Апеляційне провадження № 33/824/966/2025
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2025 року суддя Київського апеляційного суду Журба С.О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Оболонського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2024 року, прийняту відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

за ст.124 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №864576 19 липня 2024 року о 08 год 36 хв в м. Київ, вул. Богатирська, 2-Д, ОСОБА_1 , керуючи велосипедом, при зміні напрямку руху, не переконався у безпечності маневра, внаслідок чого відбулося зіткнення з транспортним засобом «Renault», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 . Обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження. ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850,00 грн.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову Оболонського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2024 року скасувати, а справу закрити за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП.

У судове засідання, призначене на 27 лютого 2025 року, учасники не з`явились, про місце та час розгляду були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомляли, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не направляли.

На цій підставі суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились.

Переглянувши справу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Основними доводами апеляційної скарги було:

- схема ДТП не відповідає дійсним обставинам справи;

- водій автомобіля не переконався у безпечній швидкості руху автомобіля, яким керував, що призвело до вчинення ДТП;

- судом не надано належного обґрунтування дій водія транспортного засобу щодо уникнення ДТП, в той же час суд критично ставиться до показань ОСОБА_3 в частині наявності у ОСОБА_4 достатнього часу для запобігання ДТП.

- ДТП відбулося у зв`язку з порушенням ПДР водієм автомобіля, а саме у зв`язку з недотриманням ним допустимої швидкості руху в місті, яка має бути 50 км/год.

Вказані доводи фактично повторюють позицію апелянта, заявлену ним в ході розгляду справи в суді першої інстанції. Така позиція вже була належним чином досліджена судом першої інстанції в ході розгляду справи, за результатами чого їй була дана належна правова оцінка, з якою в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року в справі «Руїз Торія проти Іспанії», заява № 18390/91).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).

Таким чином, апеляційний суд вважає відсутніми підстави для наведення тих доводів і аргументів, якими керувався суд першої інстанції при вирішенні даної справи і з якими в повній мірі погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Таким чином, апеляційний суд вважає відсутніми підстави для повторного наведення тих доводів і аргументів, якими керувався суд першої інстанції при вирішенні даної справи і з якими в повній мірі погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Окремо суд звертає увагу на те, що доводи про те, що ДТП відбулося у зв`язку з порушенням ПДР водієм автомобіля, а саме у зв`язку з недотриманням ним допустимої швидкості руху в місті, яка має бути 50 км/год, є безпідставними.

Суд першої інстанції допитав в судовому засіданні свідка ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , за результатами чого прийшов до висновку про те, що обставини, повідомлені ОСОБА_1 та свідками, в цілому збігаються в частині пояснення механізму ДТП та містять суперечності лише у швидкості руху автомобіля «Renault» та наявності у його водія можливості запобігти ДТП шляхом зниження швидкості руху.

Крім того, суд першої інстанції правильно зазначив, що можливість наявності порушень Правил дорожнього руху в діях ОСОБА_4 , не виключає наявності таких порушень в діях самого ОСОБА_1 , відтак і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. При цьому встановлення вини ОСОБА_4 в ДТП не є предметом розгляду у даній справі та виходить за межі компетенції суду, який розглядає матеріали відносно дій ОСОБА_1 .

За таких умов доводи апелянта в цій частині є неприйнятними.

Враховуючи зазначене, апеляційним судом встановлена невідповідність дійсності тих обставин, якими апелянт обґрунтовує свою апеляційну скаргу, відтак порушень судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які були б підставою для скасування чи зміни постанови суду під час апеляційного перегляду справи, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Оболонського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2024 року, прийняту відносно ОСОБА_1 , залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.О. Журба