Єдиний унікальний номер: 379/415/25
Провадження № 3/379/254/25
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2025 рокум.Тараща

Суддя Таращанського районного суду Київської області Разгуляєва Олександра Володимирівна, розглянувши матеріали адміністративної справи, що надійшли від батальйону № 2 полку патрульної поліції в місті Біла Церква та Білоцерківському районі Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонера, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП,

УСТАНОВИВ:

12.03.2025 року до Таращанського районного суду Київської області від батальйону № 2 полку патрульної поліції в місті Біла Церква та Білоцерківському районі Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України надійшов матеріал щодо ОСОБА_1 ст. 122-4 КУпАП.

Згідно протоколу, 13.02.2025 о 14 год 35 хв у м. Тараща по вул. Ломана, 2, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом, будучи учасником дорожньо транспортної пригоди, покинув місце ДТП, чим порушив вимоги п. 2.10а ПДР за, що відповідальність передбачена ст.122-4 КУпАП.

На доведення вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, надано наступні докази:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 258793 від 28.02.2025 року;

- копію протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 258787 від 28.02.2025 року складеного за ст. 124 КУпАП;

копію схеми місця ДТП, яка сталася 13.02.2025 за адресою: м. Тараща, вул. Ломана, 2;

копію пояснень ОСОБА_3 від 28.02.2025;

копію пояснень ОСОБА_1 від 28.02.2025;

копія акта огляду транспортного засобу Peugeot Partner НОМЕР_2 ;

рапорт т.в.о. інспектора ВРОМ ДТП батальйону №2 ППП в місті Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП лейтенанта поліції Д. Когута від 28.02.205;

копію рапорта поліцейського взводу №2 роти №1 батальйону №2 ППП в місті Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП рядового поліції В. Хом`як від 13.02.2025;

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у скоєному правопорушенні не визнав та пояснив що він 13.02.2025 ДТП не вчиняв, а тому відповідно місця ДТП не залишав. На його автомобілі Peugeot Partner жодних пошкоджень, які б свідчили про ДТП немає.

Потерпілий ОСОБА_3 суду пояснив, що 13.02.2025 він вийшов з будівельного магазину, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та побачив, як від магазину від`їжджав автомобіль Пежо н.з. починався на «ВХ». Після чого підійшов до свого автомобіля Рено Меган та побачив пошкодження свого транспортного засобу. Жодного звуку удару та хто пошкодив його автомобіль він не бачив.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, письмові докази, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, встановленого порядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі та гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Виходячи з принципу верховенства права конституційна презумпція невинуватості особи поширюється і на обвинувачення її у вчиненні адміністративного правопорушення.

При чому ЄСПЛ у справі «AllenetdeRibemont v. France» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом. Провадження в справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи

Відповідно до ст. 122-4 КУпАП залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від одного до двох років, або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.

Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 122-4 КУпАП такий висновок ґрунтується на наступному.

У відповідності до положень ч.1ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 122-4 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Згідно з вимогами п. 2.10 «а» Правил дорожнього руху у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Об`єктивна сторона вказаного правопорушення виражається у залишенні місця дорожньо-транспортної пригоди особами, до якої вони причетні.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень ОСОБА_1 він не мав умислу залишати місце дорожньо-транспортної пригоди, оскільки жодного ДТП того дня не вчиняв.

З пояснень самого потерпілого ОСОБА_3 слідує, що хто пошкодив його автомобіль він не бачив. Вийшовши з будівельного магазину, який знаходиться за адресою: у м. Тараща по вул. Ломана, 2 він побачив, як від магазину від`їжджав автомобіль Пежо н.з. якого починався на «ВХ».

Суд зауважує, що транспортний засіб Peugeot Partner, яким керував ОСОБА_1 має н.з. НОМЕР_2 та літер «ВХ» не містить.

Жодних доказів того, що ОСОБА_1 вчинив та свідомо залишив місце ДТП до матеріалів справи не долучено, не встановлені такі обставини і в ході судового розгляду.

Положення ч.ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Суд не є каральним органом. Суд потрібен для відновлення справедливості та встановлення вини особи, яка вчинила правопорушення. У разі встановлення такої вини притягнення особи до відповідальності, з метою виховання в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСПЛ «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v.the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оцінюючи надані докази в їх сукупності в частині даного адміністративного правопорушення, суддя приходить висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, а тому, беручи до уваги загальний правовий принцип, закріплений в ст. 62 Конституції України, який передбачає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, вважаю, що в діях останнього відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, що згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП є обставиною, яка виключає провадження по справі в частині вказаного адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 122-4, 247, 256, 266, 268, 283-285, 287, 289, 294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу до Київського апеляційного суду.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя

Таращанського районного суду

Київської області Олександра РАЗГУЛЯЄВА