Справа № 127/3282/25
Провадження № 33/801/250/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач: Матківська М. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 рокум. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Матківська М. В.,

розглянувши за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілої ОСОБА_2 і її захисника адвоката Кобзіної А. С.,

апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3

на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 14 лютого 2025 року про притягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП,

Встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 258274, складеного 18 січня 2025 року о 15 год 07 хв, - 04 листопада 2024 року о 17 год 15 хв водій ОСОБА_3 у м. Вінниці, по вул. Я. Шепеля в напрямку вул. Д. Нечая, в районі буд. № 7, керуючи транспортним засобом марки (моделі) «Mercedes Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , наближаючись до нерегульованого пішоходного переходу, на якому перебували пішоходи, не врахувала дорожньої обстановки, не зменшивши швидкість, здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_2 , чим порушила вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 14 лютого 2025 року визнано винною ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 14 лютого 2025 року скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити її вимоги призначивши адміністративне стягнення у вигляді штрафу, передбаченого даною статтею.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 14 лютого 2025 року вона вважає надто суворою, оскільки вона притягається до адміністративної відповідальності вперше, вину свою у вчиненому визнала повністю та чистосердечно розкаюється. Вона постійно проживає у с-щі Сутиски Вінницького (Тиврівського) району, а працює у м. Вінниці. Працює офіційно, заробіток має, а тому може сплатити штраф, а також по мірі можливості відшкодувати збитки потерпілій стороні, а без транспортного засобу та з позбавленням права керування це буде зробити вкрай важко.

У судовому засіданні ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримала, просить її задовольнити.

Потерпіла ОСОБА_2 подала заяву у якій вказала, що матеріальну та моральну шкоду, отриману внаслідок спричинення ОСОБА_3 дорожньо-транспортної пригоди 04 листопада 2024 року, ОСОБА_4 їй відшкодувала в повному обсязі. Претензій до ОСОБА_3 не має. Не заперечує щодо задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 та призначення їй покарання у виді штрафу.

Захисник потерпілої ОСОБА_2 адвокат Кобзіна А. С. підтримала позицію потерпілої, пояснивши, що також не заперечує проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 , оскільки претензій до неї матеріального і морального характеру потерпіла немає.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_2 і її захисника адвоката Кобзіної А. С., дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до частини 7 статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Отже суд апеляційної інстанції переглядає дану справу в межах апеляційної скарги, зазначених ОСОБА_3 особою, що її подала.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно вимог статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, на виконання вимог зазначених статей 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, згідно вимог статті 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

По справі встановлено, що 04 листопада 2024 року о 17 год 15 хв водій ОСОБА_3 у м. Вінниці, по вул. Я. Шепеля в напрямку вул. Д. Нечая, в районі буд. № 7, керуючи транспортним засобом марки (моделі) «Mercedes Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , наближаючись до нерегульованого пішоходного переходу, на якому перебували пішоходи, не врахувала дорожньої обстановки, не зменшивши швидкість, здійснила наїзд на пішохода.

Вказані обставини зафіксовані протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 258274 від 18 січня 2025 року (а. с. 1) та підтверджуються схемою місця ДТП, яка сталася 04 листопада 2024 року (а. с. 5); поясненнями правопорушниці ОСОБА_3 (а. с. 7), постановою про закриття кримінального провадження від 29 листопада 2024 року (а. с. 2) та висновком експерта № 1097/1161 (а. с. 10).

Відповідно до п. 18.1 ПДР України водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав доведеним порушення пункту 18.1 Правил дорожнього руху, вчинене ОСОБА_3 , за що відповідальність передбачена статтею 124 КУпАП, за обставин, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Правопорушниця визнає вину у скоєному, проте посилаючись на надмірну суворість призначеного судом адміністративного стягнення, просить застосувати до неї більш м`яке стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до ст. 124 КУпАП порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

При накладенні стягнення згідно вимог частини другої статті 33 КУпАП враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обираючи вид адміністративного стягнення щодо ОСОБА_3 суд першої інстанції перейшов до більш суворого стягнення, передбаченого статтею 124 КУпАП позбавив ОСОБА_3 права керування транспортними засобами строком на шість місяців, зазначивши, зокрема, що внаслідок вчинення нею адміністративного правопорушення було завдано шкоду здоров`ю потерпілої.

Апеляційний суд не погоджується із висновком суду першої інстанції в частині визначення виду стягнення.

В ході апеляційного розгляду встановлено, що правопорушниця ОСОБА_3 та потерпіла ОСОБА_2 бажають врегулювати питання відшкодування завданої правопорушенням шкоди у позасудовому порядку, у зв`язку з чим судове засідання було відкладено.

У наступне судове засідання потерпіла ОСОБА_2 подала заяв, у якій вказала, що матеріальну та моральну шкоду, отриману внаслідок спричинення ОСОБА_3 дорожньо-транспортної пригоди 04 листопада 2024 року, їй відшкодовано в повному обсязі. Претензій до ОСОБА_3 не має. Не заперечує щодо задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 та призначення їй покарання у виді штрафу.

ОСОБА_3 надала копію розписки, яка підтверджує повне відшкодування нею спричиненої моральної та матеріальної шкоди.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Одним із видів покарань у розумінні ЄСПЛ є штрафи. Суворість цього примусового заходу оцінюється через його розмір, проте у визначенні правової природи такого заходу для ЄСПЛ важливішою є мета, з якою призначається штраф, ніж його розмір.

У рішенні по справі «Озтюрк проти Туреччини» (Ozturk v Turkey) від 28.09.1999 року Європейським судом з прав людини штраф у розмірі 60 DM, був оцінений як покарання, з огляду на цілі його застосування.

Відповідно до положень ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Стаття 33 КУпАП визначає, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Накладене адміністративне стягнення в кожному конкретному випадку має бути необхідним і достатнім для виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Посилання суду першої інстанції на відсутність обставин, які пом`якшують відповідальність є помилковим, з огляду на те, що ОСОБА_3 з моменту вчинення ДТП свою вину визнавала повністю, щиро розкаюється у скоєному, та бажала відшкодувати потерпілій спричинену шкоду, про що вона також зазначила в апеляційній скарзі.

При цьому суд першої інстанції на вказане уваги не звернув та не дав можливості ОСОБА_3 і ОСОБА_2 врегулювати належним чином питання відшкодування.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 34 КУпАП щире розкаяння винного є обставиною, що пом`якшує відповідальність за адміністративне правопорушення.

Згідно з частиною другою цієї статті орган (посадова особа), який вирішує справу про адміністративне правопорушення, може визнати пом`якшуючими і обставини, не зазначені в законі.

При визначенні виду стягнення суд першої інстанції не врахував у повній мірі характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, яка раніше не притягувалась до відповідальності, визнавала свою вину та розкаялась у скоєному, відсутність обставин, що обтяжують відповідальність, та безпідставно застосував до ОСОБА_3 більш суворе стягнення, передбачене статтею 124 КУпАП, позбавивши її права керування транспортними засобами на шість місяців.

Судом враховується і факт повного відшкодування спричиненої потерпілій ОСОБА_2 шкоди, та відсутність у останньої претензій до ОСОБА_3 .

За таких обставин постанова суду підлягає зміні в частині призначення покарання із застосуванням до ОСОБА_3 більш м`якого адміністративного стягнення у виді штрафу, застосування якого буде справедливим, необхідним та достатнім для її виправлення і попередження нових правопорушень.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 14 лютого 2025 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП змінити в частині виду накладеного стягнення.

Накласти на ОСОБА_3 за вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. (вісімсот п`ятдесят грн.).

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддяМ. В. Матківська