Справа № 305/1222/24
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.03.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/479/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 10.05.2024.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185-10, ч. 1 ст. 204-1 КУпАП та на підставі ст. 36 цього Кодексу на нього накладено адміністративне стягнення у межах санкції ч. 1 ст. 204-1 КУпАП у виді штрафу в розмірі 300 (триста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605 грн 60 коп. судового збору.

З протоколу про адміністративне правопорушення ЗхРУ № 147528 від 14.04.2024 та постанови судді від 10.05.2024, вбачається, що 14.04.2024 близько 11 год 35 хв прикордонним нарядом «Група реагування» в межах прикордонної смуги на напрямку прикордонного знаку № 388 на відстані близько 400 метрів до державного кордону (територія Богданської сільської громади Рахівського району Закарпатської області), було виявлено та в подальшому затримано громадянина України ОСОБА_1 , який здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця ДПСУ під час безпосереднього виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону України, а саме вдався до втечі в напрямку державного кордону та неодноразово повторювану законну вимогу старшого прикордонного наряду «Група реагування» лейтенанта ОСОБА_3 зупинитись вчиняти протиправні дії, відкрито відмовився виконувати, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 23 Закону України «Про державну прикордонну службу України», тобто вчинив правопорушення, за яке передбачено відповідальність за ч. 1 ст. 185-10 КупАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення ЗхРУ № 147529 від 14.04.2024 та постанови судді від 10.05.2024, вбачається, що 14.04.2024 близько 11 год 35 хв прикордонним нарядом «Група реагування» в межах прикордонної смуги на напрямку прикордонного знаку № 388 на відстані близько 400 метрів до державного кордону (територія Богданської сільської громади Рахівського району Закарпатської області), було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_1 , який здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону з України до Румунії поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України в пішому порядку, чим порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

-2-

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді від 10.05.2024 скасувати та закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185-10, ч. 1 ст. 204-1 КУпАП. Стверджує, що висновки суду першої інстанції не відповідають дійсності. Посилається на те, що 14.04.2024 він у складі групи трьох туристів прибув у с. Богдан Рахівського району Закарпатської області з метою походу на гору Говерла, однак до них підійшли працівники прикордонної служби та безпідставно звинуватили їх у намірах незаконного перетину державного кордону України з Румунією, на що він повідомив, що таких намірів у них немає. Однак, працівники прикордонної служби затримали їх і доставили до прикордонного загону, де провели обшук особистих речей та огляду інформацію в телефоні, у тому числі особисті переписки та історію дзвінків, після чого запропонували підписами якісь документи, на що він відмовився. Разом тим, порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що такий пропущено з поважних причин, оскільки він не брав участі в розгляді справи, а копію оскаржуваної постанови отримав 20.05.2024.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається без участі ОСОБА_1 , неявка якого з урахуванням вимог ст. 294 КУпАП не перешкоджає його розгляду. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що повідомлення про час та місце розгляду справи направлено ОСОБА_1 відповідно до вимог закону, однак таке повернулося до суду без вручення адресату з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Указані обставини свідчать про те, що судом вжито всіх заходів щодо належного повідомлення ОСОБА_1 про час так місце розгляду справи і він вважається належним чином повідомлений про час та місце судового засідання. Також апеляційний суд бере до уваги те, що клопотання про відкладення розгляду справи ОСОБА_1 не заявляв, рухом справи не цікавився, розгляд справи вже неодноразово відкладався, а тому враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 не був присутнім в судовому засіданні під час розгляду справи щодо нього та відсутні дані про те, що він був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Інших даних, ніж ті, які зазначені в апеляційній скарзі, щодо дати отримання постанови судді від 10.05.2024, а саме 20.05.2024, в матеріалах справи відсутні.

З врахуванням наведеного, з метою недопущення порушення права на захист особи, доводи клопотання щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції відносно ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає поважними, а клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови таким, що підлягає до задоволення і такий строк поновлюється.

-3-

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_1 належним чином дотримані.

Частиною першою статті 185-10 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи здійсненням прикордонного контролю в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України.

Частиною першою статті 204-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Згідно ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, протоколами про вилученні речей і документів, а також іншими вказаними у ній засобами і документами.

Протоколами про адміністративні правопорушення серій ЗхРУ за № 147529, 147528 від 14.04.2024 стверджується, що 14.04.2024 близько 11 год 35 хв прикордонним нарядом «Група реагування» в межах прикордонної смуги на напрямку прикордонного знаку № 388 на відстані близько 400 метрів до державного кордону (територія Богданської сільської громади Рахівського району Закарпатської області), було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_1 , який здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону з України до Румунії поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України в пішому порядку, чим порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991, а також здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця ДПСУ під час безпосереднього

-4-

виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону України, а саме вдався до втечі в напрямку державного кордону та неодноразово повторювану законну вимогу старшого прикордонного наряду «Група реагування» лейтенанта ОСОБА_3 зупинитись вчиняти протиправні дії, відкрито відмовився виконувати, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 23 Закону України «Про державну прикордонну службу України».

Наявними в протоколах підписами стверджено, що ОСОБА_1 роз`яснено права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, серед яких і право при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи; зі змістом протоколів ОСОБА_1 ознайомлений зрозумілою йому мовою та їх копії отримав, про що свідчать його підписи.

Викладені в протоколах про адміністративні правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185-10 та ч. 1 ст. 204-1 КУпАП підтверджуються і протоколом про адміністративне затримання від 14.04.2024, протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 14.04.2024, рапортом заступника начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) з персоналу відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип В) ОСОБА_4 , письмовими пояснення ОСОБА_1 , схемою виявлення та затримання ОСОБА_5 .

Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні в ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України від 04.11.1991, ч. 2 ст. 23 Закону України «Про державну прикордонну службу України», та його винуватість у вчиненні передбачених ч. 1 ст. 204-1 та ч. 1 ст. 185-10 КУпАП адміністративних правопорушень.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусового підписання протоколів та надання письмових пояснень.

Також апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що заступник начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) з персоналу відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип В) ОСОБА_6 був упередженим при складанні щодо ОСОБА_1 протоколів за ознаками передбачених ч. 1 ст. 185-10, ч. 1 ст. 204-1 КУпАП адміністративних правопорушень, і що в нього були підстави для фальсифікації протоколів чи обмови останнього у вчиненні адміністративних правопорушень, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги.

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що вищевказаний інспектор діяв саме у межах наданих йому повноважень.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що у матеріалах справи відсутні будь-які належні дані, які можуть свідчити про те, що дії уповноважених осіб прикордонної служби при затриманні ОСОБА_1 та при оформленні відносно нього матеріалів адміністративних правопорушень були незаконними та протиправними. У матеріалах справи немає відомостей про те, що ОСОБА_1 звертався до правоохоронних органів з відповідними заявами про незаконність дій працівників прикордонної служби щодо нього, або оскаржував такі дії у встановленому законом порядку.

-5-

З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що в ході розгляду справи суд першої інстанції дав невірну оцінку матеріалам справи, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність у його діях адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185-10, ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, що в свою чергу дає обґрунтовані підстави вважати, що вказані доводи спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинені ним адміністративні правопорушення.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує те, що в апеляційній скарзі відсутні посилання на конкретні докази та обставини, які б підтверджували вказані доводи апеляційної скарги та спростовували б висновки суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 204-1 та ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є суперечливими та повністю спростовуються матеріалами справи. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що в апеляційній скарзі ОСОБА_1 стверджує про те, що він перебував у складі трьох туристів, однак таке твердження спростовується матеріалами справи, відповідно до яких ОСОБА_1 перебував один, внаслідок чого відносно нього було складено протокол за частинами 1 статей 204-1 та ч. 1 ст. 185-10 КУпАП. Доказів про те, що при виявленні та затриманні ОСОБА_1 були ще деякі особи, матеріали справи не містять, і таких останнім не надано.

Не підтвердженими є і доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 відмовився від підпису у протоколах, оскільки ці доводи спростовані наявними у протоколах підписами ОСОБА_1 . Відомостей про те, що ОСОБА_1 не підписував указані протоколи, у матеріалах справи немає і таких ним не надано.

Твердження ОСОБА_1 про те, що наміру перетинати державний кордон не мав, а перебув на території Закарпатської області з метою походу на гору Говерла, апеляційний суд не визнає доцільними з огляду на те, що такі не підтверджені жодними доказами, про такі ОСОБА_1 не вказував під час затримання у своїх письмових поясненнях, а наявні у матеріалах справи докази беззаперечно свідчать про порушення ОСОБА_1 вимог cт. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991, та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП за вказаних у протоколі обставин.

Зокрема, як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 був затриманий на відстані 400 метрів від лінії державного кордону, в районні прикордонного знаку № 388, що на території Богданської сільської ради Рахівського району, тобто в місці, де діє прикордонний режим. При цьому, ОСОБА_1 не заперечував свого наміру на незаконний перетин державного кордону поза межами пункту пропуску.

Аналіз встановлених обставин справи свідчить про те, що дії ОСОБА_1 були спрямовані на спробу перетнути поза пунктами пропуску державний кордон України.

При цьому, в апеляційній скарзі не наведено жодних мотивів у підтвердження доводів про його невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, а наведені в письмових поясненнях ОСОБА_1 доводи про те, що він не здійснював злісної непокори повністю спростовуються матеріалами справи. Разом з тим, твердження про те, що був переляканий і не розумів, що відбувається, не спростовують того факту, що він здійснював втечу від прикордонників, не реагуючи на їхні неодноразові вимоги зупинитись, що охоплюється поняттям злісної непокори та свідчить про наявність у його діях цього правопорушення. Крім того, ОСОБА_1 не надано жодних доказів у підтвердження своїх пояснень про те, що хворіє на важкий депресивний випадок.

-6-

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст. 33 КУпАП, характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та майновий стан, і прийшов до вірного висновку про необхідність накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, яке, на думку апеляційного суду, сприятиме вихованню правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, тобто відповідає передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Правильно застосовано судом і ст. 36 КУпАП, згідно з якою, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом, стягнення накладається в межах санкції встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, у даному випадку, саме з врахуванням санкції ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін, а подана ОСОБА_1 апеляційна скарга без задоволення.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, у тому числі про витребування доказів чи виклику свідків, не заявлялено.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити, поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 10.05.2024.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 10.05.2024 щодо ОСОБА_7 , - без змін.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя