

Згідно з ч. 2 ст. 17 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має службове посвідчення та спеціальний жетон. Зразки та порядок видання службових посвідчень та спеціальних жетонів затверджуються Міністерством внутрішніх справ України.

Отже зразки службових посвідчень поліцейських відповідно до закону затверджуються Міністерством внутрішніх справ України, а не Кабінетом Міністрів України

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 26.04.2017 № 347 «Про організацію виготовлення та видачі службових посвідчень Національної поліції України» (далі Наказ № 347) відповідно до частини другої статті 17 Закону України «Про Національну поліцію» та з метою впорядкування виготовлення, оформлення, обліку, видачі, знищення службових посвідчень наказано затверджені Порядок оформлення, виготовлення, обліку, видачі, знищення службових посвідчень Національної поліції України та Зразок бланка службового посвідчення Національної поліції України; 3) Опис бланка службового посвідчення Національної поліції України.

Відповідно до Указу Президента України від 03 жовтня 1992 року № 493/92 «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» установити, що з 1 січня 1993 року нормативно-правові акти, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами господарського управління та контролю і які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, підлягають державній реєстрації.

Наказ № 347 не підлягав державній реєстрації, оскільки не зачіпав права, свободи й законні інтереси громадян та не мав міжвідомчого характеру.

Також суддя відхиляє аргументи ОСОБА_1 про відсутність у поліцейських підстав для застосування до нього превентивного поліцейського заходу перевірки документів особи.

Згідно з ч. 2 ст. 30 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для охорони прав і свобод людини, запобігання загрозам публічній безпеці і порядку або припинення їх порушення також застосовує в межах своєї компетенції поліцейські превентивні заходи та заходи примусу, визначені цим Законом.

У даному випадку підставою для застосування превентивного поліцейського заходу перевірки документів ОСОБА_1 стали вимоги ч. 2 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію».

Таким чином ОСОБА_1 не навів вагомих аргументів відсутності в його діях вини у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 185 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , показання свідка ОСОБА_3 , дослідивши письмові та електронний докази, суддя дійшов висновку, що своїми діями ОСОБА_1 вчинив злісну непокору законній вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків пред`явити документи, які посвідчують особу та військово-облікові документи, передбаченої ч. 2 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію», чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП.

Відповідно до ст. 23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчинення нових правопорушень.

Згідно зі ст. 33 КУпАП суд при накладенні стягнення враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

ОСОБА_1 не притягувався до адміністративної відповідальності, не працює. Обставини, що обтяжують або пом`якшують його відповідальність, не встановлені.

Враховуючи вказане та характер вчиненого правопорушення, вважаю за можливе застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 гривень.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Керуючись ст. 33, 34, 185, 283, 284 КУпАП України, суддя

постановив:

ОСОБА_1 притягнути до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП та накласти на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Відповідно до вимог ст. 307, 308 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження або опротестування такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги або протесту без задоволення. У разі несплати правопорушником штрафу зазначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; та витрати на облік зазначених правопорушень.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги.

Повний текст постанови складений 18 березня 2025 року.

Суддя М.В. Фетісов