ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року м.Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М.,

при секретарі судового засідання Примак Н.М.,

за участю захисника адвоката Мороза В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції апеляційну скаргу захисника адвоката Мороза В.Ю., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає в АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

в с т а н о в и л а:

постановою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 9 листопада 2024 року об 23-23 год. керував транспортним засобом ВАЗ 2106 н. з. НОМЕР_1 по вул. Електрозаводській біля буд. 41 у Покровському районі міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується проведеним оглядом ОСОБА_1 на місці зупинки за допомогою газоаналізатору «Alcotest 6820», який показав наявність алкоголю 0,72 проміле у повітрі, що видихав ОСОБА_1 , що підтверджується тестом № 1460, та було зафіксовано на нагрудні камери поліцейських № 475848, 475949 та відео реєстратор, чим порушив вимоги п. 2.9 (А) ПДР.

На зазначену постанову захисник адвокат Морозов В.Ю., діючий в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу.

У поданій апеляційній скарзі захисник адвокат Морозов В.Ю., діючий в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,оспорюючи законність, обґрунтованість та підстави притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП України, просить скасувати постанову судді та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що місцевий суд не достатньо дослідив матеріали справи не звернув увагу на порушення поліцейськими норм закону.

Наголошує, що до ОСОБА_1 здійснено психологічний тиск, в наслідок чого складений протокол про адміністративне правопорушення.

Зазначає, що матеріали справи не містять відео-доказів наявності ознак алкогольного сп`яніння та факту керування транспортним засобом та не містять даних щодо повторності вчинення ОСОБА_1 правопорушення.

Вказує, що в порушення вимог Інструкції, підчас проведення огляду на стан сп`яніння, поліцейськими не роз`яснено його прав та порядку проходження огляду.

Завертає увагу, що місцевий суд визнав винним ОСОБА_1 лише на підставі матеріалів справи, не допитавши при цьому жодних осіб.

Вказує, що в протоколі про адміністративне правопорушення не вказаний номер та модель пристрою, яким велась відео-фіксація. Крім того, відсутні дані про наявність сертифікатів вказаних пристроїв, та сам відеозапис не я повним, а тому відеозапис поліцейських є недопустимим доказом.

Наголошує, що в порушення вимог Інструкції під час проведення огляду на стан сп`яніння, не долучено двох свідків.

Зазначає, що працівники поліції не наголосили причину зупинки транспортного засобу.

Крім того, на адресу апеляційного суду надійшло клопотання захисника Морозова В.Ю. про зупинення провадження у зв`язку з перебуванням ОСОБА_1 на військовій службі, або відкладення розгляду справи до закінчення дії воєнного стану, або застосувати аналогію закону та норми ст. 69 КК України, накласти на ОСОБА_1 стягнення без позбавлення права керуванням транспортним засобом.

ОСОБА_1 у засідання апеляційної інстанції не прибув, при цьому належним чином повідомлявся про день, час і місце апеляційного розгляду даної справи, проте не повідомив причин своєї неявки, клопотань про відкладення апеляційного розгляду - не заявляв.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 294 КУпАП України, апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.

До цього ж, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 року ЄСПЛ у справі "Юніон ЕліментаріяСандерс проти Іспанії"). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 зазначеної Конвеції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року в справі "Смірнова проти України").

Частиною 6 ст.294 КУпАП встановлено, що неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи.

За таких обстави, керуючись ст. 268 КУпАП України, суд апеляційної інстанції вважає можливим розглянути цю справу за відсутністю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту оскарженої постанови судді місцевого суду, захисника адвоката Морозова В.Ю. та доводів захисту, викладених ним у апеляційній скарзі; вивчивши, перевіривши та оцінивши матеріали адміністративної справи, обміркувавши наведені доводи, - суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з огляду на таке.

За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП України, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.

Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно припису ст. 8 КУпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.

Згідно положень ст. 17 Закону України " Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини " від 23.02.2006 року за №3477-ІV рішення ЄСПЛ - є джерелом права в Україні.

Відповідно до положення частини 1 статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Бендерський проти України" (заява №22150/02, параграф 2), у якому відображений принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом.

Ці вимоги закону при розгляді суддею місцевого суду адміністративної справи щодо ОСОБА_1 належно виконані.

Щодо клопотання захисника про необхідність зупинити провадження по адміністративній справі, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 277 КУпАП, строк розгляду справ про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, зупиняється судом у разі якщо особа, щодо якої складено протокол про таке правопорушення, умисно ухиляється від явки до суду або з поважних причин не може туди з`явитися (хвороба, перебування у відрядженні чи на лікуванні, у відпустці тощо).

Тобто, Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачено право чи обов`язку суду (судді) зупиняти провадження у справах про адміністративні правопорушення, які пов`язані із забезпеченням безпеки дорожнього руху, зокрема, за вчинення правопорушень, передбачених ст. 130 КУпАП.

Суд звертає увагу на те, що ч. 2 ст. 268 КУпАП не передбачено обов`язкової участі особи, яка притягається до відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП.

Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачено можливості зупинення строків накладення адміністративного стягнення, а сплив такого строку навіть за наявності вини особи у вчиненні кримінального правопорушення є безумовною підставою для закриття провадження у справі.

При цьому, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не позбавлена можливості подавати письмові пояснення щодо обставин справи, подавати докази та залучити захисника для представництва та захисту її інтересів підчас розгляду справи в суді.

Нормами діючого КУпАП передбачено можливість зупинення строків розгляду справ про адміністративні правопорушення лише пов`язаних з корупцією, якщо особа, щодо якої складено протокол про таке правопорушення, умисно ухиляється від явки до суду або з поважних причин не може туди з`явитися (хвороба, перебування у відрядженні чи на лікуванні, у відпустці тощо).

За таких обставин та оскільки у Кодексі України про адміністративні правопорушення міститься норма, яка регулює питання щодо зупинення провадження у окремій категорії справ, вважаю, що в даному випадку до застосування аналогія закону із ст.335КПК України, яка регулює зупинення судового провадження, не підлягає.

Відповідно до статті 6 ЄКПЛ кожна особа має право на розгляд її справи упродовж розумного строку судом встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти неї обвинувачення. Тому, розгляд даної справи без невиправданої затримки не буде відповідати інтересам особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Враховуючи наведене, доходжу висновку, що клопотання захисника особи, яка притягається до відповідальності про зупинення провадження у справі не підлягає задоволенню.

Крім того, матеріали справи та клопотання адвоката не містять жодних належних та допустимих даних, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, зокрема не надано військового квитка та наказу про зарахування його до відповідної військової частини.

Також апеляційний суд зауважує, що ОСОБА_1 приймав участь у судовому засіданні в суді першої інстанції та реалізував своє право на надання пояснень, в суді апеляційної інстанції останній не позбавлений можливості приймати участь у режимі відеоконференції за наявності відповідного клопотання.

Крім того, клопотання захисника про відкладення розгляду справи до закінчення дії військового стану, не містить поважності таких підстав, не ґрунтуються на вимогах КУпАП та свідчать про намагання затягнути розгляд справи задля уникнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, оскільки строки накладення адміністративного стягнення, у разі визнання особі винною, не можуть перевищувати термінів визначених ст. 38 КУпАП, зупинення яких не передбачено.

Судом першої інстанції встановлено, що факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення; рапортом поліцейського, відповідно до якого 9 листопада 2024 року зупинений транспортний засіб ВАЗ 2106 н. з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , у якого виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. При проведенні огляду водія за допомогою газоаналізатора виявлено вміст алкоголю в повітрі, що видихав ОСОБА_1 , 0,72 проміле, з чим погодився ОСОБА_1 ; роздруківкою з газоаналізатору від 9 листопада 2024 року тестування № 1460; відеозаписом поліцейських.

Так, відповідно до відеозапису, який досліджений судом першої інстанції ОСОБА_1 9 листопада 2024 року керував автомобілем ВАЗ 2106 н. з. НОМЕР_1 у комендантську годину, внаслідок чого зупинений працівниками поліції, якими у нього виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, запах алкоголю з порожнини рота, вказані у направленні на проходження ним огляду на стан сп`яніння. На місці зупинки ОСОБА_1 добровільно погодився пройти тестування на приладі «Драгер 6820», який показав у повітрі, що видихав ОСОБА_1 0,72 проміле, з чим він погодився.

Твердження захисника про недопустимість відеозапису поліцейських, оскільки не зазначений номер та модель пристрою, не наданий сертифікат, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до положень ст. 266 КУпАП, відеозапис обов`язково долучається до протоколу про адміністративне правопорушення, є його додатком, а отже невід`ємною частиною, дані зафіксовані на наданому відеозаписі не оспорюються стороною захисту та узгоджуються з іншими матеріалами справи.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 визнаний винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до п. 2.9а ПДД України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Досліджені матеріали справи є належними та допустимими доказами, якими беззаперечно підтверджено наявність обов`язкових ознак інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, зокрема факт керування транспортним засобом, та факт перебування його в стані алкогольного сп`яніння, тобто керування транспортними засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Доводи захисника, що відеозапис поліцейських не відповідає вимогам Інструкції, не заслуховує на увагу, оскільки зазначений час та дата повністю узгоджуються з протоколом про адміністративне правопорушення та іншими матеріалами справи. На вказаному відеозаписі відображені всі необхідні елементи для встановлення істини у справі, ознаки корегування відсутні. Крім того, сам ОСОБА_1 не заперечує тих обставин, які зафіксовані на записі поліцейських.

Апеляційний суд зауважує, що норми діючого КУпАП, не вимагають обов`язкового фіксування факту керування транспортними засобом, при цьому факт такого керування може бути підтверджений сукупністю інших доказів та відомостей, які знаходяться в матеріалах справи.

Відповідно до матеріалів справи, зокрема відеозапису, ОСОБА_1 перебуває на заправці в період дії комендантської години, під час спілкування із поліцейськими прослідував до водійського місця та взяв свої документи. Після наголошення виявлених ознак сп`яніння ОСОБА_1 пройшов огляд, результат якого значно перевищив допустиму норму, у зв`язку із чим, поліцейським наголошено, що ОСОБА_1 керував транспортними засобом в стані алкогольного сп`яніння, чого останній не заперечив та погодився як з результатом огляду, так і з фактом керування ним транспортними засобом. Більш того, ОСОБА_1 зазначив, що вживав спиртні напої та після оголошення результатів огляду цікавився деталями розгляду справи, зокрема санкцією статті та датою судового засідання.

Отже, сукупність наведених факторів та з поведінки ОСОБА_1 беззаперечно вбачається, що він є водієм транспортного засобу та повністю розумів, обставини які відбувались, зокрема вчинення ним адміністративного правопорушення та подальше його фіксування.

Доводи захисника, що ОСОБА_1 не роз`яснені права, не є таким суттєвим порушенням, яке тягне за собою визнання доказів недопустимими, оскільки водієві роз`яснено, що щодо нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення, який підлягає розгляджу у суді, ОСОБА_1 беззаперечно розумів обставини, що відбувались, в протоколі про адміністративне правопорушення не навів будь-яких заперечень. Крім того, в його діях поза розумним сумнівом встановлені обов`язкові ознаки, які наведені в диспозиції ч.1 ст. 130 КУпАП, що також не заперечувалось самим ОСОБА_1 .

Разом з цим, апеляційний суд не вбачає ознак тиску працівниками поліції на ОСОБА_1 , всі його дії є виваженими та зрозумілими, на волевиявлення особи будь-якого впливу не виявлено. Крім того, захисник в апеляційній скарзі зазначає про наявність тиску на ОСОБА_1 , однак не вказує, які саме дії працівників поліції ним розцінене як тиск.

Апеляційний суд зазначає, що встановлення ознак сп`яніння є оціночним суб`єктивним судженням поліцейського під час спілкування із водієм, вимоги КУпАП не вимагають проведення окремого огляду для встановлення таких ознак та обґрунтування поліцейським за якими критеріями він прийшов до висновку про наявність таких ознак сп`яніння у водія. В свою чергу, встановлення ознак є підставою для проходження огляду для підтвердження або спростування перебування водія в стані алкогольного сп`яніння.

В даному випаду, поліцейським наголошено, що у ОСОБА_1 мається запах з порожнини рота, що стало підставою для вимоги в проходженні огляду на стан сп`яніння, в результаті чого, проведеним оглядом підтверджено наявність таких ознак у ОСОБА_1 , отже вимога поліцейського щодо проходження огляду на стан сп`яніння є законною та обґрунтованою.

Не можуть бути задоволеними і посилання в апеляційній скарзі про безпідставність зупинки транспортного засобу з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» під час дії воєнного стану поліція діє згідно із призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого неодноразово продовжувався та діяв на час зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 7 ч.1 ст.8 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року № 389-VIII, в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану, як перевіряти у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, документи у осіб, а в разі потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян, за винятком обмежень, встановлених Конституцією України.

Відповідно до Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 29.12.2021 року, № 1456 правовою основою перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян є Конституція України, Кримінальний процесуальний кодекс України, Кодекс України про адміністративні правопорушення, Закони України «Про основи національного спротиву», «Про правовий режим воєнного стану», «Про оборону України», «Про національну безпеку України», «Про Національну поліцію», «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України», указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях», затверджений Верховною Радою України, та інші нормативно-правові акти.

Отже, перевірка документів у осіб здійснюється після введення військового стану в межах території та у строки, зазначені в указі Президента України про введення воєнного стану.

Як зазначено самим поліцейським, ОСОБА_1 зупинений під час дії комендантської години.

На підставі викладеного, апеляційний суд зауважує, що інспектор поліції діяв в межах наданих йому повноважень під час дії воєнного стану в країні, а тому підстави зупинки транспортного засобу під ОСОБА_2 є законними та не спростовують наявності в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Твердження захисника про не залучення свідків не ґрунтуються на вимогах закону, так, відповідно до ч.2 ст.266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. В даному випадку проводилась відеофіксація правопорушення здійсненого ОСОБА_1 , а тому наявність свідків не є обов`язковою.

Відсутність в матеріалах справи даних про попереднє притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за аналогічне правопорушення, не вказує на відсутність в його діях складу інкримінованого адміністративного правопорушення, оскільки останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП, що не містить ознаки повторності, а тому відсутня необхідність в перевірці вказаних відомостей.

Під час апеляційного перегляду не встановлено порушень порядку проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відповідно до ст. 266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року.

Будь яких доказів щодо відсутності вини ОСОБА_1 вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, апеляційному суду не надано.

Апеляційний суд звертає увагу, що суд не має права самостійно вишукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином перебиратиме на себе функції обвинувача, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому без належного та обґрунтованого клопотання про допит свідків, місцевий суд не мав можливості за власної ініціативи здійснювати їх допит, у зв`язку із цим, доводи захисника в цій частині не заслуговують на увагу.

Відповідно до положень ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Стаття 33 КУпАП визначає, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Накладене адміністративне стягнення в кожному конкретному випадку має бути необхідним і достатнім для виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Так, у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року ЄСПЛ у складі його Великої Палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

За санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, тобто, є безальтернативним видом стягнення, тому в даному випадку суд позбавлений права вибору у застосуванні стягнення, передбаченого санкцією цієї статті, оскільки санкцією не передбачено альтернативного застосування стягнення, тому суд першої інстанції, з дотриманням вимог ч. 1 ст. 130, ст.ст. 33 - 35 КУпАП, обґрунтовано застосував щодо ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на певний строк.

Чинний КУпАП не містить норми, яка надає право суду призначити інший вид стягнення або більш м`яке стягнення ніж передбачено санкцією відповідної статті.

Клопотання захисника про застосування до ОСОБА_1 положень ст.69 КК України, є необґрунтованими, оскільки в даному випадку застосування аналогії закону є неможливим, оскільки у Кодексі України про адміністративні правопорушення міститься норма, яка регулює питання малозначності вчиненого адміністративного правопорушення.

Проте, згідно примітки до ст.22 КУпАП положення цієї статті не застосовуються до правопорушень, передбачених частинами третьоюі четвертою статті 51, частиною четвертою статті 121, частиною п`ятоюстатті 122, статтями 122-2, 122-4, частиною третьою статті 123, частинами другою - п`ятою статті 126, статтями 130 та 161-1 цього Кодексу.

Отже, законодавець заборонив застосування положень ст.22 КУпАП до правопорушень, передбачених ст.130 КУпАП.

Тому стягнення за ст.130 КУпАП передбачає для водіїв лише стягнення виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік безальтернативно.

За наведених обставин клопотання захисника про застосування щодо ОСОБА_1 положень ст.69 КК України є необґрунтованими та суперечать положенням КУпАП, оскільки при накладенні стягнення в справах про адміністративні правопорушення, застосовуються приписи КУпАП.

Переконливих доводів, які б вказували на істотні порушення, які могли вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, які є безумовною підставою для його скасування, та які б спростовували висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, апеляційний суд не вбачає.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції постанови винесена з дотримання вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП, а тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись статтями 293, 294 КУпАП, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу захисника адвоката Мороза В.Ю., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2025 року, щодо ОСОБА_1 , у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського Апеляційного суду Ірина СВІЯГІНА