Справа № 755/4158/25
Провадження №: 3/755/2151/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" березня 2025 р. м. Київ

Суддя Дніпровського районного суду м. Києва Омельян І.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Дніпровського УП ГУНП у м. Києві про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, паспорт серії НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , 07.03.2025 року о 11:35, за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство стосовно дружини ОСОБА_2 психологічного та фізичного характеру, а саме: кричав та штовхався.

У судове засідання ОСОБА_1 будучи повідомленим про дату, час та місце судового засідання не з`явився. У судовому засіданні захисник ОСОБА_1 - адвокат Миколаєва Ю.В. зазначила, що ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, не визнає. Також адвокат заявила та подала клопотання про закриття провадження у справі. Клопотання вмотивоване тим, що 07.03.2025 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник словесний конфлікт, викликаний побутовими проблемами в сім`ї, а саме щодо житла, оскільки ОСОБА_2 умисно створює умови, за яких ОСОБА_1 буде змушений покинути квартиру, яка зареєстрована на його дружину, хоча і придбана під час спільного проживання, а саме: змінює замки, зняла ОСОБА_1 з реєстрації у даній квартири. Крім того, суперечка, про яку йде мова, у протоколі не охоплює диспозицію ст. 173-2 КУпАП, не є об`єктивною стороною вказаного правопорушення, за що особа може бути притягнутою до адміністративної відповідальності. Тобто факт вчинення домашнього насильства ОСОБА_1 не доведений. Сам факт звернення ОСОБА_2 до органів поліції щодо вчинення домашнього насильства без належних та допустимих доказів, що підтверджують такі дії, не є достатнім підтвердженням вчинення такого насильства. Наявність сварок і непорозумінь між особами на майновому та побутовому ґрунті не підтверджує факту вчинення саме такого домашнього насильства. У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_2 пояснила, що з ОСОБА_1 вони перебувають на стадії розлучення, суд дав строк їм для примирення, однак вони не можуть порозумітися і зберегти шлюб, бажає якнайшвидше розлучитися з чоловіком. ОСОБА_1 регулярно вчиняв та вчиняє відносно неї домашнє насильство, в деяких випадках і у присутності дитини. У зв`язку з такою поведінкою чоловіка, вона була змушена орендувати житло в м. Києві для проживання з дитиною. У день події 07.03.2025 року ОСОБА_1 вчинив сварку, не впускав у квартиру, погрожував нанести їй тілесні ушкодження, брав за її волосся, виражався нецензурною лайкою. Конфлікт був з приводу особистих її речей, які вона хотіла забрати з квартири. На сьогодні вони разом не проживають. Повідомила, що 05.09.2024 року постановою суду щодо ОСОБА_1 було судом закрите провадження у справі за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, де вона була потерпілою особою, оскільки чоловік попросив її повідомити суду, що вони примирилися. Однак у подальшому чоловік продовжує вчиняти щодо неї домашнє насильство. Так, з 08.02.2025 року вона викликала працівників поліції 5 разів, але протоколи про адміністративні правопорушення за ст. 173-2 КУпАП не завжди працівники поліції складали, а тільки виводили чоловіка з житла у зв`язку з його агресивною поведінкою. Внаслідок неправомірних, систематичних дій ОСОБА_1 у неї виникло побоювання за свою безпеку та безпеку дитини, що завдало їй шкоди психічному її здоров`ю. Крім того, ОСОБА_2 подала до суду клопотання про долучення доказів (письмових та електронних), зокрема власноруч написаного письмового пояснення дитини ОСОБА_3 , 2009 року народження, та звукозаписи розмови її з ОСОБА_1 , відеозаписи, в яких ОСОБА_1 висловлюється в її сторону нецензурною лайкою, погрожує їй фізичною розправою, серед яких є і відеозапис події, яка відбулась 07.03.2025 року. Також надала суду огляд мобільний телефон із вказаними записами із зазначенням дати події. Згідно ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Згідно п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Розташування зазначеної статті у Главі 14 КУпАП «Адміністративні правопорушення, що посягають на громадський порядок і громадську безпеку» свідчить, що об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері громадський порядок і громадську безпеку. Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП виражається в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконанні захисного припису особою, стосовно якої він винесений, не проходженні корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї (матеріальний склад). Згідно ст. 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави Стаття 28 Конституції декларує право кожного на повагу до його гідності. В цій нормі також зазначено, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У рішенні по справі «Опуз проти Туреччини»(Opuz v. Turkey) no. 33401/02 від 09 червня 2009 року Європейський суд з прав людини прийшов до висновку, що насильство в сім`ї не є приватною чи сімейною справою, але є проблемою, яка зачіпає суспільні інтереси, що в свою чергу вимагає ефективних дій з боку держави. Суд також зазначив, що недостатньо мати закони щодо протидії домашньому насильству, більш важливішим є наявність ефективних механізмів їхньої реалізації. Суддя, дослідивши матеріали справи, вважає, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки вина у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 07.03.2025 року серії ВАД № 629621; рапортом працівника поліції, заявою та поясненням особи, щодо якої вчинене правопорушення; поясненням особи, щодо якої складений протокол; терміновим заборонним приписом стосовно кривдника серії АА № 481262; звукозаписами та відеозаписами, які були переглянуті у судовому засіданні, та підтверджують обставини, викладені у протоколі та систематичність вчинення домашнього насильства (нецензурна лайка, словесні образи, погрози, приниження) до потерпілої ОСОБА_2 . Доводи адвоката у судовому засіданні та у клопотанні про закриття провадження є необгрунтованими. Відповідно до положень ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суддею не встановлено. Положеннями ст. 40-1 КУпАП передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні дані, які б підтверджували звільнення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від сплати судового збору, а відтак з неї слід стягнути судовий збір за ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення. На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 3, 28 Конституції України, ст. 33, 173-2, 251, 283-285 КУпАП суддя

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. на користь держави.

Роз`яснити особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, що штраф має бути сплачений не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови - не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у вищезазначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.

Зобов`язати відділ державної виконавчої служби повідомити про виконання постанови шляхом повернення останньої на адресу суду з відміткою про її виконання.

Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня винесення постанови до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.

Строк пред`явлення до виконання три місяці.

Суддя І.М. Омельян