ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/568/25 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2025 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,

за участю секретаря - Вакули Н.С.,

захисника Подольської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Постановою встановлено, що 16.09.2024 о 15 год. 50 хв. за адресою: м. Харків, вул. Чичибабіна, 2, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя), відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу Drager Alcotester та в медичному закладі КНП ХОР ОКНЛ.

Не погодившись з судовим рішенням ОСОБА_1 на постанову суду першої інстанції було подано апеляційну скаргу.

Свої апеляційні вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не з`ясував всі обставини, які мають значення для правильного розгляду справи та порушив вимоги норм матеріального та процесуального права. Зокрема, суд першої інстанції не взяв до уваги те, що матеріали справи не містять відомостей керування саме ОСОБА_1 транспортним засобом, а також його зупинку працівниками поліції, що, на думку апелянта, позбавляє його необхідності виконувати вимогу поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння, яку він вважає незаконною. Разом з тим, на думку сторони захисту, матеріали справи не містять також відомостей відмови водія від проведення огляду на стан сп`яніння, оскільки ОСОБА_1 на кожну пропозицію поліцейського надавав свою згоду, зауважуючи, що буде проходити огляд в присутності адвоката. Крім того, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що працівники поліції під час вчинення процесуальних дій не надали можливості ОСОБА_1 скористатися професійною правовою допомогою, а також не роз`яснили особі, яка притягається до адміністративної відповідальності права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП., не затримали транспортний засіб в порядку, визначеному чинним законодавством. Разом з тим, сторона захисту вважає, що рапорт працівника поліції суперечить відомостям відеозапису, а також час складання направлення на огляд водія з метою встановлення стану сп`яніння не відповідають відомостям відеозапису доданого до протоколу.

У судовому засідання, захисник подала клопотання про визнання відеозапису неналежним та недопустимим доказом, яке належить розглядати, як доводи апеляційної скарги.

В судовому засіданні захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 підтримала подану ОСОБА_1 апеляційну скаргу, просила її задовольнити, а також повідомила суд апеляційної інстанції про те, що апелянтові відомо про місце, день та час розгляду апеляційної скарги, позиція його захисту узгоджена та не заперечувала щодо розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 за відсутності належно повідомленого апелянта. Апеляційні доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності захисник обґрунтовувала тим, що відомості відеозапису суперечать відомостям матеріалів справи, а саме: на відеозаписі відсутній факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 , його зупинку працівниками поліції, а також відмови від проведення огляду. Разом з тим, ОСОБА_2 зазначила, що працівниками поліції не було забезпечено ОСОБА_1 можливістю скористатися правовою допомогою захисника, якого він викликав на місце події, що, на думку адвоката, підтверджується відомостями відеозапису. Крім того, в судовому засіданні, захисник зазначала, що відомості відеозапису, долученого до протоколу, не можна брати до уваги, оскільки він не є безперервним.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та відомості, що є наявними у справі про адміністративне правопорушення, а також, заслухавши пояснення захисника та працівника поліції, який склав цей протокол про адміністративне правопорушення, допитаного в якості свідка судом апеляційний, суд дійшов висновку, що подана апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху, передбачених п. 2.5, а саме: на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції водій відмовився.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Натомість, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджуються наявними у справі відомостями, а саме: відомостями протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 130668 від 16.09.2024 року, в якому зазначено, що під час керування ОСОБА_1 16.09.2024 о 15 год. 50 хв. за адресою: м. Харків, вул. Чичибабіна, 2, транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя), відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу Drager Alcotester та в медичному закладі КНП ХОР ОКНЛ (а.с. 1).

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 130668 від 16.09.2024 року, в графі «пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, по суті порушення» зазначено «відмовився», що свідчить про те, що ОСОБА_1 , відмовився від ознайомлення із протоколом, а також від надання пояснень по суті правопорушення (а.с.1). Про порушення своїх прав працівниками поліції ОСОБА_1 у протоколі про адміністративне правопорушень в будь-який спосіб не зазначим..

Відомостями довідки УПП в Харківській області А. Дорміної встановлено, що ОСОБА_1 отримав посвідчення водія НОМЕР_1 категорії В, а тому не виконання правил дорожнього руху особою, яка притягається до адміністративної відповідальності в частині дотримання обов`язків водія є свідомими та умисними діями ОСОБА_1 (а.с.3).

Згідно відомостей акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів вбачається, що огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу не проводився у зв`язку із відмовою водія (а.с. 5).

Відомостями направлення на огляд особи з метою виявлення стану сп`яніння встановлено, що огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я не проводився у зв`язку із відмовою водія (а.с. 6).

Згідно відомостей рапорту працівника поліції 16.09.2024 року спільно з екіпажем ЛІС 32 було зупинено автомобіль Toyota Highlander державний номер НОМЕР_2 за зверненням громадян, щодо керуванням цим транспортним засобом водієм в стані алкогольного сп`яніння. Водій цього транспортного засобу, після виявлення у нього ознак алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, почервоніння шкіри обличчя, відмовився від проведення огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку. Автомобіль залишено на місці зупинки без порушення Правил дорожнього руху, водія відсторонено від керування транспортними засобами. Від підпису у протоколі ОСОБА_1 відмовився (а.с.7).

Відповідно до відомостей пояснень працівника поліції ОСОБА_4 , наданих суду апеляційної інстанції під час судового розгляду, до екіпажу надійшов дзвінок від командира роти, про те, що підрозділу охорони необхідно допомога у проведенні процесуальних дій. Прибувши на місце події, інспектор ОСОБА_4 ознайомився із відеозапису другого екіпажу щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом. На питання судді працівник поліції зазначив, що відомостей цього відеозапису йому об`єктивно вистачило для встановлення факту керування транспортним засобом особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. Разом з тим, поліцейський пояснив, що ОСОБА_1 неодноразово повідомляв співробітників поліції і його особисто про керування ним транспортним засобом. Водієві було надана можливість отримання консультації із захисником засобами телефонного зв`язку. Підставою для складання протоколу про адміністративну відповідальність стала та обставина, що ОСОБА_1 ухиляючись від надання чіткої відмови на вимогу поліцейського про проведення огляду на стан сп`яніння зазначав, що буде чекати на захисника. Такі дії водія були кваліфіковані, як відмову, оскільки збігав час на доставлення до медичного закладу водія, передбаченого вимогами чинного законодавства. Крім того, поліцейський повідомив суд, що під час вчинення процесуальних дій за цією подією ОСОБА_1 неодноразово пропонував неправомірну вигоду за не складання протоколу про адміністративну відповідальність.

Відомостями відеозапису фіксації обставин правопорушення, доданих до протоколу ЕПР1 №130668 встановлено, що автомобіль ОСОБА_1 під час приїзду екіпажу до складу якого входить ОСОБА_4 , вже стояв. Та частина відеозапису, яка наявна на технічному носії з реквізитом «рух» не має для суду процесуального значення та не береться до уваги оскільки не надає можливість встановити ні марку автомобіля, ні його державний номер. Однак, з відеозапису з нагрудних камер вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово зазначає працівникам поліції, що керував транспортним засобом - здійснив круг навколо дому (файл export-cm9vv 3 хв 50 с 4 хв 10 с, 51 хв 20 с 51 хв 45 с). Крім того, про керування транспортним засобом він зазначає під час телефонної розмови з невстановленою особою: «двісті метрів їхав на машині, кажу їхав на машині двісті метрів дома у себе, просто під дім» (файл export-cm9vv 44 хв 30 с 45 хв 05 с). Після прибуття на місце події, інспектором ОСОБА_4 було повідомлено водія про те, що його було зупинено у зв`язку із орієнтуванням та виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. Водію було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, на що ОСОБА_1 погодився, зазначивши, що для цього йому необхідно отримати консультацію захисника. З вимогою поліцейського щодо проведення огляду на стан сп`яніння водій погоджувався. Разом з тим, неодноразово просив працівників поліції зробити йому зауваження з приводу події (файл export-cm9vv 23 хв 00 с 23 хв 10 с, 52 хв 52 хв), а також неодноразово пропонував працівникам поліції неправомірну вигоду в розмірі 300 доларів за не складання протоколу про адміністративне правопорушення (файл export-cm9vv 38 хв 00 с 39 хв: «якщо ми не домовляємось на місці за якісь гроші, то ми починаємо варити воду до ночі»).

Крім того, з відеозапису вбачається, що водій неодноразово зазначає, що хоче скористатися послугами адвоката і це право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності реалізовується працівниками поліції, які надали можливість ОСОБА_1 отримати консультацію з правових питань засобами телефонного зв`язку. Разом з тим, поліцейський також спілкувався із захисником телефоном та повідомив її про необхідність надання водієм відповіді на законну вимогу щодо проведення огляду на стан сп`яніння, оскільки час, визначений законом на проведення цього огляду спливає.

Після виконання цих дій, на чергову пропозицію поліцейського щодо проведення огляду ОСОБА_1 повідомляє посадову особу, що бажає проходити огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, однак впродовж тривалого часу активних дій щодо проведення огляду не вживає, затягуючи час та бажаючи уникнення відповідальності (файл export-cm9vv 23 хв 00 с 23 хв 10 с.). Такі дії ОСОБА_1 поліцейським було об`єктивно розцінено як відмову від проведення огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку. Особу, яка притягається до адміністративної відповідальності було ознайомлено з правами, передбаченими ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Від ознайомлення із протоколом про адміністративне правопорушення та від отримання копію протоколу ОСОБА_1 відмовився. Від керування транспортними засобами водія було відсторонено.

З відомостей відеозапису export-puvwg вбачається спілкування працівника поліції засобами телефонного зв`язку телефону, який належить ОСОБА_1 з невстановленою особою на предмет не складання протоколу відносно водія, а також ознайомлення його з правами, передбаченими ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, та подальше складення протоколу про адміністративне правопорушення та зафіксовано відмову від підпису у протоколі ОСОБА_1 відмовився.

При цьому, апеляційний суд встановив, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою. Проте ОСОБА_1 та його захисник не скористалися процесуальною можливістю та не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, якими були складені відповідні процесуальні документи у цій справі (ст. 267 КУпАП). Також стороною захисту не надано відомостей про те, що останні звертався до суду в порядку, передбаченому ст. 5, 20, 286 КАС України щодо оскарження дій або бездіяльності відповідних посадових осіб працівників поліції, які склали протокол про адміністративне правопорушення. Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.

Отже, враховуючи, що сторона захисту не скористалась своїм правом та не надала до суду доказів на підтвердження версії щодо незаконності дій працівників поліції під час проведення ними дій та складання матеріалів про адміністративне правопорушення за відмову ОСОБА_1 від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння. Матеріали справи не містять відповідних відомостей що обумовлюють невинуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах, що долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом апеляційних доводів в цій частині.

Натомість, саме відмова від проходження огляду водія є процесуально визначальним фактом у цій справі, адже адміністративна відповідальність, встановлена ч.1 ст. 130 КУпАП, що настає в цьому випадку, саме за відмову водія у проходженні огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, що знайшло своє підтвердження у неспростованих відомостях протоколу про адміністративне правопорушення (а.с.1), доданих до нього доказах та інших відомостях, наявних у матеріалах справи. При цьому, відмова від проведення огляду може надаватись водієм у вербальній або не вербальній формах, а також шляхом вчинення дій, які надають об`єктивних підстав сторонньому спостерігачу сприймати дії особи, як відмову від проведення огляду.

Разом з цим суд апеляційної інстанції вважає належним зазначити, що приписи статей 130 та 266 КУпАП в їх невід`ємному взаємозв`язку встановлюють відповідальність за відмову від проходження огляду, яка настає у випадку відмови водія від будь-якого, визначеного законом порядку, та запропонованого (в разі наявності підстав) огляду, а недійсним є безпосередньо огляд, проведений з порушенням проведення його порядку. Відомостей про порушення проведення порядку огляду на стан сп`яніння матеріали справи не містять. Не надано таких відомостей і суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у її релевантному зв`язку із нормами Закону чинними на момент вчинення правопорушення, при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід враховувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків або зафіксованому технічними пристроями відеозапису, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Приписами абз. 4 п. 27 згаданої Постанови Пленуму Верховного Суду в їх релевантному зв`язку із вимогами ч.1 ст. 130 КУпАП в редакції, чинній на момент скоєння правопорушення, встановлено, що для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом.

Правопорушення вважається закінченим з моменту відмови водія транспортного засобу від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. А тому, у працівників поліції виникають законні підстави для складання матеріалів про адміністративну відповідальність з моменту фіксування відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння в порядку встановленому законом незалежно від причин та способу надання водієм такої відмови.

За таких обставин, враховуючи зміст пункту 2.5 Правил дорожнього руху, необхідно вважати, що водій, стосовно якого є підозри про перебування його у стані сп`яніння, саме зобов`язаний пройти огляд у встановленому законом порядку. Вказаний обов`язок водія спрямований на безпеку руху, тому факт відмови від проходження такого огляду законодавство кваліфікує як окреме правопорушення з правовими наслідками, як для перебування його у стані сп`яніння. Таке належить вважати цілком виправданим та логічним, оскільки в протилежному випадку, водії, відмовляючись від такого огляду, мали б можливість приховувати свій стан, і як наслідок уникати юридичної відповідальності.

За таких обставин, наявність неспростованих відомостей протоколу ЕПР1 №130668 та долучених до нього доказів, поза розумним сумнівом, дають підстави вважати сторонньому спостерігачу, що ОСОБА_1 порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху, відмовившись від виконання законної вимоги поліцейського про проведення огляду водія на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Стосовно доводів апеляційної скарги про відсутність в матеріалах справи відомостей щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а також щодо його зупинки працівниками поліції слід зазначити на наступне.

Суд погоджується з доводами апелянта та його захисника про те, що відеозапис збережений на технічному носію з написом «рух» та доданий до протоколу не дає можливості встановити що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом, оскільки не можливо об`єктивно встановити марку транспортного засобу та його державний номер.

Водночас, з відомостей відеозапису з нагрудної камери працівників поліції вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово зазначає працівникам поліції, що керував транспортним засобом - здійснив круг навколо дому (файл export-cm9vv 3 хв 50 с 4 хв 10 с, 51 хв 20 с 51 хв 45 с). Крім того, про керування транспортним засобом ОСОБА_1 зазначає під час телефонної розмови з невстановленою особою: «двісті метрів їхав на машині, кажу їхав на машині двісті метрів дома у себе, просто під дім» (файл export-cm9vv 44 хв 30 с 45 хв 05 с).

З відомостей пояснень працівника поліції, допитаного в якості свідка судом апеляційної інстанції, вбачається, що особа, яка склала протокол, хоча і приїхала в той момент коли автомобіль ОСОБА_1 вже був припаркований, однак відомості відеозапису, відтвореному на службовому планшеті були для нього, як для посадової особи достатніми для переконання, що саме особа, яка притягається до адміністративної відповідальності керувала транспортним засобом Toyota Highlander державний номер НОМЕР_2 . Крім того, ОСОБА_1 неодноразово повідомляв цю посадову особу про керування ним транспортним засобом, що узгоджується з відомостями відеозапису, зазначеним вище.

Разом з тим належить врахувати факти неодноразового пропонування ОСОБА_1 працівникам поліції обмежитись усним зауваженням, а також неодноразово пропонував посадовим особам неправомірну вигоду у розмірі 300 доларів. Такі дії, об`єктивно сприймаються стороннім спостерігачем, як заходи ОСОБА_1 спрямовані на уникнення від відповідальності за керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, і як наслідок, доводять те, що саме особа, яка притягається до адміністративної відповідальності керувала транспортним засобом з ознаками відповідного сп`яніння.

Крім того, згідно відомостей рапорту та відеозапису, особу, яка притягається до адміністративної відповідальності було зупинено за орієнуванням згідно відомостей від громадян про керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Обставини щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом, які особисто сприймались посадовою особою працівником поліції, суд апеляційної інстанції вважає встановленими інспектором ОСОБА_4 , оскільки його висновки та рішення відповідають вимогам ст. 252 КУпАП згідно яких орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відомості, які б надавали суду можливість критично поставитися до дій працівників поліції в цій частині або вважати їх дії незаконними (наявність позитивного результату за наслідками оскарження дій поліцейського в порядку, передбаченому ст. 267 КУпАП, а також результат звернення з позовом в поряду, визначеному ст. 5, 20, 286 КАС України або наявність відкритого в порядку, передбаченому ст. 214 КПК України кримінального провадження) в матеріалах справи відсутні. Не надано таких відомостей і під час апеляційного розгляду.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про відсутність факту зупинки ОСОБА_1 не мають процесуального значення, а дії особи, яка притягається до адміністративної відповідальності об`єктивно дають підстав сторонньому спостерігачу стверджувати, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом за обставин, зазначених у протоколі та який обрав для себе спосіб захисту, пов`язаний з ухиленням від відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності пропозиції проведення огляду на стан сп`яніння є суб`єктивними з огляду на наступне.

З відомостей рапорту та відеозапису, які суд вважає первинними відомостями, вбачається, що ОСОБА_1 було зупинено за орієнтуванням з підстав звернення громадян про керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. При цьому належить зазначити, що органи Національної поліції зобов`язані реагувати на інформацію, отриману з будь-яких джерел та яка стосується конкретної особи або містить фактичні дані про вчинення правопорушення, яка може бути перевірена, що узгоджується з приписами п. 5 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію». Перевірити стан сп`яніння водія транспортного засобу можливо лише у спосіб, визначений Законом шляхом проведення огляду на стан сп`яніння.

З відомостей відеозапису вбачається, що прибувши на місце події поліцейський особисто переконався щодо факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а також встановив ознаки сп`яніння в особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Проведені дії та встановлені обставини, об`єктивно зобов`язували поліцейського розпочати, визначену Законом правову процедуру щодо проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння.

Відомостей, що надають підстав сторонньому спостерігачу стверджувати про незаконність дій поліцейського в цій частині, в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, дії працівника поліції щодо проведення огляду ОСОБА_1 належить вважати законними, а доводи апеляційної скарги в цій частині суб`єктивними та розцінювати їх, як обраний спосіб захисту апелянта.

Доводи апеляційної скарги про те, що працівники поліції порушили права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та не надали ОСОБА_1 можливості скористатися послугами професійного захисника є безпідставними та необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Реалізація превентивної функції права на захист, яка спрямована на попередження можливих порушень чи незаконних обмежень прав і свобод людини і громадянина з боку органів державної влади, щодо наявності якої зазначає Конституційний Суд України у рішенні від 30.09.2009 року, з огляду на певні приписи чинного законодавства щодо проведення медичного огляду на стан сп`яніння не може бути абсолютною у демократичній державі, оскільки відповідно до імперативних вимог ч. 4 ст 266 КУпАП, огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. .

Натомість вимога, передбачена п. 2.5 ПДР щодо проведення огляду на стан сп`яніння для водія є обов`язковою. Порушення цієї вимоги тягне відповідальність за ст. 130 КУпАП з моменту фіксування відмови водія від проведення огляду на стан сп`яніння незалежно від підстав та способу надання такої відмови.

Отже, законом встановлено обмежений час за який поліцейський зобов`язаний доставити водія до закладу охорони здоров`я. Порушення цієї вимоги призведе до недійсності проведеного огляду, і як наслідок - до уникнення водієм відповідальності за скоєне правопорушення. Факт виїзду захисника на місце зупинки транспортного засобу передбачає втрату у часі на виконання працівниками поліції імперативних вимог чинного законодавства щодо забезпечення проведення огляду водія в закладі охорони здоров`я протягом двох годин з моменту виявлення ознак сп`яніння чи перебування під впливом засобів, які знижують увагу водія, що надає особі відносно якої проводиться визначена законом правова процедура можливість створити штучні передумови для уникнення від відповідальності. При цьому використання водієм права на захист не обмежується, оскільки кожна особа може скористатись правовою допомогою за допомогою засобів дистанційного зв`язку, а саме: за допомогою телефону або месенджерів, а також викликати професійного захисника до закладу охорони здоров`я де і буде проводитись його огляд.

З відомостей оглянутого відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 з початку проведення правової процедури після встановлення у нього ознак алкогольного сп`яніння від проведення огляду у встановленому законом порядку не відмовлявся, зазначаючи що буде проходити такий огляд в присутності свого захисника, який приїде через дві години. Такі дії особи, яка притягається до адміністративної відповідальності свідчать про обізнаність ОСОБА_1 про порядок проведення огляду, зокрема і про вимоги, передбачені ч. 4 ст. 266 КУпАП згідно яких огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Тобто, повідомляючи працівників поліції про необхідність проведення огляду в присутності захисника через дві години, фактично позбавляючи працівників поліції проводити цей огляд, зокрема і в закладі охорони здоров`я, оскільки такий огляд об`єктивно має бути визнано незаконним відповідно до приписів ч. 5 ст. 266 КУпАП. Таким чином, об`єктивно вбачається, що ОСОБА_1 у такий спосіб намагається уникнути відповідальності, передбаченою ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Разом з цим, з відеозапису вбачається, що працівник поліції, відмовляючи водію у такій пропозиції, роз`яснює йому, порядок проведення огляду та надає можливість скористатися послугою захисника засобами телефонного зв`язку. Більш того, працівник поліції фактично забезпечив можливість телефонного спілкування особи, яка притягається до адміністративної відповідальності із захисником за вибором водія, зарядивши телефон ОСОБА_1 у патрульному автомобілі. Після чого, апелянт отримав консультацію від професійного захисника Подольської Т.В. Разом з тим, з цим захисником спілкувався і поліцейський, який повідомив адвоката про неможливість довгого очікування (адвокат зазначила, що для прибуття їй необхідно приблизно година), оскільки час, встановлений законом для проведення огляду спливає.

При цьому слід зазначити, що працівниками поліції лише складається протокол про адміністративне провадження та збираються докази на підтвердження встановлених ним відомостей, а розгляд справи провадиться судом відповідно до ст. 221 КУпАП та переглядається судом апеляційної інстанції відповідно та порядку, передбаченому ст. 294 КУпАП.

Згідно відомостей матеріалів справи ОСОБА_1 фактично скористався професійною правовою допомогою адвоката Подольської П.В., яка приймала участь у судовому розгляді у суді апеляційної інстанцій.

Посилання захисника на правову позицію Верховного Суду від 18.02.1010 не може братися судом до уваги, оскільки стосується інших правових питань, а саме справ за якими працівники поліції виносять постанову про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, посилання сторони захисту на те, що водія не було забезпечено захисником під час проведення огляду є безпідставними та необґрунтованими та розцінюються судом, як обраний спосіб захисту апелянта.

Доводи апеляційної скарги про те, що працівниками поліції не було роз`яснено особі, яка притягається до адміністративної відповідальності прав, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП є необґрунтованими та спростовуються відомостями відеозапису (файл export-puvwg 16 хв 45 с 17 хв 30 с). З відезапису вбачається, що поліцейським було роз`яснено, зазначені вище права особи, а також повідомлено про місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Доводи захисника, які вона надала суду у вигляді клопотання про визнання відеозапису неналежним та недопустимим доказом є безпідставними та необґрунтованими з огляду на наступне.

Приписами ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Крім того, слід звернути увагу учасників судового розгляду на особливість правового статусу доказів у провадженні по справах про адміністративні правопорушення. Статус доказів, перелік джерел, правила їх допустимості визначаються виключно національним законом. Конвенційне право та його тлумачення ЄСПЛ залишає правила допустимості доказів на розсуд держав, з поправкою на вимогу загальної справедливості судового провадження, а також природи правопорушення.

Національний припис закону ст. 251 КУпАП встановлює абсолютний характер джерел та змісту доказової інформації по справі «будь-які фактичні дані» та не містить критеріїв недопустимості доказів.

Матеріали цієї справи містять усі відомості, які працівники поліції, а також особа, яка притягається до адміністративної відповідальності та її захисник вважали за необхідне до них долучити. Судом апеляційної інстанції отримані пояснення захисника у цій справі, які вона надала добровільно та без обмежень у часі, а також свідка поліцейського, який склав протокол під час апеляційного перегляду цієї справи. Всі відомості оцінюються судом апеляційної інстанції у їх сукупності.

Посилання захисника на постанову Верховного Суду від 18.07.2019 року у справі №216/5226/16-а суд вважає недоречною, оскільки висновки Верховного Суду у цій справі стосуються обставин події, які мають іншу правову природу. Разом з тим належить зазначити, що узагальнені правові висновки Верховного Суду покликають суди оцінювати юридичну складову кожного правопорушення окремо.

Таким чином, матеріали справи містять усі необхідні та достатні відомості, які дають підстави сторонньому спостерігачу стверджувати, що саме ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом відмовився виконувати законну вимогу поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

За таких обставин доводи захисника в цій частині є безпідставними, суб`єктивними та розцінюються судом, як обраний спосіб захисту ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що рапорт поліцейського суперечить відомостям відеозапису є безпідставними та суб`єктивними, оскільки відомості, зазначені у рапорті поліцейського оцінюються судом разом з іншими відомостями, наявними у матеріалах справи, яким суд апеляційної інстанції надав оцінку вище.

Доводи захисника про порушення процедури огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння є суб`єктивними з огляду на наступне.

Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху встановлено обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вимогами ч. 2-3 ст. 266 КУпАП встановлено, що огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

З відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проведення огляду на стан сп`яніння. На місце події було викликано додатковий екіпаж, який має у своєму користування технічний засіб для проведення огляду на стан сп`яніння, який прибув за викликом на місце події. Після отримання консультації захисника, на чергову вимогу поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 повідомив, що бажає проходити такий огляд в закладі охорони здоров`я. Тобто, з відомостей відеозапису об`єктивно вбачається, що працівники поліції дотримались порядку проведення огляду на стан сп`яніння, викликавши інший екіпаж поліції, який має в своєму користуванні газоаналізатор, а також надали можливість водію пройти огляд в закладі охорони здоров`я, а саме КНП ОКНЛ, від якого ОСОБА_1 фактично відмовився, ухиляючись від дій пов`язаних з бажанням пройти цей огляд.

Доводи апеляційної скарги про те, що автомобіль ОСОБА_1 не був вилучений відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року №1102 є суб`єктивними з огляду на наступне.

Вимогами ч. 3. ст. 265-2 КУпАП встановлено, що у разі якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво не перешкоджає дорожньому руху або не створює загрозу безпеці руху, крім розміщення транспортного засобу на місцях, призначених для зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, транспортних засобів, оснащених електричними двигунами (одним чи декількома), такий транспортний засіб не може бути доставлений для зберігання на спеціальний майданчик. Випадки тимчасового затримання транспортного засобу та доставлення його для зберігання на спеціальний майданчик визначені частиною третьою статті 265-4 цього Кодексу тобто таке затримання транспортного засобу має бути обумовлено порушенням чітко визначених правил дорожнього руху.

З відомостей матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 було відсторонено від керування транспортними засобами, а його автомобіль було припарковано без порушення Правил дорожнього руху.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги в цій частині належить вважати необґрунтованими, суб`єктивними та розцінювати їх, як обраний спосіб захисту апелянта.

Оцінюючи відомості цих доказів у справі у їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме: відмови особи, що притягається до адміністративної відповідальності від проходження огляду на стан сп`яніння.

Так, згідно з вимогами п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які обумовлюють необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання сторони захисту на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі захисника не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков