Справа № 583/283/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 березня 2025 року суддя Охтирського міськрайонного суду Сумської області Яценко Н.Г., з участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Яценка А.О., розглянувши матеріали, що надійшли від Охтирського районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Сумській області відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , розлученого, приватного підприємця

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

установила:

24.01.2025 стосовно ОСОБА_1 до суду надійшли адміністративні матеріали за №583/283/25, провадження №3/583/225/25 про притягнення до відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та №583/301/25, провадження №3/583/243/25 про притягнення до відповідальності за ч. 1 ст. 122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи, що дані адміністративні матеріали про адміністративні правопорушення стосуються однієї особи, одночасно розглядаються одним і тим же судом, суд вважає за доцільне об`єднати їх в одне провадження.

Так ОСОБА_1 17.01.2025 о 22.10 год. по пл. Соборній, 1 в м. Охтирка Сумської області, керуючи автомобілем марки «Lifan», номерний знак НОМЕР_1 , не виконав законну вимогу про зупинку транспортного засобу, подану за допомогою проблискових маячків синього та червоного кольору та спеціального звукового сигналу, чим порушив п. 2.4 Правил дорожнього руху. Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Також ОСОБА_1 17.01.2025 о 22.10 год. по пл. Соборній, 1 в м. Охтирка Сумської області керував автомобілем марки «Lifan», номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння зі згоди водія в законному порядку проводився в Охтирській ЦРЛ лікарем-наркологом, згідно з висновком ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху. Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав та зазначив, що він дійсно вживав алкогольні напої на АЗС «БВС», але вже після того як керував автомобілем.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Яценко А.О. в судовому засіданні заявив клопотання про закриття провадження у справі за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу та події адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-2 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, зазначивши, що ОСОБА_1 під час слідування до приміщення АЗС «БВС» без пояснень причин був затриманий черговим нарядом СРПП Охтирського РВП ГУНП в Сумській області. Працівники поліції не повідомили про причини зупинки та перевірки документів, не надали свого посвідчення та не вказали номер жетону. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів факту порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху, у зв`язку з чим всі наступні вимоги працівників поліції водій не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи стосовно нього не можуть бути належними та допустимими доказами. З відеозапису вбачається зверхнє відношення поліцейського до ОСОБА_1 . Окрім того, наданий відеозапис не є безперервним. У відеозаписі не зафіксовано пропозиції ОСОБА_1 пройти тест за допомогою газоаналізатора на місці зупинки. В матеріалах справи відсутні рапорт про надання дозволу на виїмку з нагрудної камери та перенесення запису на CD-диск чи інші засоби зберігання інформації. Також зазначає, що освідчення лікарем проведено невідомим газоаналізатором, без надання відповідних документів на цей прилад з відомостями про його калібрування. Окрім того, огляд проведено о 00.29 год., тобто пройшло більше двох годин з моменту фактичного затримання ОСОБА_1 . При складанні протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ОСОБА_1 не були роз`яснені права та обов`язки, чим було порушено його право на захист. Вважає, що притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності має замовний характер. Також просить врахувати, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, позбавлення його права керування транспортними засобами позбавить можливості заробляти кошти на своє життя та матеріально забезпечувати родину, а також те, що останній раніше до адміністративної відповідальності не притягувався.

Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, його захисника, дослідивши протоколи про адміністративні правопорушення та додані до них матеріали, суд виходить з наступного.

За приписами ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з вимогами ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

В ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення зазначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідальність за ч. 1 ст. 122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення настає у разі невиконання водіями вимог поліцейського, а водіями військових транспортних засобів - вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про зупинку транспортного засобу.

Згідно з п. 2.4 Правил дорожнього руху, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що передбачено п.2.9 а Правил дорожнього руху.

Водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, що передбачено п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Незважаючи на невизнання вини особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, факт вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується такими належними та допустимими доказами: - протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №223694 від 18.01.2025, у якому зафіксовані обставини правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП; - протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №223735 від 18.01.2025, у якому зафіксовані обставини правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП; - висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 17.01.2025; - відеозаписом, з якого вбачаються обставини викладені в протоколах про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню, та інших обставин, які мають значення для справи, у тому числі достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

З наданого відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 17.01.2025 о 22.06 год. керував зазначеним у протоколі транспортним засобом та не виконав вимог поліцейського про зупинку транспортного засобу, яку поліцейський здійснив шляхом увімкнення проблискового маячка синього та червоного кольору, увімкнення спеціального звукового сигналу. Працівники поліції наздогнали ОСОБА_1 на АЗС «БВС», де, як повідомив останній, він зупинився з метою заправити автомобіль. Працівник поліції повідомив про причину зупинки, а саме порушення Правил дорожнього руху, яке полягало у керуванні транспортним засобом з непрацюючою підсвіткою державного номерного знаку. При цьому ОСОБА_1 поводив себе агресивно, зухвало, намагався покинути місце події. При спілкуванні на місці зупинки о 22.35 год. поліцейським у ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння у зв`язку з чим йому запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння, що ОСОБА_1 проігнорував. О 22.37 год. ОСОБА_1 повторно було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння, однак така пропозиція знову була ним проігнорована. При цьому, ОСОБА_1 заявляв, що він дійсно вживав алкогольні напої в приміщенні АЗС «БВС», транспортним засобом не керував та докази зворотнього у працівників поліції відсутні. Після чого ОСОБА_1 було доставлено у відділ поліції. У подальшому ОСОБА_1 погодився та о 00.30 год. пройшов огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я, де прилад показав результат 1,54 ‰ алкоголю в крові. При цьому, ОСОБА_1 не заперечував вживання алкогольних напоїв, незгоди з результатами тесту не висловлював, будь-яких зауважень щодо технічного приладу не заявляв.

Суд також звертає увагу на те, що право водія на оскарження висновку за результатами медичного огляду передбачене у п. 14 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» , але ОСОБА_1 не скористався цією нормою, висновок лікаря щодо результатів медичного огляду з підстав його неповноти або неправильності не оскаржив, як не оскаржив і самі дії працівників закладу охорони здоров`я щодо проведеного ними огляду, тому доводи захисника щодо порушення порядку проведення огляду водія у медичному закладі суд не приймає до уваги, з огляду й на те, що у такому випадку заклад охорони здоров`я повинен був би забезпечити повторне дослідження біосередовища за визначеною процедурою.

Доводи захисника про те, що пройшло більше двох годин з моменту виникнення підстав для здійснення огляду на стан алкогольного сп`яніння є необґрунтованими, оскільки ознаки алкогольного сп`яніння у водія поліцейським були виявлені о 22.35 год., тобто саме в цей час були встановлені підстави для здійснення вказаного огляду, ОСОБА_1 був доставлений до закладу охорони здоров`я та оглянутий в межах визначених законодавством двох годин.

Доводи захисника щодо факту безпідставної зупинки працівниками поліції транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки останнього було повідомлено про причину зупинку, а саме порушення Правил дорожнього руху, яке полягало у керування транспортним засобом з непрацюючою підсвіткою державного номерного знаку, та постановою серії ЕНА №3880512 від 18.01.2025 було притягнуто до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.

Окрім того, в Україні як на час зупинки транспортного засобу, так і на даний час діє режим воєнного стану у зв`язку із військовою агресією РФ, через що працівникам патрульної поліції надано право зупинки будь-яких транспортних засобів (на блокпостах чи під час патрулювання), що хоча і може призвести до звуження певних прав особи, проте таке звуження прав особи є виправданим під час дії режиму воєнного стану.

Що стосується відеозапису події правопорушення, то він є об`єктивним доказом у справі і не залежить від суб`єктивного сприйняття будь-якою особою, а засвідчує, що у даній справі мала місце належна правова процедура та законний алгоритм забезпечення можливості проходження водієм ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння. Крім того, відеозапис є допустимим доказом, оскільки здійснений на підставі п. 1 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» з метою фіксування правопорушення, та виходячи із положень ст. 251 КУпАП, є джерелом доказів у справі про адміністративне правопорушення.

Також з відеозапису вбачається, що працівником поліції ОСОБА_1 роз`яснювалися його права, передбачені Конституцією України, проте останній поліцейського не слухав, поводився агресивно. Захисник вказує на те, що ОСОБА_1 не було роз`яснено прав, передбаченихст.268 КУпАП, однак яким чином ця обставина впливає на доведеність вини останнього не зазначає, не вказав під час судового розгляду справи на причинно-наслідковий зв`язок цих обставин з неможливістю реалізації ОСОБА_1 своїх прав, зважаючи, що останній під час складання відносно нього адміністративних матеріалів жодних пояснень не надавав, від підпису у протоколах про адміністративні правопорушення та від пояснень відмовився і цей факт зафіксовано у самих протоколах, а під час судового розгляду справи йому надавалася правова допомога захисника.

Доводи сторони захисту про те, що долучений до матеріалів справи відеозапис не є безперервним не може бути підставою для визнання відеозапису недопустимим, оскільки на такому зафіксовано в повному обсязі обставини, що підлягають з`ясуванню та дають можливість встановити в діях особи наявність складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122-2 та ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відеозаписи відповідають вимогам п.5 Інструкції про застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, затвердженої наказом МВС України 18.12.2018 №1026, згідно з якою, включення портативного відеореєстратора відбувається з момента початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних із виникненням у поліцейського особистого приватного становища.

На відеоматеріалі зафіксована подія за участі ОСОБА_1 у хронологічній послідовності, що є підставою для висновку, про факт вчинення ОСОБА_1 інкримінованих йому адміністративних правопорушень. Наданий відеозапис суд оцінює в сукупності з іншими доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про беззаперечну доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122-2 та ч.1 ст. 130 КУпАП.

Всі інші доводи заперечень сторони захисту судом розцінюються критично, позаяк такі мають формальний характер та зводяться до власної оцінки сторони захисту щодо фактичних обставин справи та зібраних у справі доказів, спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинені ним адміністративні правопорушення.

Аналізуючи приведені докази та даючи їм оцінку, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у скоєному доведена у судовому засіданні поза розумним сумнівом, так як наведені вище докази в їх сукупності є вагомими, чіткими і узгодженими між собою.

Здійснена судом перевірка і аналіз зазначених вище доказів дозволяє зробити однозначний та безсумнівний висновок, який виключає будь-яке інше розумне пояснення подій, які є предметом цієї справи, а за вказаних у протоколах про адміністративні правопорушення обставин саме ОСОБА_1 керував т/з, не виконав законну вимогу поліцейського про зупинку т/з та перебував при цьому у стані алкогольного сп`яніння, так як будь-який обґрунтований сумнів спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, внаслідок чого доводи захисту з цих підстав на увагу не заслуговують і є безпідставними.

Що стосується доводів захисту про замовний характер дій поліцейських відносно ОСОБА_1 , результатом яких стало складання протоколів про притягнення його до адміністративної відповідальності, то суд вважає їх необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи. При цьому жодних об`єктивних даних, які б вказували на упередженість поліцейських відносно ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення, крім іншого, є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП), а завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

Послідовність викладення в диспозиціях наведених вище правових норм завдань дає підстави для висновку, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів адміністративного судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні, охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, сумлінного виконання своїх обов`язків.

Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, одержаній унаслідок істотного порушення прав та свобод людини, тобто імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини.

Відтак, у кожному з вищезазначених випадків простежується чіткий зв`язок правил допустимості доказів з фундаментальними правами і свободами людини, гарантованими Конвенцією та/або Конституцією України, тому вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення огляду на стан сп`яніння на доказове значення отриманих у його результаті відомостей, суд повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.

Враховуючи викладене, сукупність всіх фактичних обставин справи, безсторонній та неупереджений аналіз наявних у справі доказів, свідчить про неможливості надання іншого розумного пояснення, ніж версія уповноваженої особи, яка склала протокол і яка пояснює всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події.

Таким чином, при призначенні стягнення суд, враховує характер кожного з вчинених правопорушень, їх суспільну небезпечність та наслідки, до яких вони призвели, або могли призвести, особу порушника, його вік, стан здоров`я, ступінь вини, а також грубе порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху, з метою забезпечення виконання винесеної постанови, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів та зміцнення законності, вважаю за необхідне накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, за правилами ст. 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення, у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Крім того, з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в дохід держави в розмірі, який складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме (3028 грн х 0,2)= 605,60 грн.

Керуючись ст.ст. 36, 40-1, ч. 1 ст. 130, ч. 1 ст.122-2, ст.ст. 247, 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

постановив:

Адміністративні матеріали стосовно ОСОБА_1 №583/283/25, провадження №3/583/225/25 про притягнення до відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та №583/301/25, провадження №3/583/243/25 про притягнення до відповідальності за ч. 1 ст. 122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушенняоб`єднати в одне провадження, присвоївши об`єднаній справі №583/283/25, провадження №3/583/225/25.

Визнати винуватим ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок в прибуток держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Строк позбавлення права керування транспортними засобами рахувати з дня набрання чинності постановою суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Стягнути із ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Постанова може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області Н.Г. Яценко