ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року селище Підволочиськ

Суддя Підволочиського районного суду Тернопільської області Сташків Н.Б., розглянувши матеріали, які надійшли від відділення поліції №5 (смт. Підволочиськ) Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.2 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №569678 від 22 листопада 2024 року, 22.11.24р. о13:10 год в АДРЕСА_1 по місцю спільного проживання гр. ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство в сім`ї відносно свого дядька ОСОБА_2 психологічного характеру, а саме: голосно ображав його нецензурною лайкою, словесно погрожував фізичною розправою, поводив себе зухвало, чим завдав шкоди його психічному здоров`ю, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст.173-2 КУпАП.

У судове засідання, ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, жодних заяв чи клопотань до суду від його імені не надходило.

Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Частина 2 ст.173-2 КУпАП, в редакції станом на дату складання протоколу, передбачала відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Таким чином для кваліфікації діяння особи за ч.2 ст.73-2 КУпАП необхідно встановити факт того, що протягом року таку особу було піддано адміністративному стягненню.

Однак, доказів того, що протягом року до 22 листопада 2024 року ОСОБА_1 було піддано адміністративному стягненню до суду надано не було.

Згідно з ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Перелік адміністративних стягнень встановлено ст. 24 КУпАП.

На підтвердження повторності вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення суду надано копію постанови Підволочиського районного суду Тернопільської області від 24 липня 2024 року у справі №604/880/24, згідно якої ОСОБА_1 було звільнено від адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.173-2 КУпАП за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення і постановлено обмежитись усним зауваженням.

Тобто адміністративне стягнення не застосовувалось до ОСОБА_3 , а тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП оскільки він не вчиняв повторно після накладення адміністративного стягнення дій, передбачених ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Згідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Однак, доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП матеріали справи про адміністративне правопорушення надані суду не містять.

У рішеннях по справам «Малофєєва проти Росії» від 30 травня 2013 року та «Карелін проти Росії» від 20 вересня 2016 року Європейський суд з прав людини, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом). Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП у зв`язку із чим провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст.187, 247, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

У Х В А Л И В:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду через Підволочиський районний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Н.Б. Сташків