ПОСТАНОВА

Іменем України

05.03.2025 року м. Бар Вінницька область

Суддя Барського районного суду Вінницької області Хитрук В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бар Вінницької області справу про адміністративне правопорушення, стосовно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання зареєстроване: АДРЕСА_1 ,

- за ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 126 КпАП України, -

ВСТАНОВИВ:

До Барського районного суду надійшли дві справи про адміністративні правопорушення: № 125/2568/24 та 125/2569/24 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених за ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 126 КпАП України.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КпАП України якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Враховуючи вищевикладене, з метою об`єктивного розгляду справи, вважаю за доцільне об`єднати адміністративні матеріали, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених за ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 126 КпАП України в одне провадження.

За змістом протоколів про адміністративне правопорушення серії ЕПР І №199416, та ОСОБА_2 18.12.2024 о 12.55 год. в с. Митки Жмеринського району керував по вул. Привокзальній автомобілем ВАЗ 21013 державний номерний знак НОМЕР_1 не маючи при собі посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на т/з та полісу страхування цивільно - правової відповідальності.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник адвокат Іванцов К.В. заперечили проти обвинувачення, надали клопотання про закриття провадження у справі за відсутності складу адміністративного правопорушення.

ОСОБА_1 пояснив, що працівниками поліції не доведено його вину у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених за ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 126 КпАП України. ОСОБА_1 не керував 18.12.2024 автомобілем ВАЗ 21013 державний номерний знак НОМЕР_1 . Керування транспортним засобом це виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зрушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу. Знаходження за кермом транспортного засобу, яке не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), особи не є доказом вчинення останньою адмінправопорушення, оскільки саме перебування особи на місці водія не доводить факт керування транспортним засобом, незалежно від наявності ввімкненого двигуна. Отже, визначальними для кваліфікації діяння за статтею 126 КпАП України є встановлення спеціального суб`єкта такого адміністративного правопорушення, оскільки суб`єктом зазначеного адміністративного правопорушення може бути лише особа, яка керує транспортним засобом, тобто здійснює усвідомлену і цілеспрямовану діяльність з використання відповідних його функцій. При цьому основною ознакою суб`єкта зазначеного правопорушення є саме елемент керування особою транспортним засобом, отже зазначена обставина обов`язково належить до предмету доказування під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. А тому обов`язковому з`ясуванню підлягає факт керування особою транспортним засобом, відповідно до диспозиції частин 1 та 2 ст. 126 КпАП України. Наданим до матеріалів справи доказами не доведено: факту руху транспортного засобу; факту здійснення ОСОБА_1 саме керування вказаними транспортним засобом. Крім того, грубо порушили працівники поліції ряд імперативних вимог ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію», зокрема щодо правомірності дій працівників поліції. Працівниками поліції не доведено факту того, що вони здійснили саме зупинку транспортного засобу, що зазначений у протоколі про адміністративне правопорушення: зупинити можна лише транспортний засіб, який рухається; долученими до матеріалів справи доказами взагалі не зафіксовано факту його руху, зупинки і тим більше перебування під керуванням ОСОБА_1 . Жодними доказами працівниками поліції не доведено того, що їхні дії відповідають вимогам ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію». В даному випадку працівником поліції не долучено до матеріалів справи доказів на підтвердження законності проведеної зупинки транспортного засобу в розумінні ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» як і не доведено, що відбулася саме зупинка автомобіля марки як і не доведено, що транспортний засіб перебував у русі. Обов`язок доказування зворотного (факту руху транспортного засобу) відповідно до ч.2 ст.251 КУпАП покладається за на особу, яка має право на складання протоколу (в даному випадку на працівника поліції). В даному випадку працівником поліції не долучено до матеріалів справи доказів правомірності їхніх дій (не надано інформації, що особа чи автомобіль є предметом підвищеної уваги працівників правоохоронних органів зокрема орієнтувань, листів, повідомлень, внутрішніх документів органів поліції, постанов суду, протоколів про інші правопорушення чи постанов працівників поліції, суду. Відповідно до положень п.11 розділу II Інструкції 1376 встановлено, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права, передбачені статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України, статтею 268 КУпАП, повідомляється, що справу про адміністративне правопорушення буде розглянуто у строки, визначені статтею 277 КУпАП, про що робиться відмітка та ставиться підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. В даному випадку вбачається порушення працівником поліції вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних засобів, що мають функції фото та кіно зйомки, відеозапису, засобів фото, кінозйомки, відеозапису затвердженої наказом МВС №1026 щодо вимоги забезпечення безперервності зйомки від початку до її завершення.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 126 КпАП України а тому справу щодо нього необхідно закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, виходячи з наступного.

З протоколів про адміністративне правопорушення серії ЕПР І №199416, та ЕПР І 199413 встановлено, що ОСОБА_1 18.12.2024 о 12.55 год. в с. Митки Жмеринського району керував по вул. Привокзальній автомобілем ВАЗ 21013 державний номерний знак НОМЕР_1 не маючи при собі посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на т/з та полісу страхування цивільно - правової відповідальності.

Диспозицією ч. 1 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема, за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Диспозицією ч. 2 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема, за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

За змістом закону, суб`єктом адміністративного правопорушення за дії, що поставлені у вину ОСОБА_1 може бути лише особа, яка керує транспортним засобом.

Згідно п.1.5 ПДР України, водій-особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія відповідної категорії .

Відповідно п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу. Правопорушення є закінченим з того моменту, коли транспортний засіб почав рухатись.

Жодним доказом не зафіксовано факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом та факту його зупинки.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно з ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України», суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпції щодо фактів.

Згідно з ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

На можливість застосування принципу презумпції невинуватості у справах про адміністративні правопорушення звернув увагу Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 «справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» (пункт 4).

Тому в силу дії вказаного конституційного принципу всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, зокрема в рішеннях у справах «Гурепка проти України (N2)» від 08 квітня 2010 року, «Лучанінов проти України» від 09 червня 2011 року на необхідність суворого дотримання процедури притягнення особи до відповідальності (як кримінальної, так і адміністративної).

У п. 52 рішення ЄСПЛ від 05.02.2008 року «Романаускас проти Литви» судом констатовано, що національний суд повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Крім того, у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є, зокрема, повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Викладене дає підстави для обґрунтованих сумнівів у доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 126 КпАП України, а відповідно до ст. 62 Конституції усі сумніви тлумачаться на користь особи, яка притягується до відповідальності.

Крім того, поліцейські не роз`яснили ОСОБА_1 його права, зокрема і право на правничу допомогу, не надали йому можливості реалізувати своє право на захист.

Оскільки винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень поза розумним сумнівом не доведена, а тому справу необхідно закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення в його діях.

На підставі викладеного та керуючись статтями 126, 221, 247, 251, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративну справу за ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 126 КпАП України стосовно ОСОБА_1 провадженням закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Вінницького апеляційного суду через Барський районний суд Вінницької області.

Суддя: