Номер провадження: 33/813/319/25
Номер справи місцевого суду: 522/7884/24
Головуючий у першій інстанції Іванов В.В.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі головуючого судді Дришлюка А.І.

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м. Одеса від 12 грудня 2024 року по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Приморського районного суду м. Одеса від 12.12.2024 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено відповідне адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 грн (а.с. 41-43).

12.12.2024 постановою Приморського районного суду м. Одеси було виправлено допущену описку в постанові від 12.12.2024 щодо накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 44-45).

20.12.2024 ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направив на адресу суду апеляційну скаргу на постанову Приморського районного суду м. Одеса від 12.12.2024, в якій просив оскаржувану постанову скасувати та провадження по справі закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення. Апелянт зазначає, що враховуючи індивідуалізацію відповідальності, в даному випадку необхідно врахувати окрім обставин, що були зазначені в запереченнях, також особу водія, а саме звернути увагу на виконання останнім на даний момент чисельних бойових завдань, з огляду на що позбавлення його права керування призведене до неможливості виконання покладеного обов`язку щодо захисту держави. Окрім наведеного, апелянт зауважує щодо відсутності в матеріалах справи доказів на підтвердження керування особою зазначеним в протоколі транспортним засобом та відповідно порушення ним будь-яких ПДР України, що було б підставою для законної зупинки. Апелянт також зазначає, що складений відносно нього протокол в свою чергу не містить відомості щодо серії моделі технічного засобу, за допомогою якого було проводився огляд на стан алкогольного сп`яніння (а.с. 46-52).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06.01.2025 було відкрито апеляційне провадження та справу призначено до розгляду (а.с. 55-56).

06.01.2025 ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направлено на адресу суду апеляційну скаргу на постанову Приморського районного суду м. Одеси про виправлення описки, в якій просив оскаржувану постанову скасувати (а.с. 58-63).

Постановою Одеського апеляційного суду від 15.01.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову суду першої інстанції про виправлення описки було повернуто особі, яка її поділа (а.с. 65-66).

В судове засідання 18.03.2025 особа, яка притягується до адміністративної відповідальності не з`явився, на адресу суду направив заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 75-80).

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до положень ст. 294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Дослідивши матеріали справи, пояснення апелянта, апеляційним судом встановлено наступне.

Приймаючи оскаржувану постанову щодо визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладення відповідного адміністративного стягнення, суд першої інстанції виходив із того, що вина останнього повністю доведена зібраними матеріалами справи про адміністративне правопорушення. Доводи ОСОБА_1 , що відеозапис, на якому міститься факт керування транспортним засобом, є неналежним та недопустимим, оскільки вказаний відеозапис жодним чином не ідентифікований, не містить інформацію про дату його створення та назву приладу, на який створено даний відеозапис, є лише припущенням особи, що притягується до адміністративної відповідальності, оскільки вказаний відеозапис напрацьований ІПП в Одеській області та є допустимим доказом.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, однак вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За положеннями ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Матеріалами протоколу про адміністративне правопорушення встановлено, що 07.05.2024 близько 23 год. 39 хв. ОСОБА_1 в м. Одеса по вул. Рішельєвській керував транспортним засобом Jaguar XF, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія, у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу Драгер, тест-1924, з результатами огляду 0,99 проміле, чим порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно п. 2.9а Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За положеннями ч. 1 ст. 130 КУпАП, об`єктивна сторона даного правопорушення полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Зазначені в протоколі обставини подій, які відбувалися 07.05.2024, а саме здійснення керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, підтверджуються в свою чергу долученими відеозаписами з боді камер працівників поліції, на яких міститься фіксація безпосередньо моменту проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння (відео 471510, 19 хв. 57 сек.) та фіксування результату такого огляду (відео 471510, 20 хв. 17 сек.). При цьому, зазначений відеозапис в тому числі містить фіксацію підтвердження особою безпосереднього факту вживання алкогольних напоїв, а саме дослівно «вживав вино» (відео 471510, 17 хв. 49 сек.). 01 год. 29 хв. вказаного відеозапису містить фіксацію згоди особи із результати огляду та відмову від проходження огляду в медичному закладі у відповідності до положень Інструкції, в результаті чого відносно ОСОБА_1 надалі працівниками поліції було складено відповідний протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Окрім наведених встановлених апеляційним судом обставин справи, факт керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння підтверджується також безпосередньо особою, відносно якої складено в протокол, що вбачається з направлених апелянтом на адресу суду письмових поясненнях від 18.03.2024, згідно змісту яких ОСОБА_1 в повній мірі усвідомлює свою вину у вчиненому адміністративного правопорушенні та щиро розкаюється, у зв`язку із чим просить суд врахувати той факт, що наразі наявність посвідчення водія йому вкрай необхідне з огляду на постійне залучення як водія до виконання гуманітарних місій та інших бойових завдань, оскільки він є добровольцем добровольчого формування, що прямо підпорядковується військовій частині (а.с. 75-80).

Санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачає застосування альтернативного стягнення у разі вчинення відповідного адміністративного правопорушення.

Разом з тим, відповідно до положень ст. ст. 23, 33 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.

Стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника ступінь його вини майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Адміністративні стягнення має на меті покарання порушника, запобігання скоєнню нових правопорушень.

Натомість, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 (заява №10249/03). У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»». Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Разом з тим, положення ч. 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Згідно Указу Президента України від 22.12.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому Указами Президента України строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та триває станом на сьогодні.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у лавах Окремої Роти «ЦЕНТР» добровольчого формування «Легіон Д» територіальної громади № 7, яке формовано на підставі ЗУ «Про основи національного спротиву» за наказом сил територіальної оборони Збройних Сил України та постанови КМУ від 29.12.2021 № 1449. Наведені обставини справи, в тому числі й посилання апелянта на систематичність виконання волонтерських та інших бойових завдань, в тому числі й необхідність наявності посвідчення водія для їх виконання, підтверджується долученими до матеріалів справи довідками, а саме - довідки командира ОР «ЦЕНТР» ДФТГ № 7 «Легіон Д» (а.с. 36, 78), зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 виконує бойові завдання, визначенні бойовим розпорядженням командира в/ч НОМЕР_2 та відповідно несе службу у складі вогневої групи, мобільної вогневої групи по захисту критичної інфраструктури м. Києва, в тому числі й залучається до патрулювання спільно з органами поліції та несення служб на блокпостах. Окрім того, в матеріалах також наявна довідка командира в/ч НОМЕР_2 , яка свою чергу підтверджує наведені у вищевказаній довідці відомості щодо залучення особи до виконання завдань територіальної оборони, а саме охорона об`єктів критичної інфраструктури у складі мобільної вогневої групи тощо (а.с. 79). Апелянтом, на підтвердження вищенаведених відомостей, також було долучено копію витягу з наказу командира ОР «ЦЕНТР» ДФТГ № 7 «Легіон Д» від 10.02.2025 про відрядження ОСОБА_1 з метою виконання службових завдань, виконання волонтерських функцій для надання допомоги ЗСУ, ДФТГ та іншим військовим формуванням (а.с. 77).

З огляду на вищенаведене в своїй сукупності, зважаючи безпосередньо на специфіку діяльності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, що підтверджується відповідними документами долученими до матеріалів справи, з урахуванням розумності та пропорційності щодо застосування адміністративного стягнення передбаченого положеннями ч. 1 ст. 130 КУпАП, в тому числі й безпосередньо інтересів держави, зважаючи на продовжений воєнний стан по всій території України, апеляційний суд вважає, що застосування такого виду адміністративного стягнення як позбавлення права керування транспортними засобами не буде в повній мірі відповідати принципу розумності в даному випадку та не відповідатиме, в першу чергу, інтересам держави.

Таким чином, за наведених обставин справи, апеляційний суд приходить до висновку щодо наявності підстав для скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції в частині позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами строком на один рік, натомість в іншій частині дана постанова підлягає залишенню без змін, зважаючи на доведеність наявними матеріалами справи наявності в діях особи складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись 294 КУпАП України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Приморського районного суду м. Одеса від 12 грудня 2024 року скасувати в частині накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік.

В іншій частині залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк