ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року м. Володимир

Суддя Володимир-Волинського міського суду Волинської області Кусік І.В., розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення, що надійшли від Володимирського районного відділу поліції ГУНП у Володимирській області відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , не працює,

за ст. 122-2 КУпАП,

ВСТАНОВИЛА:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 186630 від 02.12.2024 року вбачається, що 01.12.2024 року о 23.20 год. гр. ОСОБА_1 на вул. Устилузькій у м. Володимирі Волинської області не виконав вимоги про зупинку транспортного засобу, подану за допомогою проблискових маяків синього та червоного кольорів та гучномовця, чим порушив п.2.4 ПДР, за що передбачена відповідальність ст. 122-2 КУпАП.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Джура О.М. подав до суду письмове клопотання про закриття адмінстративного провадження, у якому пославася на те, що працівниками поліції розгляд справи про адміністративне правопорушення проведено без дотримання вимог КУпАП, Закону України «Про національну поліцію» та відомчих інструкцій, які регулюють особливості оформлення матеріалів про про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-2 КУпАП. Покликається на те, що оскільки поліцейським не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення водієм правил дорожнього руху, то вимоги інспектора до водія про пред`явлення документів на право керування є неправомірними, а правоохоронці можуть зупиняти авто, лише коли є факт правопорушення. У протоколі не зазначено, яка була причина зупинки, як це передбачено ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію». Вважає, що докази того, що водій ОСОБА_1 порушив ПДР і тому мав зупинитися на чиюсь законну вимогу, у матеріалах справи відсутні. Отже, докази вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, також відсутні. За таких обставин просив провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, а також у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП.

Вивчивши матеріали справи, суддя прийшла до наступного висновку.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Згідно ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, окрім іншого, підлягає встановленню чи було вчинено адміністративне правопорушення і чи винна дана особа в його вчиненні.

Згідно з вимогами ст. 252, 254, 255, 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діянь, які містять ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого цим кодексом, є найважливішим джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення. У ньому, крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є, пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Судовий розгляд справи повинен проводитись у межах визначених у протоколі обставин про адміністративне правопорушення, який є фактичним обвинуваченням у вчиненні адміністративного правопорушення.

У відповідності до вимог ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходам впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставі і в порядку встановленому законом, а застосування заходів адміністративного впливу проводиться в межах компетенції того органу, який його застосовує у точній відповідності із законом.

Диспозицією ст. 122-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за невиконання водіями вимог про зупинку.

Відповідно ч. 1 ст. 122-2 КУпАП передбачено, що невиконання водіями вимог поліцейського, а водіями військових транспортних засобів - вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про зупинку транспортного засобу, тягне за собою накладення штрафу в розмірі дев`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від трьох до шести місяців.

Частину другу статті 122-2 виключено на підставі Закону № 3785-12 від 23.12.93\

Відповідно ч. 3 ст. 122-2 КУпАП передбачено, що невиконання вимог уповноваженої посадової особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, про зупинку транспортного засобу тягне за собою накладення штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суддею, під час слухання справи встановлено, що інспектором поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення не було зазначено частину статті 122-2 КУпАП, за якою ОСОБА_1 слід притягнути до адміністративної відповідальності, що, у свою чергу, взагалі унеможливлює розгляд справи по суті, оскільки обвинувачення не є конкретним, що суперечить вимогам ч.1 ст. 256 КУПАП.

Відповідно до п. 2.4 Правил дорожнього руху України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил.

З матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_1 порушив Правила дорожнього руху і мав би виконати вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу.

Працівниками поліції не було задокументовано та доведено належними та допустимими доказами (як от відеозапис події) факту порушення водієм таких положень ПДР, які б відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», давали право працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 . Тобто, із матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_1 допустив будь-які порушення правил дорожнього руху, за які його слід було зупинити. До матеріалів справи працівниками поліції не долучено постанови про вчинення адміністративного правопорушення, що підтверджувала б законність зупинки її транспортного засобу.

Згідно з ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 10 вересня 2013 року (справа № 21-183а13), також аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2014 року у справі № 21-519а14.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Обов`язок щодо збирання доказів, відповідно ст.251 КУпАП, покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення. Сам протокол про адміністративні правопорушення, за відсутності інших доказів, не є, на думку суду, належним і допустимим доказом в розумінні ч.1 ст.251 КУпАП.

Отже, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення останнім правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. Аналогічна права позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №536/1703/17, адміністративне провадження №К/9901/3839/17.

Суд не має права самостійно відшуковувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Отак суддею, під час розгляду справи не встановлено об`єктивних, належних та допустимих доказів, що б підтверджували вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого будь-якою частиною статті 122-2 КУпАП.

Відповідно вимог п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Отак, на думку судді провадження у справі підлягає закриттю за цих обставин.

Крім того відповідно до положень ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій і четвертій цієї статті.

Згідно вимог ст. 247 ч.7 КУпАП , провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення 01.12.2024 року, а тримісячний строк з моменту вчинення правопорушення, в межах якого може бути накладено стягнення, сплинув 01.03.2025 року, тож з урахуванням положень ст. 247 ч.7 КУпАП, провадження по справі має бути закрите ще і з підстав закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Підсумовуючи викладене, з урахуванням пояснень захисника Джури О.М., з урахуванням наявності неконкретного обвинувачення, з урахуванням недоведеності обвинувачення та відсутності події і складу адміністративного правопорушення та закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності, вивчивши та оцінивши матеріали провадження, суддя дійшла висновку, що справа підлягає закриттю.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 9, 38, 122-2, 247, 256, 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИЛА:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122-2 КУпАП закрити.

Постанова може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову, протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Ірина КУСІК