Справа № 168/72/25 Провадження №33/802/204/25 Головуючий у 1 інстанції:Малюта А. В.
Доповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2025 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Гапончук В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за апеляційною скаргою особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову судді Старовижівського районного суду Волинської області від 12 лютого 2025 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , непрацюючого, до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КпАП України,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Старовижівського районного суду Волинської області від 12.02.2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України. Накладено на ОСОБА_1 стягнення - штраф у розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605,60 (шістсот п`ять гривень 60 копійок) гривень

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 02.01.2025 року о 00.03 годині в селі Кримне по вулиці Центральна Ковельського району Волинської області керував автомобілем «Форд Мондео», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Чим порушив вимоги пункту 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КпАП України (а.с.23-24).

Не погоджуючись із постановою судді особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу в якій вважає оскаржувану постанову винесену з порушенням вимог процесуального та матеріального права і такою, що підлягає скасуванню.

Вказує на те, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що відповідно до практики ЄСПЛ Конвенції про дорожній рух від 08.11.1968 року, зазначено, що мінімальна межа вмісту алкоголю згідно таблиці перерахунку одиниць виміру алкоголю в крові і видихуваному повітрі становить 0,5 проміле. Застосування практики ЄСПЛ є пріоритетним в законодавстві України, однак це залишилося поза увагою суду.

Зазначає, що судом при накладенні на нього адміністративного стягнення не було враховано всіх обставин, які потрібно врахувати при застосуванні заходів адміністративного впливу. Просить скасувати постанову та прийняти нову, якою провадження у справі закрити (а.с.27-28).

В судове засідання особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник, будучи належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду справи (а.с.34), не з`явилися, клопотань про перенесення розгляду справи не подали. А тому апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 та його захисникавідповідно до вимог ст.268 КпАП України.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та матеріалами справи про адміністративне правопорушення, приходжу до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статтей 245, 252, 280 КпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На думку апеляційного суду вказаних вимог закону при розгляді справи суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.

Судом вжито всіх заходів, передбачених КпАП України, для з`ясування питання, зокрема про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, а тому вищевказаний висновок суду є правильним і повністю відповідає вимогам ст.280 КпАП України.

Факт вчинення ОСОБА_1 згаданого адміністративного правопорушення за обставин, зазначених в оскаржуваній постанові судді, підтверджуються зібраними у справі і належним чином дослідженими місцевим судом доказами. Так, його вина у вчиненні цього адміністративного проступку повністю доводиться:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 210771 від 02.01.2025 року відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КпАП України (а.с.2);

-актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 02.01.2025 року щодо ОСОБА_1 (а.с.3);

-направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції від 02.01.2025 рокущодо ОСОБА_1 (а.с.4);

-висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 02.01.2025 року, складеного КПН «Старовижівська багатопрофільна лікарня» щодо ОСОБА_1 (а.с.5);

-зобов`язанням до протоколу серії ЕПР1 № 210771, підписаного ОСОБА_1 , щодо не керування транспортним засобом упродовж 24 годин (а.с.6);

-розпискою ОСОБА_1 від 02.01.2025 року (а.с.7);

-відеозаписом події із нагрудної боді-камери поліцейського та відеореєстратора із службового авто працівників поліції (а.с.11).

Згідно довідки, складеної інспектором з РПП СПД № 3 (с. Стара Вижівка) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області Шаповалова В. від 02.01.2025 року, вбачається, що згідно бази ІТС «ІПНП» громадянин ОСОБА_1 не притягався до адміністративної відповідальності протягом останнього року за ч.1 ст.130 КпАП України (а.с.9).

Також згідно довідки, складеної начальником відділу СПД № 3 (с. Стара Вижівка) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області Демчука І., вбачається, що станом на 02.01.2025 року, згідно бази даних «ГСЦ Посвідчення водія» ІТС «ІПНП» громадянину ОСОБА_1 посвідчення водія видавалося серії НОМЕР_2 категорії В, від 19.02.2024 року (а.с.11).

Вищевикладені докази у своїй сукупності відтворюють реальну картину перебігу подій, є чіткими та послідовними та не викликають сумніву в апеляційного суду.

Щодо доводів апелянта стосовно того, що судом першої інстанції не взято до уваги практику ЄСПЛ Конвенції про дорожній рух від 08.11.1968 року, де зазначено, що мінімальна межа вмісту алкоголю згідно таблиці перерахунку одиниць виміру алкоголю в крові і видихуваному повітрі становить 0,5 проміле, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно технічної характеристики приладу Alcotest Алкофор 505 призначений для використання в медичних установах при проведенні медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння підрозділами Національної поліції України, а також контролю персоналу на небезпечних підприємства. У графі «Основні технічні характеристики» зазначено, що прилад Alcotest Алкофор 505 здатний проводити тести з точністю ±0,05 мг/дм3 в діапазоні від 0 до 0,25 мг/дм3, та - 10% в діапазоні понад 0,25 мг/дм3.

Відповідно до ст.8 п.5 Конвенції про дорожній рух від 08.11.1968 року, яка ратифікована Українською РСР 25.04.1974 року, із змінами, внесеними Європейською угодою, якою доповнено Конвенцію про дорожній рух, від 01.05.1971 року, зі змінами та доповненнями, в національному законодавстві повинні бути передбачені спеціальні положення, які стосуються керування під впливом алкоголю, а також допустимий Законом рівень вмісту алкоголю в крові, а у відповідних випадках - у повітрі, що видихається, перевищення якого є несумісним з керуванням транспортним засобом. У всіх випадках максимальний рівень вмісту алкоголю в крові у відповідності до національного законодавства не повинен перевищувати 0,50 г чистого алкоголю на літр крові або 0,25 мг на літр повітря, що видихається.

Згідно національного законодавства, даний нормативний акт є невід`ємною частиною законодавства країни, яка ратифікувала таку Конвенцію (міжнародний договір). При цьому, норми міжнародного договору є пріоритетними по відношенню до норм законодавства України.

Відповідно до п.6 ст.8 Конвенції, в національному законодавстві повинні бути передбачені спеціальні положення, що стосуються керування під впливом алкоголю, а також допустимий законом рівень вмісту алкоголю в крові, а у відповідних випадках - у видихуваному повітрі, перевищення якого є несумісним з керуванням транспортним засобом.

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до п.7 розділу II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (наказ МВС / МОЗ від 09.11.2015 року № 1452/735) передбачено, що встановлення стану алкогольного сп`яніння проводиться з використанням поліцейським спеціальних технічних засобів, показання яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Конвенція про дорожній рух не забороняє національним органам влади встановлювати інші показники рівня алкоголю, менші за 0,25 мг у видихаємому повітрі, що й має місце в Україні, де встановлено мінімальний показник рівня алкоголю 0,2 проміле, а тому, порушень норм національного та міжнародного законодавства при складанні протоколу про адміністративне правопорушення суд не вбачає.

За результатами тестування ОСОБА_1 на алкоголь приладом Алкофор 505 встановлено показник 0,420 %, тобто на 0,220 % більше, ніж це дозволено зазначеною вище Інструкцією. Дане підтверджується диском відеофіксації правопорушення.

Таким чином, враховуючи вищевказане, суд вважає, що проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 проходило з дотриманням процедури його проведення, відповідало вимогам ст.266 КпАП України, приписам Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду.

Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності вважаю, що винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КпАП України, які містяться в матеріалах справи.

Долучені до матеріалів адміністративної справи відеозаписи підтверджують винуватість ОСОБА_1 в сукупності з іншими дослідженими судом доказами. Підстав вважати дії поліцейських незаконними, а зібрані у ході досудової підготовки матеріалів докази недопустимими, немає.

Апеляційним судом встановлено, що поліцейськими дотримано вимоги Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МОЗ та МВС України № 1452/735 від 09.11.2015 року.

Не знайшли свого підтвердження доводи апелянта про те, що працівники поліції при його зупинці, пропозиції пройти огляд на виявлення стану алкогольного сп`яніння та складенні адміністративних матеріалів діяли не у спосіб, передбачений законодавством, оскільки це повністю спростовується відеозаписом, який підтверджує, що працівники поліції діяли цілком у законний спосіб.

Таким чином усі доводи апелянта, які викладені в апеляційній скарзі, щодо незаконності судового рішення, жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, а на думку апеляційного суду, фактично спрямовані на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України.

З урахуванням наведеного апеляційний суд вважає, що місцевий суд обґрунтовано визнав винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, постанова судді першої інстанції є законною та мотивованою, а накладене на ОСОБА_1 безальтернативне стягнення відповідає вимогам ст.ст.23, 33 КпАП України.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення, при цьому доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та зміни чи скасування оскаржуваної постанови.

На підставі викладеного, керуючись статтею 294 КпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Старовижівського районного суду Волинської області від 12 лютого 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КпАП України залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду Гапончук В.В.