ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/465/25 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю захисника особи, яка притягається до відповідальності адвоката Онопка В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Онопка на постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 січня 2025 року стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець м. Києва,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

Постановою встановлено, що водій ОСОБА_1 , в порушення вимог п. 2.5 ПДР України, 25 вересня 2024 року о 02.40 год. на автодорозі с. Мартове -с. Першотравневе, 2 км., керував автомобілем «Тойота», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, від проходження тесту на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою Алкотест 6820, проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, відповідальність за що передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі захисник Онопко В.С. просив скасувати судову постанову в частині позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник посилалася на те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем та проходить службу на посаді командира 1 ремонтного відділення бронетанкової техніки ремонтного взводу бронетанкової техніки ремонтної роти. Вказував, що у зв`язку з неукомплектованістю військової частини на ОСОБА_2 , крім прямих обов`язків командира 1 ремонтного відділення бронетанкової техніки ремонтного взводу бронетанкової техніки ремонтної роти покладено також додаткові посадові обов`язки, які він може виконувати виключно за наявності у нього водійського посвідчення, зокрема: доставка комплектуючих до військової техніки; евакуація військової техніки, яка була пошкоджена ворожими обстрілами; передислокація військової техніки; здійснення інших повноважень в частині, що стосується керування транспортними засобами, в тому числі, по дорогам «цивільного призначення». Посилався також на те, що позбавлення ОСОБА_1 посвідчення водія ускладнить повноцінне та ефективне функціонування його підрозділу, що зумовить додаткові складнощі для військової частини НОМЕР_2 .

В судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної інстанції повідомлений належним чином.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник Онопко В.С. повідомив, що ОСОБА_1 повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, однак він є військовослужбовцем, який на теперішній час перебуває безпосередньо на лінії бойового зіткнення, а тому просив розглянути його апеляційну скаргу без участі ОСОБА_1 , враховуючи наявність його письмових пояснень.

Враховуючи наведене, а також положення ст.ст. 268, 271 КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги захисника Онопка В.С. без участі ОСОБА_1 , за наявності тих відомостей, які містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи захисника Онопка В.С., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд не дотримався всіх вказаних вимог закону.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом встановлено об`єктивні відомості, які спростовують висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, судом першої інстанції допущена неповнота дослідження фактичних обставин цієї справи, оскільки вимушеність відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння була обумовлена необхідністю виконання ним його обов`язків військовослужбовця, від невідкладності виконання яких залежало життя його побратимів та збереження військової техніки, а також виконання бойових завдань.

Зазначене свідчить про формальний підхід суду першої інстанції у з`ясуванні всіх обставин, які мають суттєве значення для повного та об`єктивного розгляду цієї справи.

Натомість під час апеляційного перегляду цієї справи захисник повідомив, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем та безпосередньо 25.09.2024 року об 02:40 год. виконував усний наказ свого командира щодо невідкладної доставки комплектуючих до військової частини.

Оцінюючи вищенаведені обставини, належить врахувати, що відповідно до відомостей листа командира військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_3 від 20.11.2024 року за № 9151 (арк. 54-55) вбачається, що молодший сержант ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 на посаду командира 1 ремонтного відділення бронетанкової техніки ремонтного взводу бронетанкової техніки ремонтної роти. Крім того, ОСОБА_1 включено до складу сил та засобів оперативного управління військ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », які залучаються та беруть безпосередню участь в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф. Враховуючи неукомплектованість військової частини НОМЕР_2 на молодшого сержанта ОСОБА_1 , крім прямих обов`язків командира 1 ремонтного відділення бронетанкової техніки ремонтного взводу бронетанкової техніки ремонтної роти покладено додаткові посадові обов`язки, які він може виконувати виключно за наявності у нього водійського посвідчення. До таких обов`язків відноситься: доставка комплектуючих до військової техніки; евакуація військової техніки, яка була пошкоджена ворожими обстрілами; передислокація військової техніки; здійснення інших повноважень в частині, що стосується керування транспортними засобами, в тому числі по дорогам «Цивільного призначення».

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник повідомив, що ОСОБА_1 25.09.2024 року відповідно до усного наказу свого командира, безпосередньо виконував покладені на нього додаткові обов`язки, а саме на виконання усного наказу свого безпосереднього командира вимушений був прибути до місця дислокації військової часини для отримання запасних деталей для подальшого термінового ремонту військової броньованої техніки, що підтверджується змістом листа, який було направлено суду першої інстанції до ухвалення оскаржуваного судового рішення. Зокрема, з нього вбачається, що враховуючи неукомплектованість військової частини, а також необхідність отримання запасних частин для термінового ремонту броньованої військової техніки, ОСОБА_1 саме 25.09.2024 року, виконуючи наказ свого командира, керуючи автомобілем прямував до певного місця, де мав отримати запасні деталі для ремонту броньованої військової техніки, що обумовлювало негайне виконання цих дій в умовах бойової обстановки.

Поряд з цим захисник повідомив, що наказ командира, який 25.09.2024 року виконував ОСОБА_1 , є військовою таємницею, а тому останній не повідомив та об`єктивно не мав можливості розголошувати працівникам поліції.

Також захисник вказував, що під час розгляду справи в суді першої інстанції ці відомості також не були розголошені, оскільки ОСОБА_1 перебував на тій же військовій посаді та тій же ділянці фронту.

Проте, враховуючи те, що на час апеляційного розгляду ОСОБА_1 переведений на іншу ділянку фронту, такі відомості частково можуть бути розголошені, про що ОСОБА_1 повідомив свого захисника, а останній суд апеляційної інстанції в судовому засіданні.

Поряд з цим, з відеозапису, який долучений до справи працівником поліції, поза розумним сумнівом, вбачається, що ОСОБА_1 повідомив працівників поліції, що він є військовослужбовцем, однак останні не звернувши на це увагу та не встановивши підставу перебування ОСОБА_1 у цьому місці, склали стосовно нього протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП.

Поряд з цим, 17.03.2025 року до канцелярії Харківського апеляційного суду надійшли письмові пояснення ОСОБА_1 , який вказував, що 25.09.2024 року керуючи автомобілем «Тойота» він виконував усний наказ свого командира, щодо прибуття в певне місце дислокації для виконання низки завдань, які перелічені в листі його командира ОСОБА_4 . Складність та терміновість подібних завдань полягає в тому, що Харківська область територіально дуже наближена до лінії зіткнення з ворогом, а в деяких місцях складає від кількох до 10-20 кілометрів. Вказана відстань є абсолютно досяжною для ворожих дронів, які вишукують наявність техніки або її скубчення, що відразу призводить до обстрілу та бомбардувань, що може призвести до її знищення та загибелі особового складу. Вказані обставини обумовлювали негайного прибуття, за наказом, в певну точку дислокації для вжиття необхідних заходів. Зазначені відомості та систематичне виконання таких обов`язків підтверджується відомостями листа командира військової частини НОМЕР_2 . Тобто, специфіка виконання такого наказу вимагає певної секретності та не розголошення певних відомостей, а тому він не мав можливості розкрити цю інформацію працівникам поліції, хоча повідомив, що є військовослужбовцем. На теперішній час ОСОБА_1 переведений на іншу ділянку фронту, а тому має можливість повідомити ці уривчасті обставини цієї події. Також вказував, що виконуючи наказ, він намагався запобігти будь-якої загрози для ЗСУ та держави під час воєнного стану.

Належить врахувати, що суд першої інстанції отримавши ці відомості від командира військової частини своєчасно, тобто до ухвалення судового рішення, не дослідив їх та не надав будь-якої оцінки. Про що свідчить зміст мотивувальної частини оскаржуваної постанови.

Вказані обставини свідчать про неповноту та однобічність судового розгляду без врахування фактичних обставин події.

Натомість, враховуючи відомості, які зазначені в листі командира військової частини НОМЕР_2 (арк. 54-55), вбачається, що саме доставка комплектуючих до військової техніки, в тому числі, входить до обов`язків ОСОБА_1 , що об`єктивно узгоджується з відомостями, які зазначені в його письмових поясненнях.

Будь-яких відомостей, які можуть спростувати факт виконання ОСОБА_1 усного наказу свого безпосереднього командира, матеріали цієї справи не містять, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 25.09.2024 року дійсно виконував усний наказ свого командира під час воєнного стану з метою запобігання шкоди ЗСУ та державі.

Поряд з цим належить врахувати, що подія за участю ОСОБА_1 , яка зафіксована в протоколі про адміністративне правопорушення, відбулась на автодорозі с. Мартове с. Першотравневе, яка знаходиться у безпосередній близькості до лінії бойового зіткнення, що також свідчить про те, що ОСОБА_1 саме виконував наказ командира, оскільки перебування у цій місцевості на службовому автомобілі у воєнній формі під час дії комендантської години, що свідчить про його безпосередню причетність до виконання військових обов`язків.

Крім того, з відомостей, які містяться в матеріалах справи вбачається, що ОСОБА_1 17 червня 2023 року нагороджений Грамотою командира військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_4 (арк. 56). Поряд з цим, 01 жовтня 2024 року ОСОБА_1 оголошена подяка бригадним генералом, командувачем військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ОСОБА_5 . Також, 17 лютого 2016 року ОСОБА_1 нагороджено відзнакою Президента України «За участь в Антитерористичній операції».

Такі відомості, поза розумним сумнівом, характеризують особу ОСОБА_6 цілком позитивно.

Отже, під час апеляційного розгляду достеменно встановлено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, перебуває на посаді командира 1 ремонтного відділення бронетанкової техніки ремонтного взводу бронетанкової техніки ремонтної роти та 25.09.2024 року, тобто в день складення стосовно нього протоколу серії ААД № 838973 від 25.09.2024 року, виконував свій військовий обов`язок на підставі усного наказу командира і ця діяльність ОСОБА_1 стосувалась безпосередньо забезпечення працездатності військової техніки шляхом отримання відповідних запчастин для військової техніки та невідкладної доставки цих запчастин до місця перебування пошкодженої техніки та заміна цих запчастин, що обумовлювало пересування ОСОБА_1 під час дії комендантської години на транспортному засобі, який належить військовій частині, з метою забезпечення діяльності ЗСУ.

Крім того, для встановлення обставин події, яка зафіксована в протоколі, суд апеляційної інстанції викликав в судове засідання інспектора поліції, який складав протокол стосовно ОСОБА_1 , шляхом направлення листа до УПП в Харківській області. Належить врахувати, що суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості будь-яким іншим чином запросити працівника поліції до судового засідання.

Проте, працівник поліції в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, а тому суд апеляційної інстанції керується відомостями, які містяться в матеріалах справи.

Вказані дії вчинялись військовослужбовцем ОСОБА_1 в умовах воєнного стану свідомо, на виконання усного наказу командира, з метою нерозголошення місця дислокації частини та військової техніки що свідчить про наявність умов щодо крайньої необхідності, які передбачені ст. 18 КУпАП.

Відповідно до положень ст. 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, алу вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Оцінюючи відомості, які надав захисник, а також письмові пояснення ОСОБА_1 у сукупності з відомостями, які містяться в листі командира військової частини НОМЕР_2 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 , як військовослужбовець, виконував усний наказ свого командира щодо прибуття до певного місця дислокації для отримання комплектуючих до військової техніки, оскільки від цього залежало виконання певних військових завдань пов`язаних з відсічу збройної агресії рф, що, поза розумним сумнівом, свідчить про наявність крайньої необхідності в діях ОСОБА_1 .

Відповідно до постанови Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21 грудня 2018 року в справі № 686/5225/17 у разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Норми Закону щодо крайньої необхідності покликані сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам.

Однією з найважливіших умов правомірності стану крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Відповідно до приписів ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Приписами ст. 27 Конституції України встановлено обов`язок держави - захищати життя людини. Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Крім того, належить врахувати, що ОСОБА_1 керував автомобілем особисто та разом з ним не було будь-яких осіб, що підтверджує відомості про те, що саме він виконував наказ командира, а також факт неукомплектування військової частини, в якій він проходить військову службу.

Поряд з цим, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 під час спілкування з працівниками поліції поводив себе стримано, чітко відповідав на поставлені йому питання, а зміст відповідей є логічним та послідовним.

Такі відомості відеозапису об`єктивно підтверджують, що саме внаслідок необхідності виконання усного наказу командира, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки від оперативності виконання цього наказу залежала боєздатність певних військових частин, які потребували негайного ремонту військової техніки.

За таких обставин ОСОБА_1 , який є військовослужбовцем командиром 1 ремонтного відділення бронетанкової техніки ремонтного взводу бронетанкової техніки ремонтної роти, виконуючи усний наказ свого безпосереднього командира, їхав на транспорті, який належить військові частині, до місця збереження запасних частин для військової техніки, що є його безпосередніми обов`язками, тобто для виконання своїх безпосередніх обов`язків, які пов`язані із ремонтування пошкодженої військової техніки, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП перебуваючи в стані крайньої необхідності, а тому відповідно до вимог ст.ст 17, 18 КУпАП не підлягає адміністративній відповідальності.

Згідно із п. 4 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку вчинення дії особою в стані крайньої необхідності.

З огляду на викладене, постанову суду першої інстанції не можна вважати законною та обґрунтованою та належить скасувати, а провадження у даній справі закрити на підставі п. 4 ст. 247 КУпАП у зв`язку із вчиненням дій ОСОБА_1 в стані крайньої необхідності.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Онопка В.С. задовольнити частково.

Постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 січня 2025 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП скасувати, а провадження у цій справі закрити на підставі п.4 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з вчиненням дії особою в стані крайньої необхідності.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков