ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/817/146/25 Доповідач - Тиха І.М.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2025 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Тиха І.М. ,

за участю представника Хомина А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.02.2025 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ст.124, ч. 1 ст. 130 КупАП, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

Згідно із постановою суду, ОСОБА_1 21.11.2024 о 01 год. 49 хв. в м. Тернопіль, вул. Генерала Тарнавського, 32 керував транспортним засобом Volkswagen Passat д.н.з. НОМЕР_1 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням технічного приладу газоаналізатора Alcotest ARLM 0307 (повірка дійсна до 04.06.2025), результат огляду становив 2.50 проміле, чим порушив вимоги п. 2.9 а ПДР України.

Крім того, ОСОБА_1 в порушення п. 2.3.б, 12.1 та 13.1 ПДР України 21.11.2024 о 01 год. 49 хв. в м. Тернопіль, вул. Генерала Тарнавського, 32 керуючи транспортним засобом Volkswagen Passat д.н.з. НОМЕР_1 не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції, у результаті чого здійснив наїзд на перешкоду, а саме урну для сміття. Унаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження, чим завдано матеріальної шкоди.

В апеляційній скарзі представник Хомина А.І. просить постанову суду скасувати, а провадження в справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях його довірителя складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовує вимоги тим, що ОСОБА_1 автомобілем не керував, а 21.11.2024 зустрівся із своїм знайомим на АЗС «ТЕХМАРКЕТ» по вул. Злуки де вони вживали спиртні напої, щоб не їхати за кермом, викликали таксі, які доставляють автомобіль на замовлення водія, який не бажає їхати в стані алкогольного сп`яніння, після приїзду таксі з автомобіля вийшов іншим водій який сів у автомобіль ОСОБА_1 та вони поїхали в сторону вул. Тарнавського. ОСОБА_1 не слідкував за дорогою оскільки дивився в телефон, в подальшому, автомобіль різко змінив траєкторію руху та в`їхав у бордюр, водій, який сидів за кермом автомобіля, швидко вийшов з автомобіля, повідомив, що йому дорогу перебігла собака і побіг в невідомому напрямку, в той час, як ОСОБА_1 залишився, чекав приїзду евакуатора, диспетчер таксі, через яке замовляв ОСОБА_1 водія, відмовився повідомити анкентні дані останнього.

В подальшому, коли приїхала поліція, ОСОБА_2 так і не дізнався який водій керував його автомобілем, а тому повідомив, що він керував транспортним засобом. Вважає що сам факт визнання особою вини у порушенні Правил дорожнього руху не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності прийнятого рішення.

Крім цього, вказує на порушення порядку проведення огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння, оскільки інспектор поліції не заповнював направлення на проходження медичного огляду в медичний заклад, що доводиться змістом долученого до матеріалів справи відеозапису.

Також просить врахувати, що долучений до матеріалів справи відеозапис, на якому зафіксована процедура проходження ОСОБА_1 огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння, є неналежним доказом, оскільки він не підписаний цифровим підписом.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно з статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Свій висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 КУпАП керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп`яніння та ст. 124 КУпАП - порушення учасником дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, суддя місцевого суду обгрунтував даними, що містяться у: протоколах про адміністративні правопорушення серії ЕПР1 №178527 від 21.11.2024 року та серії ЕПР1 №178529 від 21.11.2024 року; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції КНП ТОМЦСНЗ ТОР від 21.11.2024; тестом № 684 від 21.11.2024; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 21.11.2024; схемою місця ДТП, яка сталася 21.11.2024 о 01 год. 49 хв. в м. Тернопіль, вул. Тарнавського-вул. Київська; відеоматеріалами.

Однак, з відеозаписів з нагрудних камер поліцейських вбачається що вони не були свідками керування транспортним засобом ОСОБА_1 .

За змістом статей 130 та 266 КУпАП огляду на стан алкогольного сп`яніння та притягненню до адміністративної відповідальності за відмову від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння порядку підлягають особи, які керують транспортними засобами.

Під керуванням транспортним засобом розуміється виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора водія під час навчання учнів водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом або за допомогою буксирування.

Касаційний адміністративний суд в складі Верховного Суду в рішенні № 404/4467/16-а від 20.02.2019 року зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця і, як наслідок переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає його використання за призначенням, тобто з метою керування. Проте, зазначення водія унеможливлює правозастосування вказаного визначення ст.130 КУпАП оскільки суттєво зменшує коло осіб, які можуть бути притягнуті до відповідальності за керування у нетверезовому стані.

Отже, вимога про проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння може бути предявлена лише особі, яка є водієм, тобто за підтвердження факту безпосереднього керування нею автомобілем до моменту зупинки її поліцейськими чи у випадку наявності в справі доказів того що вона керувала автомобілем, сам факт визнання особою вини у скоєнні порушення вимог ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності( ВС/КАС № 537/2088/17 від 15.05.19).

Враховуючи, що відеоматеріали поліцейських не відображають самої події керування ОСОБА_1 транспортним засобом, висновки місцевого судді ґрунтуються фактично лише на письмових показаннях ОСОБА_1 , які були надані ним працівникам поліції при складенні адмінматеріалів, як і не є належними доказами оскільки у судовому засіданні він не допитувався безпосередньо ( відповідна позиція міститься у висновках Верховного Суду, викладених у постанові від 27.06.2019 справа №560/751/17, згідно з якими, показання свідків, особи, яка притягується до адміністративної відповідальності не є належними доказами правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оскільки вказані особи у судовому засіданні не допитувалися , а тому їх показання не можуть бути беззаперечним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення), вважаю що у поліцейських не було підстав пред`являти йому вимогу щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

За відсутності в матеріалах справи будь-яких інших переконливих доказів, які б поза розумним сумнівом підтвердили винуватість ОСОБА_1 у скоєнні адміністративних правопорушень та складання протоколу про адміністративне правопорушення працівниками поліції, які не були очевидцями ДТП та керування ОСОБА_1 транспортним засбом, застосовуючи закріплений в ст.62 Конституції України принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь, рішення у справі Аллене де Рібемон проти Франції від 10 лютого 1995 року, у якому Європейський суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин, рішення Маліж проти Франції від 23 вересня 1998 року Європейський суд з прав людини визнав кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення, рішення від 21 липня 2011 року у справі Коробов проти України, у якому Європейський суд з прав людини висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення поза розумним сумнівом, приходжу до висновку, що факт вчинення останнім правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст.124 КУпАП, не доведений.

А тому, постанова місцевого суду відносно ОСОБА_1 підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч.1 ст. 247, ст. 294 КУпАП України, суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Хомина А. І. задовольнити.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.02.2025 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 130, ст.124 КУпАП скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу вказаних адміністративних правопорушень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя