КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 33/824/1754/2025
Справа № 379/1528/24
Головуючий в суді І інстанції Разгуляєва О.В.
Доповідач в суді ІІ інстанції Кашперська Т.Ц.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 березня 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Кашперської Т.Ц., з участю секретаря Діденка А.С., розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Таращанського районного суду Київської області від 16 січня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним в порушенні п. 2.9 «а», 2.5 ПДР та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Таращанського районного суду Київської області від 16 січня 2025 року на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Єреван, Вірменія, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за порушення п. 2.9 «а», 2.5 Правил дорожнього руху і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір у сумі 605,60 грн. на користь держави.

ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він 30 жовтня 2024 року о 19 год. 31 хв. по вул. Шевченка, 66 в м. Тараща, керував транспортним засобом ЗАЗ 110307 д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння. Огляд на стан наркотичного сп`яніння проводився у медичному закладі лікарем наркологом, що підтверджується висновком медичного закладу № 208 від 30 жовтня 2024 року, чим порушив п.2.9.а ПДР України.

Також 01 грудня 2024 року о 12 год. 48 хв. за адресою м. Тараща вул. Сікевича, 63, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ЗАЗ 110307, д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння: неприродна блідість, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР.

Не погоджуючись з даною постановою, ОСОБА_1 14 лютого 2025 року подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк апеляційного оскарження, постанову Таращанського районного суду Київської області від 16 січня 2025 року скасувати та закрити провадження в зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що 07 лютого 2025 року за адресою проживання отримав листа з суду, з якого йому стало відомо, що Таращанським районним судом Київської області 16 січня 2025 року без його участі та без участі перекладача та захисника розглянуто справу відносно нього. 13 лютого 2025 року він ознайомився з матеріалами справи та дізнався, що працівниками поліції незаконно складено протокол про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, проте він ніякого правопорушення не вчиняв.

Звертав увагу, що він є громадянином Вірменії та практично не володіє українською мовою. Коли він дізнався про порушення своїх прав, то звернувся до місцевого центру по наданню безоплатної правової допомоги, де йому пообіцяли надати при розгляді справи у суді перекладача та захисника. Він пояснив, що поліція відносно нього як громадянина Вірменії має упереджене ставлення та систематично вчиняє дії щодо незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності з надуманих підстав. Цей випадок також не є виключенням, оскільки ні 30 жовтня 2024 року, ні 01 грудня 2024 року він не керував транспортним засобом ЗАЗ 110307 д.н.з. НОМЕР_1 в стані наркотичного сп`яніння.

Вказував, що всі надані поліцією докази є сумнівними, оскільки зокрема при складанні 30 жовтня 2024 року висновку № 208 КНП ТМР «Таращанська МЛ» щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 30 жовтня 2024 року, аналізи досліджувалися не його, про що він відразу повідомив та прохав надати йому перекладача та захисника для оскарження висновку. Проте всі його прохання були проігноровані.

Звертав увагу, що направлення до медичного закладу від 01 грудня 2024 року виготовлено працівниками поліції не на місці оформлення адміністративного протоколу та не містить його підпису.

Крім того, на відео відсутні будь-які докази, що йому за присутності перекладача та захисника працівниками поліції взагалі пропонувалося пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі.

Звертав увагу, що цю апеляційну скаргу йому допомогли неофіційно підготувати працівники місцевого центру по наданню безоплатної правової допомоги, проте суд, незважаючи на його прохання, жодних офіційних запитів про надання захисника та перекладача не робив. Хоча при поданні заяви про відкладення розгляду справи, яку йому допоміг скласти працівник суду, він просив вказати про те, що йому необхідний перекладач та захисник. Однак всі ці прохання судом були проігноровані.

Посилався на параграф 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення ЄСПЛ у справі «Шабельник проти України» щодо права обвинуваченого на безоплатну допомогу перекладача, п. 12 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України 06 листопада 2015 року № 1376, яким передбачено, що у разі, якщо особа, стосовно якої складається протокол про адміністративне правопорушення, не володіє українською мовою, протокол про адміністративне правопорушення складається за участю перекладача.

Вказував, що з самих матеріалів адміністративного провадження чітко вбачається, що він є громадянином Вірменії. При цьому в матеріалах справи відсутні докази, що він володіє українською мовою, якою було складено матеріали про адміністративні правопорушення, і відповідно він мав можливість з ними ознайомитись, розуміти обставини, викладені в протоколі та відповідно викладати свої зауваження чи заперечення, заявляти відповідні клопотання; чи зрозумілий порядок проходження огляду, передбачений ст. 266 КУпАП, і відповідно чи міг він реалізувати свої права, зокрема, пройти огляд у закладі охорони здоров`я.

Наводив зміст ст. 274 КУпАП, вказував, що жодних відомостей про участь перекладача під час складання адміністративних матеріалів не зазначено, відомості про те, що він як особа, що притягається до відповідальності, розуміє українську мову та послуги перекладача, йому не потрібні, матеріали адміністративного провадження не містять.

А як наслідок, відсутні підстави стверджувати, що дотримано порядок огляду, що тягне за собою визнання його недійсним згідно ч. 5 ст. 266 КУпАП, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що йому було зрозуміло порядок проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, зокрема щодо проходження огляду у закладі охорони здоров`я, а також зміст висунутого відносно нього обвинувачення, що працівниками поліції було залучено компетентного перекладача відповідно до параграфу 3 ст. 6 Конвенції, ст. 268 КУпАП, п. 12 Інструкції № 1376 або що працівниками поліції було роз`яснено йому право на здійснення такого перекладу з української мови, якою було складено матеріали про адміністративне правопорушення на мову, якою він володіє.

Посилався на рішення ЄСПЛ у справі «Авшар проти Туречини» щодо презумпції винуватості, ч. 3 ст. 62 Конституції України.

Наводив зміст ст. 251, 254, 256 КУпАП, п. 1 розділу ІІ Інструкції № 1395, якою передбачено, що до протоколу про адміністративне правопорушення долучається акт огляду на стан сп`яніння у разі проведення огляду на стан сп`яніння.

Зазначав, що процедура проведення, проходження та направлення водіїв транспортних засобів на огляд, зокрема щодо стану алкогольного сп`яніння, передбачена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103.

Наводив зміст п. 12 Інструкції, п. 6, 7, 10 Порядку.

Вказував, що постановою суду першої інстанції у його відсутності та без залучення перекладача та захисника його незаконно було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення.

В судове засідання 17 березня 2025 року ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений шляхом направлення судової повістки-повідомлення, яку отримав 11 березня 2025 року, а також телефонограмою від 27 лютого 2025 року, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав.

Відповідно до ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 заявлено клопотання про залучення до участі в справі перекладача з української та вірменської мови. Оскільки ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, відповідно до вимог ст. 294 КУпАП суд ухвалив провести розгляд справи у відсутності особи, яка подала скаргу, клопотання про залучення до участі в справі перекладача залишено без задоволення.

Для з`ясування, в тому числі, зазначених обставин ОСОБА_1 викликався в судове засідання, проте останній не з`явився, поданих ним клопотань не підтримав, необхідності призначення перекладача не обґрунтував. Судом апеляційної інстанції також враховано, що

апеляційну скаргу складено українською мовою від імені особисто ОСОБА_1 та підписано ним самим.

Також в апеляційній скарзі ОСОБА_1 заявлено клопотання про залучення захисника з місцевого центру з надання безоплатної правової допомоги, яке було залишене апеляційним судом без задоволення, враховуючи наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України, передбачено, що кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» безоплатна вторинна правнича допомога - вид державної гарантії, що полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя. Безоплатна вторинна правнича допомога включає такі види правничих послуг: 1) захист; 2) здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правничу допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; 3) складення документів процесуального характеру.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» право на безоплатну вторинну правничу допомогу згідно з цим Законом та іншими законами мають такі категорії фізичних осіб:

1) повнолітні особи, які перебувають під юрисдикцією України, якщо їхній середньомісячний дохід, розрахований відповідно до методики, затвердженої Міністерством юстиції України, не перевищує двох розмірів прожиткового мінімуму, розрахованого та затвердженого відповідно до закону для осіб, які належать до основних соціальних і демографічних груп населення, а також особи з інвалідністю, які отримують пенсію або державну соціальну допомогу відповідно до законів України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю" і "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю", у розмірі, що не перевищує двох прожиткових мінімумів для працездатної особи, - на всі види правничих послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону;

2) діти - на всі види правничих послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону;

3) особи, до яких застосовано адміністративне затримання, - на правничі послуги, передбачені пунктами 1 і 3 частини другої статті 13 цього Закону;

4) особи, до яких застосовано адміністративний арешт, - на правничі послуги, передбачені пунктами 1 і 3 частини другої статті 13 цього Закону;

5) особи, які відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України вважаються затриманими, - на правничі послуги, передбачені пунктами 1 і 3 частини другої статті 13 цього Закону, а також на правничі послуги, передбачені пунктом 2 частини другої статті 13 цього Закону, у разі якщо такі особи є заявниками, визнані потерпілими або є свідками в іншому кримінальному провадженні, у зв`язку з незаконністю такого затримання, у разі порушення прав затриманої особи, застосування насильства, катувань, інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження під час затримання, до завершення відповідних проваджень;

6) особи, стосовно яких обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, - на правничі послуги, передбачені пунктами 1 і 3 частини другої статті 13 цього Закону, а також на правничі послуги, передбачені пунктом 2 частини другої статті 13 цього Закону, у разі застосування до таких осіб насильства, катувань, інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження під час перебування під вартою;

7) особи, у кримінальних провадженнях стосовно яких відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України залучається захисник для здійснення захисту за призначенням, - на правничі послуги, передбачені пунктами 1 і 3 частини другої статті 13 цього Закону, а також на правничі послуги, передбачені пунктом 2 частини другої статті 13 цього Закону, у разі застосування до таких осіб насильства, катувань, інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження;

8) особи, у кримінальних провадженнях стосовно яких відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України залучається захисник для проведення окремої процесуальної дії, - на правничі послуги, передбачені пунктами 1 і 3 частини другої статті 13 цього Закону;

9) особи, засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або обмеження волі, - на всі види правничих послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону;

10) особи, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", - на правничі послуги, передбачені пунктами 2 і 3 частини другої статті 13 цього Закону, з моменту подання особою заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту в Україні, до прийняття остаточного рішення за заявою;

11) іноземці та особи без громадянства, затримані з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, - на правничі послуги, передбачені пунктами 2 і 3 частини другої статті 13 цього Закону, з моменту затримання;

12) особи, які звернулися із заявою про визнання особою без громадянства, - на правничі послуги, передбачені пунктами 2 і 3 частини другої статті 13 цього Закону, з дня подання особою заяви про визнання особою без громадянства до прийняття остаточного рішення за заявою, а також під час оскарження відмови про визнання особою без громадянства, отримання дозволу на імміграцію, оформлення посвідки на тимчасове чи постійне проживання;

13) особи, які не мають документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, - на правничі послуги, передбачені пунктами 2 і 3 частини другої статті 13 цього Закону, з питань встановлення в судовому порядку фактів, що мають юридичне значення, пов`язаних з оформленням та видачею таких документів;

14) внутрішньо переміщені особи - на всі види правничих послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону;

15) особи, які звернулися із заявою про взяття їх на облік як внутрішньо переміщених осіб, - на правничі послуги, передбачені пунктами 2 і 3 частини другої статті 13 цього Закону, з питань, що пов`язані з оскарженням рішення про відмову в отриманні довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, до моменту отримання зазначеної довідки або з питань, пов`язаних із встановленням фактів, що мають юридичне значення стосовно таких осіб;

16) громадяни України, які проживають на тимчасово окупованій території або на території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), - на правничі послуги, передбачені пунктами 2 і 3 частини другої статті 13 цього Закону, з питань, пов`язаних із захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб (у тому числі про відшкодування шкоди, завданої внаслідок обмеження у здійсненні права власності на нерухоме майно або його знищення, пошкодження) у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації та тимчасовою окупацією території України;

17) ветерани війни та члени сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, члени сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, особи, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, - на всі види правничих послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону;

18) особи, які перебувають під юрисдикцією України і звернулися для отримання статусу особи, на яку поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", - на правничі послуги, передбачені пунктами 2 і 3 частини другої статті 13 цього Закону, з питань, що пов`язані з отриманням такого статусу;

19) особи, які мають особливі трудові заслуги перед Батьківщиною, та особи, які належать до числа жертв нацистських переслідувань, - на всі види правничих послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону;

20) особи, реабілітовані відповідно до законодавства України, - на правничі послуги, передбачені пунктами 2 і 3 частини другої статті 13 цього Закону, з питань, що пов`язані з реабілітацією;

21) особи, які постраждали від торгівлі людьми, - на правничі послуги, передбачені пунктами 2 і 3 частини другої статті 13 цього Закону, з питань, пов`язаних із захистом їхніх прав, визначених Законом України "Про протидію торгівлі людьми";

22) особи, які постраждали від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, - на правничі послуги, передбачені пунктами 2 і 3 частини другої статті 13 цього Закону, з питань, пов`язаних із захистом їхніх прав, визначених законами України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" і "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків";

23) потерпілі від кримінальних правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканості, катування або жорстокого поводження під час воєнних дій чи збройного конфлікту - на правничі послуги, передбачені пунктами 2 і 3 частини другої статті 13 цього Закону, у кримінальних провадженнях, розпочатих за фактом вчинення таких кримінальних правопорушень;

24) особи, стосовно яких суд розглядає справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною; поновлення цивільної дієздатності недієздатних фізичних осіб та фізичних осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, звільнення від повноважень опікунів чи піклувальників таких осіб, - на правничі послуги, передбачені пунктами 2 і 3 частини другої статті 13 цього Закону, протягом розгляду справи в суді;

25) особи, стосовно яких суд розглядає справи про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку або примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу, - на правничі послуги, передбачені пунктами 2 і 3 частини другої статті 13 цього Закону, протягом розгляду справи в суді;

26) викривачі у зв`язку з повідомленням ними інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення - на всі види правничих послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону, з питань, пов`язаних із захистом їхніх прав у зв`язку з таким повідомленням;

27) особи, які повідомили про активи, зазначені у пунктах 1, 1-1 частини першої статті 4 Закону України "Про санкції", - на всі види правничих послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону, з питань, пов`язаних із захистом їхніх прав у зв`язку з таким повідомленням;

28) особи, стосовно яких згідно із Законом України "Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей" встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, - на всі види правничих послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону, на час позбавлення особистої свободи та після звільнення у зв`язку із захистом прав і законних інтересів, порушених через позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України;

29) громадяни України, які звернулися з питань встановлення в судовому порядку фактів, що мають юридичне значення, пов`язаних з відновленням втрачених документів, необхідних для отримання компенсації відповідно до Закону України "Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України", - на правничі послуги, передбачені пунктами 2 і 3 частини другої статті 13 цього Закону.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають таке саме право на безоплатну вторинну правничу допомогу, як і громадяни України, крім винятків, встановлених Конституцією, законами України чи міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» центр з надання безоплатної правничої допомоги, в тому числі: приймає рішення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги або про відмову в наданні безоплатної вторинної правничої допомоги; забезпечує складання процесуальних документів за зверненням суб`єктів права на безоплатну вторинну правничу допомогу; забезпечує участь захисника в розгляді справи про адміністративне правопорушення; забезпечує здійснення представництва інтересів суб`єктів права на безоплатну вторинну правничу допомогу в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; укладає договори з адвокатами, включеними до Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правничу допомогу, для надання такої допомоги; видає доручення для підтвердження повноважень захисника або повноважень адвоката для здійснення представництва інтересів особи в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» звернення про надання одного з видів правничих послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону, подаються особами, які досягли повноліття, або їх представниками до центру з надання безоплатної правничої допомоги в письмовій формі за місцем фактичного проживання таких осіб незалежно від реєстрації місця проживання чи місця перебування особи або за місцезнаходженням органу, що здійснює дізнання, досудове розслідування, суду, слідчого судді, що розглядають справу.

Статтею 271 КУпАП передбачено, що якщо особа є суб`єктом права на безоплатну вторинну правову допомогу, у розгляді справи про адміністративне правопорушення може брати участь адвокат, який призначений Центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Зазначений адвокат має права, передбачені частиною першою цієї статті та іншими законами.

Таким чином, з аналізу наведених вимог закону вбачається, що вторинна правнича допомога, в тому числі шляхом призначення захисника, здійснюється за зверненням безпосередньо осіб, які мають право на таку допомогу, а призначення захисника органом, в провадженні якого перебуває справа про адміністративне правопорушення (в даному випадку судом), не передбачене.

Вирішуючи заяву ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до статті 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

З матеріалів справи встановлено, що строк на оскарження постанови ОСОБА_1 пропустив з поважних причин, оскільки розгляд справи судом першої інстанції проведено у відсутності ОСОБА_1 , який отримав копію постанови 07 лютого 2025 року та подав апеляційну скаргу в межах десятиденного строку 14 лютого 2025 року.

За наведених обставин та з метою забезпечення реалізації права ОСОБА_1 на допуск до правосуддя, в якому не може бути відмовлено з формальних підстав, апеляційний суд визнає поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції та вважає за необхідне поновити цей строк.

Дослідивши матеріали справи та апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді даної справи суд першої інстанції достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 ПДР та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, на підставі протоколу про адміністративне правопорушення від 01 грудня 2024 року серії ЕПР1 № 186251, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за ст. 130 КУпАП настає виключно за керування транспортними засобами особами, які перебувають в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

За змістом ст. 266 КУпАП, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду, затвердженого постановою КМ України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі - Порядок № 1103) та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі - Інструкція № 1452/735), щодо адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП у формі відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, підстави для складання протоколу про адміністративне правопорушення у поліцейського виникають після встановлення факту керування певною особою транспортним засобом, виявлення у неї ознак наркотичного сп`яніння, висунення поліцейським пропозиції про проходження огляду на стан сп`яніння та відмови особи від проходження такого огляду, яка повинна бути висловлена у формі, яка не передбачає двозначного трактування цієї відмови чи викликати сумніви у її дійсності. Лише після висловлення такої відмови адміністративне правопорушення вважається вчиненим і породжує у поліцейського обов`язок скласти протокол про адміністративне правопорушення.

Дотримання наведених вимог під час медичного огляду ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння 01 грудня 2024 року судом першої інстанції перевірено.

Висновки суду першої інстанції про доведеність факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння по епізоду 01 грудня 2024 року стверджуються зібраними у справі доказами, а саме:

даними, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення від 01 грудня 2024 року серії ЕПР1 № 186251;

відеозаписами з бодікамери Motorolla № 476287; № 476274;

актом огляду на стан наркотичного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів;

направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 01 грудня 2024 року;

рапортом поліцейського батальйону № 2 ППП в місті Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП капрала поліції Є. Тимченка від 01 грудня 2024 року.

Судом першої інстанції досліджено диск «2/2» відеозапис «clip-2» , «clip-3» на диску DVD-R, доданому до протоколу про адміністративне правопорушення, із якого встановлено, що автомобіль ЗАЗ 110307 д.н.з. НОМЕР_1 рухається по автошляху безпосередньо перед зупинкою. В подальшому з відеозапису вбачається, що з бокових пасажирських дверей першою вийшла жінка, через хвилину за нею з тих же дверей вийшов ОСОБА_1 ( інтервал часу 12:48:57 год. 12:49:12 год. «clip-3»).

Також судом встановлено, що з відеозаписів на диску DVD-R диск «2/2» міститься відеозапис «clip-1» за період часу з 12:48 год. по 14:08 год. Так о 12:49 год. працівники поліції підходять до ОСОБА_1 , який стоїть на узбіччі дороги біля припаркованого автомобіля ЗАЗ 110307 д.н.з. НОМЕР_1 . На запитання працівника поліції, куди він прямує, ОСОБА_1 повідомив, що він не водій, а водій в магазин пішла, вказуючи на свою цивільну дружину. На запитання працівника поліції, чому водій вийшла через пасажирські двері, ОСОБА_1 відповів «Як хоче так і виходить», водійська дверка зламана, не відчиняється. В подальшій розмові ОСОБА_1 підтвердив, що заперечував керування автомобілем, щоб до нього не було запитань. В період часу з 13:27 год. по 13:31 год. працівником поліції повторно вказано ознаки наркотичного сп`яніння виявлені у ОСОБА_1 (виражене тремтіння рук), та на питання, чи буде він проходити огляд на стан наркотичного сп`яніння в найближчому медичному закладі в грубій формі (нецензурна лайка) відмовляється від проходження огляду. Крім того о 13:40 год. ОСОБА_1 разом з дружиною сідають в автомобіль ( ОСОБА_1 займає місце водія) та їдуть з місця події. В період часу з 13:44 год. по 14:08 год. працівник поліції починає складати протокол відносно ОСОБА_1 .

Докази, наявні в матеріалах справи, узгоджуються між собою, у суду першої інстанції не було підстав вважати їх неналежними або недопустимими.

Дослідивши вказані докази та надавши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у формі відмови водія від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, наявності підстав для притягнення його до відповідальності та на законних підставах наклав на нього стягнення, належним чином мотивувавши своє рішення.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить доводів, які би вказували на незаконність ухваленого судом рішення в цій частині.

Доводи апеляційної скарги, що направлення до медичного закладу від 01 грудня 2024 року не містить підпису ОСОБА_1 , не спростовують правильних висновків суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 ПДР та скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та відхиляються апеляційним судом.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 не пропонувалося пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, спростовується відеозаписом, належну оцінку якому було надано судом першої інстанції, а саме встановлено, що в період часу з 13:27 год. по 13:31 год. працівником поліції повторно вказано ознаки наркотичного сп`яніння виявлені у ОСОБА_1 (виражене тремтіння рук, поведінка, що не відповідає обстановці), та на питання, чи буде він проходити огляд на стан наркотичного сп`яніння в найближчому медичному закладі в грубій формі (нецензурна лайка) відмовляється від проходження огляду.

О 13:38 працівник поліції намагається роз`яснити ОСОБА_1 його права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, останній не бажає слухати, перебиває.

О 13:40 ОСОБА_1 займає місце водія в транспортному засобі і залишає місце події без дозволу працівників поліції.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 є громадянином Вірменії та не розуміє української мови, апеляційний суд враховує наступне.

Згідно п. 12 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06 листопада 2015 року № 1376, у разі якщо особа, стосовно якої складається протокол про адміністративне правопорушення, не володіє українською мовою, протокол про адміністративне правопорушення складається за участю перекладача.

Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 дійсно є громадянином Вірменії, що підтверджується копією паспорту, наявного в матеріалах справи (а. с. 17 - 19).

Разом із тим, доводи апеляційної скарги про порушення працівниками поліції права на захист ОСОБА_1 , що виразилося у оформленні матеріалів про адміністративне правопорушення без участі перекладача та захисника, є безпідставними, оскільки з відеозапису події не вбачається, що ОСОБА_1 не володіє українською мовою та що ОСОБА_1 мав труднощі у мовному спілкуванні з працівниками поліції, натомість вільно спілкуючись з ними, останнім не заявлялося клопотання про залучення до справи перекладача або захисника.

Крім того, апеляційний суд відхиляє посилання ОСОБА_1 на незалучення захисника працівниками поліції під час вимоги пройти медичний огляд як такі, що не ґрунтуються на вимогах ст. 14 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу», якою визначено категорії фізичних осіб, що мають право на безоплатну вторинну правничу допомогу згідно з цим Законом та іншими законами, до жодної з яких ОСОБА_1 не відноситься і доказів на підтвердження протилежного ним не надано.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції, незважаючи на прохання ОСОБА_1 , жодних офіційних запитів про надання захисника та перекладача не робив, відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані, позаяк в матеріалах справи наявна лише одна заява ОСОБА_1 , яка подавалася до суду першої інстанції 17 грудня 2024 року, в якій він просив відкласти розгляд справи в зв`язку зі смертю близької особи (а. с. 46).

Із матеріалів справи також вбачається, що вищезазначена заява ОСОБА_1 подана до суду власноручно українською мовою. Також 13 лютого 2025 року ОСОБА_1 власноручно подавав до суду заяви про ознайомлення з матеріалами справи (а. с. 58, 59), викладені українською мовою, знайомився із матеріалами справи без участі перекладача, особисто зробив відмітку, що він ознайомлений із матеріалами справи.

Крім того, апеляційна скарга подана ОСОБА_1 особисто українською мовою.

Доводи апеляційної скарги, що працівниками поліції не було роз`яснено ОСОБА_1 права на здійснення перекладу протоколів про адміністративні правопорушення з української мови, відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані, позаяк із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 спілкувався з працівниками поліції та не повідомляв останнім про те, що він не володіє українською мовою.

Доводи, зазначені в апеляційній скарзі, не впливають на законність постанови та не спростовують порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 ПДР України за наявності у справі вищевказаних доказів, які повністю підтверджують обставини вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, а зводяться лише до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції надав відповідну правову оцінку.

Апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції розглянув справу у відсутності ОСОБА_1 , з огляду на положення ст. 268 КУпАП, якою передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Враховуючи, що ОСОБА_1 був повідомлений про місце і час розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 49), клопотань про відкладення розгляду справи не направляв, у суду першої інстанції були відсутні передбачені законом підстави для відкладення судового засідання.

Доводи апеляційної скарги, що поліція відносно ОСОБА_1 як громадянина Вірменії має упереджене ставлення та систематично вчиняє дії щодо незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності з надуманих підстав, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду, є припущеннями і розцінюються апеляційним судом як намагання уникнути відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення.

При цьому апеляційний суд враховує рішення по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, в якому Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У відповідності до ст. 23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За змістом ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Зазначені вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладенні на нього стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами були дотримані у повній мірі.

Разом із тим, ухвалюючи рішення про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за порушення п. 2.9 «а» ПДР та сконання адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, 30 жовтня 2024 року, суд першої інстанції визнав доведеним те, що останній вчинив правопорушення, яке проявилось у керуванні транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння у час, місці та за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Між тим, такий висновок суддею зроблений на підставі неповно досліджених доказів та внаслідок їх неналежної оцінки і погодитись з цим висновком неможливо.

Відповідно до п. 2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння ґрунтуються на дослідженні таких доказів:

протоколом про адміністративне правопорушення від 30 жовтня 2024 року серії ЕПР1 № 162672;

відеозаписом з бодікамери Motorolla № 476647, 476759;

актом огляду на стан наркотичного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів;

висновком КНП Таращанської міської ради «Таращанська міська лікарня» щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 30 жовтня 2024 року, згідно з яким ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного сп`яніння;

рапортом поліцейського батальйону № 2 ППП в місті Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП капрала поліції А. Яремчука від 30 жовтня 2024 року.

Так, з відеозапису, наданого до протоколу про адміністративне правопорушення від 30 жовтня 2024 року, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 пройшов огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі КНП ТМР «Таращанська міська лікарня» з використанням спеціальних технічних засобів, та складено висновок за результатами огляду, згідно з яким ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного сп`яніння (відеозапис «clip-0», «clip-1» на диску «1/2»).

Між тим, вказаних доказів не достатньо для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, вчинене у формі керування транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, оскільки суд першої інстанції не звернув уваги на наступне.

Згідно з пунктом 2 Інструкції №1452/735 та пунктом 2 Порядку № 1103, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до пункту 4 Інструкції №1452/735 ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

У пункті 12 розділу ІІ Інструкції №1452/735 визначено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Згідно з пунктами 3-4 розділу ІІІ Інструкції №1452/735 огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я з метою встановлення наявності чи відсутності стану сп`яніння в обстежуваної особи.

Відповідно до пунктів 7-8 розділу ІІІ Інструкції №1452/735 проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове, а метою такого лабораторного дослідження є виявлення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння.

Згідно п. 10 Порядку № 1103, огляд водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я проводиться в будь-який час доби із застосуванням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність), тестів на вміст наркотичного засобу або психотропної речовини в організмі особи. У разі позитивного результату тесту обов`язковим є підтвердження наявності наркотичного засобу або психотропної речовини лабораторним дослідженням.

Предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук. Для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 цього розділу (пункти 12-13 розділу ІІІ Інструкції №1452/735).

За результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду (пункт 15 розділу ІІІ Інструкції №1452/735).

Відповідно до положень пункту 22 розділу ІІІ Інструкції №1452/735 висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 162672, ОСОБА_1 30 жовтня 2024 року о 19:31:00 у м. Тараща, вул. Шевченка, 66 керував транспортним засобом ЗАЗ 110307 д.н.з. НОМЕР_2 , перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння. Огляд проводився у встановленому законом порядку в медичному закладі у лікаря нарколога, що підтверджується висновком медичного закладу № 208 від 30 жовтня 2024 року.

До вказаного протоколу доданий висновок з КНП «Таращанська міська лікарня» від 30 жовтня 2024 року, згідно якого ОСОБА_1 30 жовтня 2024 року о 20 год. 10 хв. перебував у стані наркотичного сп`яніння.

З відеозапису вбачається, що предметом дослідження біологічного середовища ОСОБА_1 була сеча, при цьому огляд ОСОБА_1 проводився із застосуванням тесту на вміст наркотичного засобу або психотропної речовини в організмі особи, однак після отримання позитивного результату тесту діагноз встановлено та внесено до висновку КНП «Таращанська міська лікарня» без проведення лабораторних досліджень.

Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 заперечував проти результатів медичного огляду і просив взяти у нього зразки інших біологічних середовищ (крові), однак йому в цьому було відмовлено.

Зазначені обставини у поєднанні із фактом відсутності лабораторних досліджень викликає обґрунтований сумнів у доведеності факту перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння, що, відповідно до положень ст. 62 Конституції України, судом тлумачиться на користь ОСОБА_1 .

Таким чином, огляд ОСОБА_1 у медичному закладі - КНП «Таращанська міська лікарня» на стан наркотичного сп`яніння проведений з порушенням Інструкції №1452/735, зокрема, з порушенням пунктів 7-8 розділу ІІІ цієї Інструкції, яка вказує на обов`язковість проведення лабораторних досліджень для визначення наркотичного засобу або психотропної речовини з метою виявлення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння, та п. 10 Порядку № 1103, яким передбачено, що у разі позитивного результату тесту обов`язковим є підтвердження наявності наркотичного засобу або психотропної речовини лабораторним дослідженням, а тому відповідно до приписів пункту 22 Інструкції №1452/735 висновки щодо результатів медичного огляду на стан сп`яніння вважаються недійсними.

Апеляційний суд враховує, що виявлення у водія ознак наркотичного сп`яніння, передбачених пунктом 4 розділу І Інструкції №1452/735 не є доказом перебування водія у стані наркотичного сп`яніння, а є підставою для проведення огляду такого водія у встановленому законом порядку, що прямо вказано у пункті 2 розділу І цієї Інструкції, за результатами якого відповідний стан сп`яніння знайде або не знайде підтвердження.

Інших доказів, які б підтверджували факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 в стані наркотичного сп`яніння 30 жовтня 2024 року, матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 62 Конституції України винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Оцінивши наявні в матеріалах справ докази, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при встановленні обставин подій 30 жовтня 2024 року, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення ЕПР1 № 162672, не дотримано вимог ст. 245, 252, 268, 280 КУпАП, в результаті чого суд дійшов необґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.9 «а» ПДР та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин постанова Таращанського районного суду Київської області від 16 січня 2025 року в частині визнання ОСОБА_1 винним в порушенні п. 2.9 «а» ПДР за протоколом про адміністративне правопорушення від 30 жовтня 2024 року серії ЕПР1 № 162672 підлягає скасуванню, а провадження у справі в цій частині - закриттю з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В частині визнання ОСОБА_1 винним в порушенні п. 2.5 ПДР за протоколом про адміністративне правопорушення від 01 грудня 2024 року серії ЕПР1 № 186251 та в частині накладення адміністративного стягнення постанова Таращанського районного суду Київської області від 16 січня 2025 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Таращанського районного суду Київської області від 16 січня 2025 року в частині визнання ОСОБА_1 винним в порушенні п. 2.9 «а» ПДР за протоколом про адміністративне правопорушення від 30 жовтня 2024 року серії ЕПР1 № 162672 скасувати та закрити провадження в справі в цій частині з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В частині визнання ОСОБА_1 винним в порушенні п. 2.5 ПДР за протоколом про адміністративне правопорушення від 01 грудня 2024 року серії ЕПР1 № 186251 та в частині накладення адміністративного стягнення постанову Таращанського районного суду Київської області від 16 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кашперська Т.Ц.