ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року м. Полтава

Суддя Полтавського апеляційного суду Карпушин Г.Л., при секретарі судового засідання Буйновій О.П., за участі особи, яка притягується до відповідальності ОСОБА_1 , потерпілого ОСОБА_2 , адвокатів Корольова І.М., Хайнацької Г.М., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Октябрського районного суду м. Полтави від 17 січня 2025 року,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Октябрського районного суду м. Полтави від 17 січня 2025 року адміністративні матеріали відповідно до норм ст.36 КУпАП об`єднано в одне провадження відносно ОСОБА_1 .

Крім того постановою судді Октябрського районного суду м. Полтави від 17 січня 2025 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у сумі 170 гривень. Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 грн.

Цією постановою гр. ОСОБА_1 13 грудня 2024 року, приблизно о 23 годині 30 хвилин, за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила відносно свого чоловіка ОСОБА_2 домашнє насильство фізичного та психологічного характеру, а саме: погрожувала, залякувала, висловлювалась на його адресу нецензурною лайкою, вдарила декілька разів по обличчю, чим могла бути завдана шкода його фізичному та психічному здоров`ю.

Крім того, 13 грудня 2024 року, приблизно о 23 годині 30 хвилин, за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинила відносно своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_3 домашнє насильство фізичного та психологічного характеру, а саме: вдарила дитину в живіт, залякувала, чим могла бути завдана шкода її фізичному та психічному здоров`ю.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Не погодившись із вказаною постановою, її оскаржила ОСОБА_1 подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Октябрського районного суду м. Полтави від 17.01.2025 року, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що обставини домашнього насильства, описані в протоколі про адміністративне правопорушення, взагалі не дозволяють зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки в ньому не зазначено про можливість завдання чи завдання внаслідок, словесних образ, нецензурної лайки та залякування шкоди, його ОСОБА_2 психологічному здоров`ю.

Крім того, зазначає, що нецензурна лайка в межах конфлікту, який склався між ними обома, за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілого не охоплюється складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного проступку.

Акцентує увагу, що судом не було досліджено всі обставини справи, що стосуються події правопорушення, його об`єктивної сторони, через що суд прийшов до передчасного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані докази, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13 грудня 2024 року, приблизно о 23 годині 30 хвилин, за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила відносно свого чоловіка ОСОБА_2 домашнє насильство фізичного та психологічного характеру, а саме: погрожувала, залякувала, висловлювалась на його адресу нецензурною лайкою, вдарила декілька разів по обличчю, чим могла бути завдана шкода його фізичному та психічному здоров`ю.

Крім того, 13 грудня 2024 року, приблизно о 23 годині 30 хвилин, за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинила відносно своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_3 домашнє насильство фізичного та психологічного характеру, а саме: вдарила дитину в живіт, залякувала, чим могла бути завдана шкода її фізичному та психічному здоров`ю.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Визнаючи ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладаючи адміністративне стягнення у вигляді штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що фактично це адміністративне правопорушення встановлюється та підтверджується - протоколами про адміністративне правопорушення серії ВАД №591807 від 14.12.2024 та ВАД №591809 від 14.12.2024, складених за ч.1 ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 ; протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 14.12.2024,; письмовими поясненнями ОСОБА_1 ; терміновими забороненими приписами стосовно кривдника ОСОБА_1 ; формами оцінки ризиків вчинення домашнього насильства (постраждала особа ОСОБА_2 , кривдник ОСОБА_1 ); рапортом та іншими доказами, які містяться в матеріалах справи.

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції не може погодитися, з огляду на наступне.

Статтею 173-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Отже, об`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного в ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Згідно із п. 3 ч. 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктами 4 та 7 частини 2 статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Нормами зазначеного закону визначено, що фізичним насильством є така форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Однак важливо розрізняти поняття «сварка», «конфлікт», «насильство».

Сварка: гостра суперечка, що супроводжуватися взаємними докорами, образами, стан, період взаємної ворожнечі, що виникає внаслідок такої суперечки; порушення дружніх взаємин.

Конфлікт: особливий вид взаємодії, в основі якого лежать протилежні і несумісні цілі, інтереси, типи поведінки людей та соціальних груп, які супроводжуються негативними психологічними проявами; зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями.

Особливостями домашнього насильства є: наявність патерну (повторювані в часі інциденти множинних видів насильства); системна основа; повна влада та контроль над постраждалою особою; насильницькі дії у відносинах між близькими людьми; якщо вже є одна з форм домашнього насильства, висока ймовірність того, що й інші форми насильства можуть розвиватися.

Отже, враховуючи обставини справи апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки в її діях відсутні ознаки притаманні домашньому насильству.

На підтвердження висновків суду апеляційної інстанції свідчить також той факт, що за результатами подій які мали місце 13.12.2024 року на потерпілого також було складено протокол за ч.1 ст. 173-2 КУпАП та останньому видано тимчасовий заборонюваний припис.

Крім того, практикою ЄСПЛ вироблено стандарти щодо того, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, яка по суті становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певна особа має доводити в суді, а також суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки в такий спосіб неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення у справі «Малофєєва проти росії» від 30.08.2013, п.п.117-120).

Апеляційний суд вважає, що зазначені у протоколах про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення не знайшли свого підтвердження. Невід`ємною складовою інкримінованого адміністративного правопорушення повинно бути таке насильство, яке проявляється в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, яке могло завдати чи завдало шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Крім того, вчинення будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру, повинно бути підтверджено поясненнями свідків, потерпілих або іншими доказами, що є необхідним елементом складу даного правопорушення.

Таким чином, жодним із здобутих доказів у справі не підтверджено вчинення ОСОБА_1 таких форм домашнього насильства як фізичне та психологічне насильство.

З огляду на наведене, сам лише факт наявності між учасниками справи конфліктної ситуації не може свідчити про вчинення фізичного чи психологічного насильства в розумінні вимог ст. 173-2 КУпАП та ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

Відповідно до ст. ст. 9, 245, 252 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події та складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений суддею тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

З огляду на встановлені обставини справи, надані на їх підтвердження докази, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про доведеність належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Таким чином, надаючи оцінку доказам у справі в її сукупності, апеляційний суд вважає, що наявні підстави для скасування постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 17 січня 2025 року, а провадження у справі підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Октябрського районного суду м. Полтави від 17 січня 2025 року скасувати, а провадження у справі щодо ОСОБА_1 закрити на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду Г.Л. Карпушин