Доповідач: Денісов В. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2025 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Денісов В.П., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , її захисника адвоката Кондратюка В.В., потерпілої ОСОБА_2 та її представника адвоката Макари О.Є., розглянувши апеляційну скаргу захисника на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 лютого 2025 року щодо ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

притягнута до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340 (триста сорок) гривень.

Також стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605 гривень 60 коп. судового збору.

ОСОБА_1 притягнута до адміністративної відповідальності за те, що вона 04.12.2024 близько 06.45 год перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї матері ОСОБА_2 , а саме словесно ображала, погрожувала, залякувала, здійснювала психологічний тиск, чим могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої.

В поданій апеляційній захисник Кондратюк В.В. вважає постанову судді необґрунтованою. Посилається на те, що в діях ОСОБА_1 відсутнє домашнє насильство відносно своєї матері. Також зазначає, протокол про адміністративне правопорушення не можна вважати безперечним доказом. Просить постанову судді скасувати, а провадження у справі закрити.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши ОСОБА_1 та її захисника, які підтримували подану апеляційну скаргу і просили скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, потерпілу ОСОБА_2 та її представника, які апеляційну скаргу заперечували та просили залишити постанову суду без змін, приходжу до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у передбаченому законом порядку, та належно дослідженими і оціненими судом доказами у їх сукупності.

Так, відповідальність за змістом ст.173-2 КУпАП настає за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдано шкода фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Положеннями Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

З матеріалів справи вбачається, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується: відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №598505 від 04.12.2024 (а.с.1), рапортом (а.с.3), заявою потерпілої (а.с.4) та її письмовими поясненнями (а.с.6), формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства (а.с.9), а також іншими матеріалами справи.

В суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_2 суду пояснила, що її дочка ОСОБА_1 є власником квартири за адресою АДРЕСА_2 . Вона дану квартиру здає в оренду, а проживає з нею та сином за адресою: АДРЕСА_1 . Стверджувала, що 04.12.2024 ОСОБА_1 її ображала.

Також, в місцевому суді свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що 04.12.2024 близько 06.45 год за адресою: АДРЕСА_1 він хотів обговорити питання прибирання квартири з сестрою ОСОБА_1 , але вона почала нецензурно лаятися в бік ОСОБА_2 , ображати та викликала працівників поліції.

Пояснення потерпілої в суді першої інстанції також підтверджуються і її заявою від 04.12.2024 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення домашнього насильства психологічного характеру (а.с.4) та її письмовими поясненнями, в яких потерпіла ОСОБА_2 зазначила, що її донька ОСОБА_1 на постійній основі здійснює на неї психологічний тиск, що виражається у словесних образах, погрозах та залякуванні (а.с.6).

Наведеними доказами в їх сукупності спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах даної справи відсутні докази вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, яке ставиться їй у провину.

Отже, ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство відносно своєї матері ОСОБА_2 психологічного характеру, а саме словесно ображала, погрожувала, залякувала, здійснювала психологічний тиск, чим могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, вважаю, що винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.173-2 КУпАП, є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КУпАП, які наведені вище.

Враховуючи те, що суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно дослідив всі обставини справи в їх сукупності, доводи апелянта про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад та подія адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП є необґрунтованими.

Твердження захисника про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини справи, є безпідставними, оскільки у судовому засіданні суд дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав їм належну оцінку, та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Підстав для скасування постанови судді з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника Кондратюка В.В. залишити без задоволення, а постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 лютого 2025 року щодо ОСОБА_1 без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду В.П. Денісов