КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №33/824/913/2025 Доповідач: Яковлева В.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Яковлева В.С., з секретарем судового засідання - Пишковичем М.І., за участю: захисника - адвоката Малюги Вадима Миколайовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Малюги Вадима Миколайовича на постанову Печерського районного суду м. Києва від 11 вересня 2024 року щодо ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В

Цією постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та призначено стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 17 000 грн.

Штраф необхідно сплатити на наступні реквізити: UA0026001, Назва отримувача коштів: ГУК у м. Києві, Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Код класифікації доходів бюджету: 21081300, Призначення платежу: адміністративний штраф у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн., який необхідно сплатити на наступні реквізити: Отримувач коштів: УК у Печер.р-ні/Печерс.р-н/22030101, Код отримувача /код ЄДРПОУ/ 37993783, Рахунок отримувача: UA 0026007, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Код класифікації доходів бюджету: 22030101, Призначення платежу: судовий збір.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, захисник Малюга В.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Печерського районного суду м. Києва від 11 вересня 2024 року та закрити провадження за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

На обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги ту обставину, що ОСОБА_1 не мала статусу водія в розумінні ст.1 Закону «Про автомобільний транспорт». Разом з тим, ОСОБА_1 вказала у протоколі ААД №529924, що не була обізнана зі станом ОСОБА_2 , який перебував у стані сп`яніння і передаючи йому кермо свого автомобіля була впевнена, що він тверезий.

Таким чином, ОСОБА_1 передаючи кермо ОСОБА_3 не знала, що останній перебуває у стані сп`яніння, тому справа підлягає закриттю на підставі ст.247 КУпАП - за відсутності у діях особи події і складу адміністративного правопорушення.

Звертає увагу на те, що суд першої інстанції допустив грубе порушення норми матеріального права, не взявши до уваги той факт, що апелянт не є водієм у розумінні ст.1 ЗУ «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року, а була пасажиром, власником авто. Тому ОСОБА_1 у даному випадку не є водієм, а відноситься до категорії «інші особи» в розумінні ст.130 КУпАП.

Заслухавши пояснення захисника, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. При розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд, окрім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно вимог ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Визнаючи ОСОБА_1 винною у скоєнні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що в діях останньої вбачається порушення вимог п.2.9г ПДР у вигляді передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Визнаючи ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції посилався на те, що її вина, підтверджується належними та допустимими доказами, а саме: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 529924 від 12.06.2024; копією протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 864471 від 12.06.2024; копією акта огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів складеного відносно ОСОБА_4 ; копією результатів проведення тесту на стан алкогольного сп`янінні за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest 7510», №ARMF-0276», результат огляду позитивний 2,58‰, (тест 1152); актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; відео з бодікамер інспекторів патрульної поліції № 473799, № 472094.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі, з`ясував всі обставини, дослідив і належним чином оцінив всі докази та дійшов правильного висновку про наявність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 передаючи кермо ОСОБА_3 не знала, що останній перебуває у стані сп`яніння, є безпідставними з огляду на таке.

Диспозицією ч.1ст.130 КУпАП встановлено, що відповідальність за вказаною нормою закону настає у разі, зокрема, передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до п.2.9г Правил дорожнього руху водієві забороняється передавати керування транспортним засобом особам, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у хворобливому стані.

Згідно п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», допуском до керування транспортним засобом особи, яка перебуває у стані сп`яніння або не має права ним керувати, визнають усну чи письмову згоду, розпорядження, вказівку особи, відповідальної за технічний стан чи експлуатацію цього засобу, про його використання у сфері дорожнього руху таким водієм. Як допуск можна розглядати також мовчазну згоду, видачу маршрутного листа, передачу ключів і документів або керма під час руху, не відсторонення водія від керування тощо.

Разом з цим, у пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що відповідальність за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції (частина 1 статті 130 КУпАП) настає за умови, що тому, хто це робить, відомо про такий стан особи, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Судом першої інстанції встановлено та наявним в матеріалах справи відеозаписом зафіксовано, що при спілкуванні з водієм працівники поліції одразу ж виявили у ОСОБА_4 ознаки алкогольного сп`яніння, зокрема сильний запах алкоголю з порожнини рота, що він не заперечував, та у зв`язку з цим запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки із застосуванням спеціального технічного засобу «Drager Alcotest 7510», на що ОСОБА_4 погодився. Після продуття, працівники поліції повідомили ОСОБА_4 результати огляду -2,58‰, що перевищує допустиму норму та свідчить про перебування останнього у стані сильного алкогольного сп`яніння.

Також згідно переглянутого відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 була обізнана про перебування ОСОБА_4 у стані алкогольного сп`яніння, оскільки у останнього наявна сукупність виражених зовнішніх ознак перебування у стані алкогольного сп`яніння, а результат огляду, згідно якого у ОСОБА_4 - 2,58‰ алкоголю усуває всі наявні у цьому сумніви, адже це стан сильного алкогольного сп`яніння.

Так, санкція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає накладення стягнення у виді штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Так, санкцією ч.1 ст.130 КУпАП передбачено різне стягнення для водіїв та інших осіб. Отже, ОСОБА_1 у даному випадку не є водієм, а відноситься до категорії «інші особи», стягнення для якої передбачено окремо санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, що і призначив суд.

Аналізуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про порушення ОСОБА_1 п.2.9г ПДР України та про наявність підстав для притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, що знайшло своє підтвердження і під час апеляційного розгляду справи.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду і були підставами для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги захисника - адвоката Малюги Вадима Миколайовича.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника - адвоката Малюги Вадима Миколайовича - залишити без задоволення.

Постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 11 вересня 2024 року щодо ОСОБА_1 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду В.С. Яковлева