ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 543/635/24 Номер провадження 33/814/258/25Головуючий у 1-й інстанції Гришко О. Я. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року м. Полтава

Суддя Полтавського апеляційного суду Обідіна О.І.,

за участю секретаря Дороженка Р.Г.,

захисника-адвоката Верпети В.О.,

розглянувши в судовому засіданні у м. Полтава, в режимі відеоконференції, справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скарг ою ОСОБА_1 на постанову судді Оржицького районного суду Полтавської області від 11 грудня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Оржицького районного суду Полтавської області від 11 грудня 2024 року визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та піддано стягненню у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в сумі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605,60 грн. судового збору.

Згідно з постановою судді, 19 липня 2024 року о 23:20 год. на автодорозі Оржиця-Онішки Лубенського району Полтавської області, водій ОСОБА_1 керував автомобілем ЗАЗ 110206, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода. Від проходження огляду стану сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, від керування ТЗ відсторонений, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та закрити провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Звертає увагу на безпідставність зупинки керованого ним ТЗ, що на його думку звільняє водія від виконання вимог поліцейських, в тому числі і від запропонованого проходження огляду на стан сп`яніння.

Вказує, що не відмовлявся від проходження огляду, але просив надати йому можливість вдягнути взуття, яке було в нього на той час відсутнє.

Вважає, що поліцейськими не було дотримано порядок його направлення до закладу охорони здоров`я, оскільки направлення з його участю не складалося, не вручалося йому та не зазначено в додатках до протоколу.

Також апелянт ставить під сумнів долучені в якості доказів відеозаписи з огляду на не відображення в них маркування технічного пристрою, що унеможливлює його ідентифікацію як спеціального пристрою, який здійснював відеозапис.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Згідно ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вважаю, що суддя суду першої інстанції в даному випадку наведених вище вимог законодавства дотримався в повному обсязі.

Висновки суду першої інстанції щодо доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, за яке він підданий адміністративному стягненню, за обставин викладених у постанові, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог статті 252 КУпАП.

Зокрема такими доказами по справі є:

протокол серії ААД №282149 складений 20.07.2024 про адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 , в зв`язку з відмовою останнього від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння,

направлення на огляд водія до медичного закладу КНП «Оржицька лікарня» Оржицької селищної ради,

записи з відеореєстратора службового авто та бодікамери працівника поліції,

рапорт поліцейського.

Зазначені докази містять фактичні дані про подію скоєного правопорушення та не були спростовані захисником під час перегляду постанови місцевого суду.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги необхідно зазначити, що викладені в ній обставини не спростовують висновків районного суду та не містять підстав, які виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення в розумінні положень п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Так, за нормативним визначенням ст.130 ч.1 КУпАП адміністративна відповідальність настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є зокрема свідома відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У п.2.5 Правил дорожнього руху України зазначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Як вбачається з долучених до справи відеозаписів, зупинка ТЗ під керуванням ОСОБА_1 працівниками поліції була пов`язана з незрозумілістю наявного підвищеного шуму автомобіля під час його руху.

Після зупинки водій повідомив про пробите колесо, яке він не зміг замінити в зв`язку з відсутністю в нього ключа, що і було джерелом такого звуку, на який звернули увагу працівники поліції.

В зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння тремтіння пальців рук, почервоніння очей, водію було запропоновано пройти огляд на місці зупинки чи в закладі охорони здоров`я, на що ОСОБА_1 погодився проїхати до медичного закладу.

В подальшому водій забажав проїхати додому переодягнутися, перевзутися та після цього слідувати до лікарні на належному йому авто, на що поліцейським було роз`яснено порядок проходження процедури огляду та доставки водія до закладу охорони здоров`я.

Протягом тривалого часу спілкування (загалом більше 50 хв.) водій ОСОБА_1 формально погоджуючись на проходження огляду в медичному закладі, висував при цьому власні вимоги та наполягав на їх задоволенні, просив не складати протокол та вирішити питання «лояльно».

Вказана поведінка водія була розцінені працівниками поліції як навмисне затягування часу та його небажання проходити огляд, що стало правовою підставою для складання протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Після складання протоколу, під час свого спілкування з поліцейським водій повідомив, що випив літр пива (00:37 год.).

Доводи апелянта щодо безпідставності зупинки керованого ним транспортного засобу, що звільняє водія від виконання інших вимог працівників поліції, спростовуються матеріалами справи та відхиляються апеляційним судом.

Так, автомобіль ЗАЗ 110206, д.н.з. НОМЕР_1 , було зупинено в зв`язку підвищеним шумом під час руху пробитим колесом, що свідчить про керування несправним ТЗ.

Факт пробитого колеса не заперечував і сам водій ОСОБА_1 , який пояснив, що замінити колесо не змогли (23:18 год.), не найшли ключа.

Вказані обставини, що зафіксовані ні відеокамеру працівника поліції доводять правомірність зупинки керованого транспортного засобу.

Посилання на бажання пройти огляд в закладі охорони здоров`я, що не було виконано поліцейськими не береться судом до уваги, оскільки водій висловлював свої умови доставки його до лікарняного закладу, а саме необхідність надати можливість заїхати додому для переодягання та одягання взуття, також висловлював бажання проїхати до закладу на своєму авто, на що поліцейським було роз`яснено, що він відсторонений від керування до встановлення стану сп`яніння чи відсутності такого.

Доводи щодо необхідності вручення водію направлення на огляд є помилковими, оскільки поліцейський заповнює форму направлення водія, яка в разі доставки останнього до медичного закладу залишається там, а в разі відмови від проходження огляду долучається до матеріалів справи, що має місце в даному випадку. Проходження огляду водієм самостійно на підставі заповненої поліцейським форми нормами інструкції не передбачено.

Не заслуговують на увагу посилання щодо неналежності долучених до справи відеодоказів з бодікамери працівника поліції, оскільки останні містять весь перебіг подій від моменту зупинки до складання протоколу, є безперервними, а отже належним доказом в розмінні ст. 251 КУпАП.

Помилковим є довід скарги про не зазначення в постанові чи на відеозаписі назви технічного засобу, оскільки зазначення технічного засобу передбачено лише в разі складання працівником поліції постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, тоді як в даному випадку постанова про притягнення особи до відповідальності виноситься судом за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Таким чином, під час апеляційного перегляду по справі не встановлено порушень працівниками поліції вимог ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного сп`яніння, наявність яких могла свідчить про безпідставне притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

За вказаних обставин, наявними у справі доказами в їх сукупності спростовуються доводи апеляційної скарги про невчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Адміністративне стягнення на правопорушника накладено з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП, за своїм видом і розміром є справедливим, відповідає розміру вчиненого правопорушення, особі порушника та ступеню його вини, є необхідним і достатнім для його виховання та запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником так й іншими особами.

Порушень законодавства, які ставили б під сумнів законність судового рішення в ході апеляційного розгляду не встановлено.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить висновку, що постанова судді про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Оржицького районного суду Полтавської області від 11 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.І. Обідіна