ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/805/25
провадження № 3/753/1196/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2025 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Заруба П.І., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

встановив:

26 грудня 2024 року о 19-й годині 16 хвилин в м. Києві, Бориспільське шосе КП 503 блокпост, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився у встановленому законом порядку на місці зі згоди водія за допомогою приладу «Drager 6820», результат 0,41 % проміле, чим порушив п.2.9а ПДР України.

Таким чином ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 130 КУпАП.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 повідомлений, що розгляд справи відбуватиметься в Дарницькому районному суді м. Києва.

Будучи завчасно, до початку судового розгляду, належним чином повідомленим за допомогою направлення судових повісток та смс-повідомлення, ОСОБА_1 на виклики суду не з`являвся, провадженням щодо нього не цікавився.

Приписами ч. 2 ст. 268 КУпАП, встановлено вичерпний перелік норм, при розгляді яких участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є обов`язковою. Однак, ст. 130 КУпАП в цьому переліку відсутня.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-VI від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права. У п. 41 рішення Європейського суду з прав людини «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 р. (заява № 3236/03) зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Зважаючи на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність ОСОБА_1 на підставі наявних доказів.

Згідно з вимогами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_1 повністю підтверджується наданими суду матеріалами справи, а саме фактичними даними, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 205840, який складений відповідно до вимог ст. 256 КУпАП (а.с. 1), тесті приладу «Drager 6820 відносно ОСОБА_1 результат 0,41 % проміле (а.с.2), акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів відповідно до якого ОСОБА_1 згоден з результатами огляду на стан сп`яніння (а.с.3), розписці ОСОБА_2 про те, що він зобов`язується не передавати право керування автомобілем ОСОБА_1 (а.с.6), рапорті (а.с.7), копії постанова серія ЕНА № 3735318 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП (а.с.9), копії постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 05.12.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.14-16); копії постанови Святошинського районного суду м. Києва від 05.12.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.20-23), відеозаписі з нагрудної бодікамери поліцейського, з якого вбачається як ОСОБА_1 зупинений на блокпосту, у останнього виявлені ознаки алкогольного сп`яніння. На пропозицію працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на 33 секунді ОСОБА_1 проходить огляд за допомогою приладу Драгер, результат якого 0,41 проміле. ОСОБА_1 повідомляє, що зранку снідав і випив трохи алкоголю, але вже нічого не має бути (а.с.26).

Відповідно до вимог п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Судом встановлено та повністю підтверджується матеріалами справи, результатом приладу «Drager 6820», що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, приходжу до висновку про доведеність винності ОСОБА_1 у порушенні вимог п. 2.9 «а» ПДР України та про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та необхідності накладення на нього адміністратвиного стягнення.

Відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.

Враховуючи обставини скоєного, особу ОСОБА_1 , те, що він не працює, раніше неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, обставину, що обтяжує відповідальність відповідно до ч. 1 ст. 35 КУпАП, а саме продовження протиправної поведінки, незважаючи на вимогу уповноважених на те осіб припинити її, вважаю правильним призначити йому адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавлення права керувати транспортними засобами.

Вирішуючи питання про доцільність оплатного вилучення транспортного засобу, суд виходить з того, п.п. 4 п. 28 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005 встановлено, що не можна накладати адміністративне стягнення у вигляді оплатного вилучення транспортного засобу на особу, яка вчинила відповідне правопорушення, керуючи транспортним засобом, що належить іншій особі. В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 належить іншій особі. У зв`язку з чим, суд вважає за неможливе накладення на неї додаткового адміністративного стягнення у вигляді оплатного вилучення транспортного засобу.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з правопорушника підлягає стягненню судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 130, 283, 284, 285 КУпАП, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» суддя,

постановив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3000 (трьох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 10 років.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 гривні.

Роз`яснити, що у разі несплати правопорушником штрафу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, у порядку примусового виконання постанови з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу відповідно до положень ст. 308 КУпАП.

Строк пред`явлення постанови до примусового виконання протягом трьох місяців з дня її винесення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва.

За відсутності скарги постанова набирає законної сили після закінчення десятиденного строку встановленого на оскарження.

Суддя П.І. Заруба