Справа № 307/3273/24
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.03.2025 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника-адвоката Ціпле І.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 10 жовтня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 жовтня 2024 року накладено на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605 гривень 60 копійок судового збору.

Відповідно до постанови суду - ОСОБА_1 , 03 серпня 2024 року, близько 19 години 00 хвилин, по АДРЕСА_1 ображав нецензурною лайкою та словесно погрожував своїй дружині ОСОБА_2 , внаслідок чого могла бути завдана шкода її психічному здоров`ю.

Не погоджуючись з постановою суду, захисник Ціпле І.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду, а провадження у справі закрити за відсутністю у його діях складу даного адміністративного правопорушення. Вважає, що оскаржувана постанова суду винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначає, що ОСОБА_1 не причетний до даної ситуації, яка викладена в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки автор протоколу не надав жодних доказів, які б підтвердили факт вчинення домашнього насильства. Вказує, що пояснення, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення не варто брати до уваги, оскільки вони не заслуговують на увагу та подані зацікавленою особою у справі. Крім того, зазначає, що заява потерпілою написана 03.07.2024, а протокол складено через 1 місяць 03.08.2024. Стверджу, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, формально підійшов до вивчення обставин справи, що потягло за собою необґрунтоване застосування стягнення, як виду покарання за адміністративне правопорушення, а тому постанова суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною та необґрунтованою. Просить суд, оскаржувану постанову суду скасувати, закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. У випадку якщо Закарпатський апеляційний суд прийде до висновку про винуватість та/або невинуватість ОСОБА_1 , то просить врахувати, що згідно ст. 22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням, даних, що ОСОБА_1 притягувався раніше за адміністративні правопорушення, матеріали справи не містять.

До початку судового засідання від захисника-адвоката Ціпле І.Ю. надійшла заява про розгляд справи без його участі.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його представника-адвоката Ціпле І.Ю. та потерпілої ОСОБА_2 , відповідно до вимог ч. 6 ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи.Приймаючи рішення про розгляд справи без учасників судового процесу враховуються і вимоги чинного законодавства щодо розгляду справи в розумні строки.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Вимоги ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП передбачають, що суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Так, диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого.

Апеляційний суд зауважує, що норма статті 173-2 КУпАП є бланкетною, а тому для того, щоб повністю розкрити суть адміністративного правопорушення у протоколі повинно бути зазначено, які конкретно дії вчинила особа, який спосіб насильства прослідковується у діях порушника, якщо дій кілька, то зазначена кожна дія і вид насильства, наслідки цих дій по відношенню до особи, щодо якої вони були спричинені.

Відповідно до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 року №2229-VIII домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Крім того, згідно з Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Судом першої інстанції ці вимоги закону, при винесенні постанови, враховано та дотримано в повному обсязі.

Так, всупереч доводам апеляційної скарги, вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №542469 від 03 серпня 2024 року, в якому приведені обставини вчиненого правопорушення, та який останній відмовився підписати; заявою потерпілої ОСОБА_2 ; письмовими поясненнями: потерпілої ОСОБА_2 від 03.08.2024; ОСОБА_3 від 03.08.2024 та іншими матеріалами справи.

При цьому, за положеннями ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В своїй сукупності наведені докази підтверджують факт здійснення ОСОБА_1 домашнього насильства, тобто умисне вчинення дій фізичного та психологічного характеру, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої, що тягне за собою відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Сумніви щодо достовірності зазначених вище доказів у суду відсутні.

Отже, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у сукупності, дійшов правильного висновку, що в діях ОСОБА_1 , який притягується до адміністративної відповідальності вбачається склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1ст. 173-2 КУпАП.

Разом з цим, доводи апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, є безпідставними, і такими, що спростовуються дослідженими судом першої інстанції доказами, яким надано належну та об`єктивну оцінку, що також перевірено в суді апеляційної інстанції.

При цьому, в диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП зазначено, що склад адміністративного правопорушення має місце у діях особи, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода потерпілій особі. Тобто, якщо особа, яка притягається до відповідальності вчинила дії, передбачені ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а шкода не настала, але могла бути заподіяна, то в діях цієї особи є склад адміністративного правопорушення, що об`єктивно спростовує доводи апелянта.

Доводи, стосовно того, що протокол складений через 1 місяць, а заява ОСОБА_2 написана 03.07.2024, судом оцінюються критично, оскільки матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 та його захисником адвокатом Ціпле І.Ю. подавалися заяви в порядку, передбаченим чинним КПК України, до правоохоронних органів щодо фальсифікації цих матеріалів справи або про перевищення працівниками поліції своїх повноважень при виконанні ними своїх службових обов`язків при складанні адміністративного матеріалу щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Також, належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи, складені уповноваженими державними особами та дії цих посадових осіб, що їх складали, в порядку передбаченому чинним законодавством, стороною захисту не оскаржувалися, тобто останні не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення цих осіб до дисциплінарної відповідальності.

Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.

Отже, враховуючи відсутність будь-яких скарг та заяв сторони захисту щодо дій працівників поліції при складанні адміністративного матеріалу щодо ОСОБА_1 та протоколу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах, що долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції.

Позиція захисника правопорушника ОСОБА_1 , яку він висловив в апеляційній скарзі щодо невідповідності оскаржуваної постанови вимогам законності та обґрунтованості, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту з метою ухилення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Твердження сторони захисту про можливість звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за малозначністю є непереконливими, з огляду на те, що адміністративне правопорушення вчинене останнім, передбачене ч. 1 ст. 172-3 КУпАП, не може бути визнано малозначним, оскільки є правопорушенням, пов`язаним з домашнім насильством, яке завдало шкоди психологічному стану здоров`я потерпілої.

Також апеляційний суд звертає увагу, що згідно примітки ст. 22 КУпАП, в редакції, яка діяла на час розгляду справи місцевим судом, положення цієї статті не застосовуються до правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 121, ч. 5 ст. 122, ст.ст. 122-2, 122-4, ч. 3 ст. 123, ч.ч. 2-5 ст. 126, ст.ст. 130, 161-1 і 173-2 цього Кодексу.

Таким чином, законодавець посилив відповідальність осіб, які вчинили адміністративні правопорушення, пов`язані з домашнім насильством, заборонивши застосування до таких осіб положення ст. 22 КУпАП.

Даних про те, що вчинене ОСОБА_1 правопорушення, пов`язане з домашнім насильством, є малозначним, матеріали справи не містять.

Отже, обставини, які зазначені в апеляційній скарзі, та на переконання апелянта, слугують підставами для закриття провадження у справі, є необгрутованими і недостатніми, тому апеляційний суд їх не бере до уваги.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Таким чином, при розгляді справи судом першої інстанції докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене ОСОБА_1 правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду, апеляційним переглядом не встановлено.

Накладаючи адміністративне стягнення, суд дотримався вимог ст. ст. 30, 33 КУпАП і призначив його в межах санкції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Ціпле І.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 10 жовтня 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага