ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/632/25 Справа № 199/9265/24 Суддя у 1-й інстанції - ВОРОБЙОВ В. Л. Суддя у 2-й інстанції - Гришин Г. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року м.Кривий Ріг

Суддя Дніпровського апеляційного суду Гришин Г.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за участю:

секретаря судового засідання Сербіної І.В.,

захисника особи, яку притягнуто до

адміністративної відповідальності адвоката Харчука О.П.,

апеляційну скаргу адвоката Гармаша М.Ю., який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 січня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, місце проживання: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік; стягнуто в дохід держави судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп., -

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 січня 2025 року встановлено, що 28.10.2024 року близько 17-50 години, за адресою: Донецька область, м. Добропілля, вул. Комунальна, 1, ОСОБА_1 керував транспортним засобом ТEMSA TEKEN, державний номерний знак якого невідомо, з наявними ознаками алкогольного сп`яніння. Водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці з використанням газоаналізатору та у медичному закладі, чим порушив п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги:

В апеляційній скарзі захисник Гармаш М.Ю., який діє в інтересах особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , просить постанову суду 1-ї інстанції відносно нього скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що постанова суду прийнята з порушенням матеріального і процесуального права.

Зазначає, що матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, не містять жодного доказу керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 . Наполягає, що ОСОБА_1 не є суб`єктом інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Звертає увагу, що на відеозаписі взагалі відсутня фіксація руху транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , а також висловлення пропозиції огляду на стан сп`яніння, як і самої відмови від його проходження.

Наполягає, що працівниками поліції не було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на встановлення стану сп`яніння в медичному закладі, чим порушено порядок огляду.

Зазначає, що суд 1-ї інстанції безпідставно урахував пояснення ОСОБА_1 , що зазначені у відповідній графі протоколу про адміністративне правопорушення, не врахувавши, що ОСОБА_1 не було роз`яснено, що він може відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання. Вважає, що було порушено право на захист ОСОБА_1 , передбачене ст. 63 Конституції України не свідчити проти себе, що вказує на недопустимість доказів, наявних в матеріалах даної справи.

Звертає увагу, що направлення та проведення огляду на стан сп`яніння військовослужбовців, які виконують обов`язки військової служби, не належить до повноважень працівників поліції. Проте, посадову особу, уповноважену на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України залучено не було, що тягне за собою, відповідно до ст. 266-1 КУпАП, визнання огляду недійсним.

Разом з тим, вважає, що суд 1-ї інстанції належним чином не врахував обставини, що роблять можливим пом`якшення покарання ОСОБА_1 , в разі визнання його винуватим, такі як проходження ним військової служби з метою протидії України військовій агресії російської федерації, а також документи, що позитивно характеризують його в службовій діяльності. Тому, просить врахувати, що право керування потрібно ОСОБА_1 для проходження військової служби, та вважає можливим застосувати аналогію закону та призначити більш м`яке стягнення, ніж передбачено законом, відповідно до ст. 69 КК України, в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами.

Позиції сторін в суді :

Захисник Гармаш М.Ю., який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , в судовому засіданні просив його апеляційну скаргу задовольнити з підстав, наведених в ній. Не заперечував проти розгляду справи за відсутності належним чином повідомленого ОСОБА_1 .

Висновки суду:

Перевіривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення захисника, дослідивши матеріали справи та долучений до справи відеозапис, вважаю, що апеляційна скарга захисника Гармаша М.Ю. не підлягає задоволенню за таких підстав:

На підставі ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

ОСОБА_1 визнано винним в тому, що він керував транспортним засобом з явниким ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці з використанням газоаналізатору та у медичному закладі водій відмовився, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Аналіз диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП вказує на те, що до відповідальності може бути притягнуто водія транспортного засобу у якого виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, і який відмовився від проходження огляду на стан такого сп`яніння у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду встановлена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року.

Відповідно до п. 2 р. 1 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»,затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 р. огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно зі п.п. 3, 4 р. 1 Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. А ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Аналіз матеріалів даної справи свідчить, що суд 1-ї інстанції при її розгляді дотримався зазначених вимог закону та вірно прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вимоги апеляційної скарги про необхідність закриття провадження за відсутності складу правопорушення в діях ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безпідставними, а вина підтверджується дослідженими судом 1-ї інстанції доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №161048 від 28.10.2024 року, складеного уповноваженою посадовою особою у встановленому порядку, зі змісту якого вбачається, що 28.10.2024 року близько 17-50 години, за адресою: Донецька область, м. Добропілля, вул. Комунальна, 1, ОСОБА_1 керував транспортним засобом ТEMSA TEKEN, державний номерний знак якого невідомо, з наявними ознаками алкогольного сп`яніння. Водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці з використанням газоаналізатору та у медичному закладі, чим порушив п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

- відеозаписом, доданим до протоколу про адміністративне правопорушення, на якому зафіксовано виявлення у водія ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, законну вимогу працівника поліції пройти огляд на встановлення стану алкогольного сп`яніння як на місці, так і в установі охорони здоров`я, відмову ОСОБА_1 від проходження огляду в установленому законом порядку, а також розяснення працівника поліції наслідки такої відмови та подальше відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом.

Апеляційний суд вважає вказані докази належними, допустимими, які доповнюють одне одного та підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Беручи до уваги факт допустимості та належності зазначених доказів, апеляційний суд враховує положення ст. 251 КУпАП, відповідно до якої доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розгляд та надання оцінки всім доказам та їх джерелам, в тому числі протоколу про адміністративне правопорушення, відеозапису подій, що мали місце 28 жовтня 2024 року за участю ОСОБА_1 , здійснюється під час розгляду судом питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Оцінювати з погляду допустимості можна лише докази, тобто фактичні дані, на підставі яких встановлюються наявність чи відсутність фактів та обставин, важливих для ухвалення рішення, а не саме по собі джерело доказів. На цьому наголосив Касаційний кримінальний суд у постанові від 11 липня 2023 року по справі №275/368/19.

В обґрунтування оскарженої постанови, суд першої інстанції в сукупності з іншими доказами у справі, надав їм належну та повну оцінку, що не суперечить висновкам Верховного Суду, викладених у постанові від 08.07.2020 року у справі № 463/1352/16-а (провадження №К/9901/21241/18).

Апеляційний суд вважає недоведеними доводи сторони захисту про те, що матеріали адміністративної справи не містять доказів на підтвердження факту керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 , оскільки такі спростовуються дослідженим відеозаписом.

Так, відповідно до відеозапису «№1», починаючи з 0:00:10, сам ОСОБА_1 перебуває на транспортному засобі «ТEMSA TEKEN», одягнутий у мотошолом. Як вбачається з відеозапису, впродовж усього часу спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції на блокпосту не заперечував проти факту керування саме ним транспортним засобом, надавав пояснення звідки та куди прямує. Також, відсутні будь-які інші особи, окрім ОСОБА_1 та працівників поліції, які б могли керувати вищезазначеним транспортним засобом.

Крім того, як вбачається відеозапису «№1», починаючи з 0:00:54, на пряме питання представника національної поліції щодо вживання ОСОБА_1 алкоголю перед початком керуванням транспортним засобом, або під час, останній чітко дає позитивну відповідь на вищезазначене питання.

Окрім цього, суд зазначає, що ОСОБА_1 добре обізнаний щодо самого транспортного засобу, та на пряме питання кому належить транспортний засіб «ТEMSA TEKEN», останній відповів, що йому і це є особистий транспортний мотоцикл.

Порядок дорожнього руху на території України, згідно з положеннями ст. 41 Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306.

Згідно п. 1.10 Правил дорожнього руху водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі; транспортним засобом є пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати транспортним засобом «ТEMSA TEKEN,» державний номерний знак невідомо, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно норм, встановлених законами держави Україна.

Як слідує з вимог п. 1.9 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Те, що відеозапис вівся не з початку зупинення транспортного засобу, на що також звертає увагу сторона захисту як підставу для закриття провадження, пояснюється тим, що закон вимагає відеофіксації обставин проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння або відмови від проходження такого огляду, а не фіксування факту керування особою транспортним засобом, що може бути встановлено за допомогою інших доказів.

В той же час з наданого відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 добровільно та без будь-якого примусу підтвердив факт керування ним транспортним засобом. Крім того, з відеозапису вбачається, що поведінка водія ОСОБА_1 та його зовнішні ознаки давали поліцейським підстави для підозри, що він перебуває в стані сп`яніння та для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння відповідно до встановленого законом порядку, від чого ОСОБА_1 відмовився, що чітко зафіксовано відеозаписом (починаючи з 0:00:23). Включення камери, якою було зафіксовано відмову водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, відбулося з моменту початку виконання поліцейськими службових обов`язків і піддавати сумніву зміст даного відеозапису з наведених захисником підстав у суду немає. Переривання відеозапису на складання протоколу також не є достатньою підставою для висновку про відсутність у діях водія, який відмовився від огляду на стан алкогольного сп`яніння, складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, тим більше, що факту керування транспортним засобом, як свідчить відеозапис, сам водій ОСОБА_1 не заперечував і не висловлював жодного заперечення щодо складання відносно нього протоколу за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння або бажання пройти такий огляд у медичному закладі.

Апеляційний суд звертає увагу, що не лише відсутність заперечень з боку ОСОБА_1 та його визнавальні пояснення у протоколі про адміністративне правопорушення щодо вчинення ним інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а і сукупність цієї обставини з іншими доказами у даній справі, підтверджує вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отже, законність вимоги працівників поліції до ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння обумовлена виявленням у цього водія транспортного засобу ознак алкогольного сп`яніння, що прямо передбачено ст. 266 КУпАП та вимогами п. 2.5 ПДР.

Посилання адвоката Гармаша М.Ю. на те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, а тому наслідком не залучення поліцейськими під час огляду на стан сп`яніння представників Військової служби порядку у Збройних Силах України тягне недійсність такого огляду, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки у даній ситуації він був учасником дорожнього руху. За змістом ст. 15 КУпАП за порушення, зокрема, правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, він як військовослужбовець несе адміністративну відповідальність на загальних підставах. Крім того, на обставини, за яких був зупинений поліцейськими ОСОБА_1 , не розповсюджується положення ст. 266-1 КУпАП.

Таким чином, під час судового розгляду достовірно встановлено, що поліцейський виконав всі вимоги чинного законодавства і вжив всі можливі дії в межах закону, порушень з його боку встановлено не було, у свою чергу водій ОСОБА_1 не виконав свій обов`язок, передбачений п. 2.5 ПДР не пройшов на вимогу поліцейського в установленому порядку огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Враховуючи вищенаведені докази у їх сукупності, судом встановлено, що дослідженні під час судового розгляду докази повністю підтверджують ті обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, які викладені в адміністративному протоколі, складеному стосовно нього, і є безсумнівними доказами порушення ним п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, апеляційний суд вважає, що не підлягає задоволенню клопотання захисника про застосуванням положень ст. 69 КК України за аналогією закону при визначені міри покарання ОСОБА_1 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлена відповідальність у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Даний вид стягнення, що визначений законодавцем, як основний, так й додатковий є безальтернативним.

У цьому разі, загальні засади призначення адміністративного стягнення (ст. 33 КУпАП) не наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. Тобто у цій справі ця функція за своєю правовою природою не є дискреційною, оскільки не потребує врахування та оцінки характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від закону України про кримінальну відповідальність, не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом.

У цій справі апеляційний суд не вбачає підстав для застосування аналогії права та не накладення додаткового стягнення на ОСОБА_1 у виді позбавлення права керування транспортним засобом на підставі ст. 69 КК України.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що для досягнення визначеної в ст. 23 КУпАП мети адміністративного стягнення: виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також врахуванням особи правопорушника, з метою запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, накладення вказаного додаткового стягнення є необхідним.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази та порушення вимог закону, які б спростовували висновки суду і були б підставами для зміни або скасування судового рішення.

Отже, місцевим судом зроблено обґрунтований висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 1 ст.130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн., що є еквівалентом однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, відповідає положенням ст. ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення, є адекватним вчиненому і відповідає особі правопорушника.

Постанова суду 1-ї інстанції винесена з дотриманням вимог ст.ст. 283, 284 КУпАП, є законною та обґрунтованою, тому підстав для задоволення апеляційних вимог захисника та скасування постанови суду 1-ї інстанції, немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Гармаша М.Ю., який діє в інтересах особи. яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 січня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Г.А. Гришин