ПОСТАНОВА

Іменем України

17.03.2025 р. м. Жмеринка

Суддя Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області Вернік В.М., розглянувши справу, що надійшла з Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Боромля Охтирського (Тростянецького) району Сумської області, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , з повною вищою освітою, заступника начальника начальника відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

за ч.2 ст.172-15 КпАП України,

ВСТАНОВИВ :

10.01.2025 року до Жмеринського міськрайонного суду надійшли на розгляд матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-15 КУпАП, щодо ОСОБА_1 за ознаками того, що він, у військовому званні підполковника обіймаючи посаду тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто являючись військовою посадовою особою, діючи всупереч інтересам служби, недбало ставлячись до військової служби, в порушення своїх статутних обов`язків вчинив недбале ставлення військової службової особи до військової служби, в умовах особливого періоду, а саме:

в період часу з 22.11.2024 року до 18.12.2024 року не повідомляв прокурора про кримінальне правопорушення у ІНФОРМАЦІЯ_4 , а надалі не організував та не проконтролював направлення до Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону протягом робочого дня письмово овідомлення про кримінальне правопорушення, вчинене 21.11.2024 року солдатом ОСОБА_2 , який у період часу з 14.11.2024 року до 21.11.2024 року не повернувся з лікувального закладу до місця проходження військової служби у ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

не організував та не проконтролював направлення до Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м.Вінниці) Територіального управління ДБР протягом робочого дня письмового повідомлення про кримінальне правопорушення, вчинене 21.11.2024 року солдатом ОСОБА_2 , внаслідок чого своєчасно відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесено, першочергові слідчі дії не проведені, захист суспільства та держави в умовах війни не забезпечений, швидке, повне, неупереджене розслідування кримінального провадження не здійснено, у розумний строк з моменту вчинення злочину розшукові заходи не сплановані та не проведені.

В судове засідання наразі особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 за викликом не з`явився, натомість подав заяву щодо проведення розгляду даної справи без його участі, обставини чого у відповідності до положень ч.2 ст.268 КУпАП не перешкоджають її розгляду.

Також 20.01.2025 року ОСОБА_1 подав до суду письмові заперечення, за змістом яких вказав, що на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 надійшло повідомлення Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону (вх. №3856/ВЛК від 21.11.2024 року) про те, що військовослужбовець ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , який з 19.09.2024 року прибув до вказаного клінічного центру на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою визначення ступеня придатності до військової служби, 14.11.2024 року був знятий з військово-лікарської комісії. Додатково зауважив, що зідно рапорту командира взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 лейтенанта ОСОБА_3 (вх. №17759 від 23.22.2024 року) буо з`ясовано, що солдат ОСОБА_2 21.11.2024 року був відсутній у розташуванні взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , на телефонні дзвінки не відповідав і місце перебування останнього невідоме. Однак, 22.11.2024 року відповідно до рапорту командира взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 лейтенанта ОСОБА_3 , солдат ОСОБА_2 самостійно повернувся в розташування взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 . Важає, що оскільки солдат ОСОБА_2 повернувся до взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 на наступний день після отримання інформації про його відсутність, тобто в межах передбаченої законом доби, коли доба ще не закінчилася, тому письмова доповідь до спеціалізованої прокуратури у сфері оборони не надавалася (а.с.52-59).

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши обгрунтування письмових заперечень та представлені докази, суддя приходить до таких висновків.

Частина друга статті 172-15 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.

Згідно ст.1 Закону України "Про оборону України" особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій; воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", що затверджений Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", введено в Україні воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року, який надалі послідовно продовжено до теперішнього часу.

Згідно ч.1,4 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до положень ст.67 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир бригади зобов`язаний серед решти зобов`язаний у разі вчинення військовослужбовцем кримінального правопорушення негайно повідомляти про його вчинення органу досудового розслідування.

У відповідності до приписів ст.59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир (начальник) зобов`язаний негайно доповідати старшому командиру (начальнику) про кримінальне чи адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, вчинене підлеглим військовослужбовцем, а командир (начальник) військової частини (установи) негайно повідомляти про це відповідному прокурору, а в разі вчинення кримінального чи адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією військовослужбовцем Збройних Сил України начальнику відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

Відповідно до положень ст.1 Закону "Про запобігання корупції" корупційне правопорушення діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Згідно п.1-3 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 року №154 (Положення №154) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах.

Залежно від обсягів облікової, призовної та мобілізаційної роботи утворюються районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються, ліквідуються, реорганізовуються Міноборони.

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки у своїй діяльності керуються Конституцією та законами України, актами Президента України, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, наказами та директивами Верховного Головнокомандувача Збройних Сил, Міноборони, Міністра оборони, Головнокомандувача Збройних Сил, Генерального штабу Збройних Сил, іншими нормативно-правовими актами, цим Положенням.

Покладення на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки завдань, не передбачених законодавством, не допускається.

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки очолюють керівники, які організовують діяльність територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя підпорядковуються оперативному командуванню, в зоні відповідальності якого вони перебувають згідно з військово-адміністративним поділом території України.

Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки як структурні підрозділи територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя підпорядковуються відповідному територіальному центру комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, області, мм. Києва та Севастополя, на території відповідальності якого вони перебувають згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Безпосереднє керівництво територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки і контроль за їх діяльністю здійснюють відповідні оперативні командування, а загальне ІНФОРМАЦІЯ_5 , яке узгоджує основні питання діяльності територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки з відповідними структурними підрозділами Генерального штабу Збройних Сил та Міноборони.

Діяльність територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки координується та спрямовується Міноборони.

Відповідно до п.7 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства.

Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя.

З метою забезпечення виконання завдань та визначених функцій районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у їх складі утворюються структурні підрозділи (відділи, відділення, групи, служби), які провадять діяльність відповідно до положення про структурний підрозділ районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що затверджується керівником районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Положення про районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки затверджуються керівниками відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя.

ІНФОРМАЦІЯ_6 має печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням.

Так, в судовому засіданні за змістом витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 27.09.2024 року №258 встановлено, що підполковника ОСОБА_1 наказом командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_7 " від 07.09.2024 року №370 призначено на посаду заступника начальника начальника відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10).

Згідно витягу з наказу т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 від 08.11.2024 року №249 заступника начальника начальника відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковника ОСОБА_1 допущено до тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 з 09.11.2024 року (а.с.12).

Відповідно до змісту витягу з обов`язків начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 на особливий період, начальник РТЦК та СП відповідно до визначених функцій і завдань зобов`язаний, зокрема, у разі виявлення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, негайно повідомити уповноважену особу з питань запобігання та виявлення корупції ІНФОРМАЦІЯ_8 , в межах своїх повноважень уживати заходів щодо його припинення та письмово повідомляти за підпорядкованістю, Військову службуправопорядку у Збройних Силах України, Військову прокуратуру (а.с.13-25).

Згідно повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_9 від 24.12.2024 року №4/10458 щодо здійснення самовільного залишення частини солдатом ОСОБА_2 надходили 21.10.2024 року та 23.11.2024 року повідомлення т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковника ОСОБА_1 , сформовані відповідно 21.11.2024 року та 23.11.2024 року (а.с.30,33-34,35).

За вихідним №9684 від 12.12.2024 року т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_1 направлено керівникам ТУ ДБР у м.Хмельницький (з дислокацією у м.Вінниці) та Вінницької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону, а також начальнику ІНФОРМАЦІЯ_9 повідомлення про вчинення солдатом ОСОБА_2 кримінального правопорушення за ознаками ч.5 ст.407 КК України, відомості про що внесено 19.12.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с.36,37-39,40).

У даному випадку суд визначає зайвою вказівку у протоколі про адміністративне правопорушення від 09.01.2025 року обствин того, що ніби то внаслідок певної бездіяльності т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковника ОСОБА_1 не внесено своєчасно відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та не здійснено окремі заходи досудового розслідування щодо вчиненого солдатом ОСОБА_2 кримінального правопорушення, оскільки своєчасність внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що є початком досудового розслідування, положеннями кримінального процесуального закону регламентується відповідними діями реєстраторів ЄРДР в обмежений період час з моменту надходження повідомлення про кримінальне правопорушення, а не оперативністю спрямування останнього. Ба більше, адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-15 КУпАП, за ознаками якого складено даний протокол щодо ОСОБА_1 , належить до правопорушень з формальним складом, для якого закон вимагає лише встановлення факту діяння, тобто відповідальність за недбале ставлення військової призвело це діяння до негативних наслідків та завдання шкоди матеріального характеру, за виключенням спричинення такими протиправними діями істотної шкоди чи тяжких наслідків, навність втім яких становитиме кваліфікуючу ознаку кримінального правопорушення, передбаченого окремою частиною статті 425 КК України, що виключає відповідальність за вчинення адміністративного праівопорушення.

Також суд вважає помилковим посилання у протоколі про адміністративне правопорушення від 09.01.2025 року на положення Інструкції з надання доповідей і донесень про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, порушення військової дисципліни та їх облік у Міністерстві оборони України, Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.11.2018 року №604, щодо нездіснення т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_1 своєчасного надання усної доповіді про кримінальне правопорушення, вчинене солдатом взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , та подальшого інформування про це протягом доби керівників органу досудового розслідування та органу управління Військової служби правопорядку, керівника спеціалізованої прокутури у сфері оборони тощо, оскільки застосовані у даній Інструкції визначення загалом кримінальних правопорушень, зокрема здіснення повідомлень про які у вказаний обмежений термін покладено на усіх без виключення командирів (начальників) військових частин, відверто суперечать наведеним вище приписам ст. ст.59,67 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а саме, що про вчинення військовослужбовцем будь-якого кримінального правопорушення негайно повідомляти лише органу досудового розслідування має обов`язок тільки командир бригади, тобто відповідного тактичного військового з`єднання, яке включає окремі військові частини; тоді як обов`язок командира (начальника) негайно доповідати старшому командиру (начальнику), а командира (начальник) військової частини (установи) негайно повідомляти відповідному прокурору й начальнику відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України встановлено у разі вчинення відповідно підлеглим їм військовослужбовцем або військовослужбовцем Збройних Сил України, зокрема кримінального правопорушення, пов`язаного з корупцією, та адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, враховучи наявність застосованого за змістом цих положень сполучника "та".

При цьому, Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, який є Законом України, вочевидь має вищу юридичну силу стосовно згадуваного наказу Міністерства оборони України від 29.11.2018 року №604, а тому за вказаних суперечностей підзаконного акту застосуванню підлягають норми закону.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16.04.2020 року в справі №804/330/17.

Так, кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України, відомості про яке за ознакою його вчинення солдатом ОСОБА_2 внесено до ЄРДР, до кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, не належить.

За займаною посадою т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковник ОСОБА_1 не підлягає прирівнянню до посади командира бригади, а тому останній заздалегідь не мав встановленого законом обов`язку військової служби щодо невідкладного повідомлення органу досудового розслідування, прокурору та органу управління Військової служби правопорядку.

Натомість власною письмовою доповіддю від 21.11.2024 року №1995/3602 серед решти начальнику ІНФОРМАЦІЯ_10 щодо вчинення солдатом ОСОБА_2 самовільного залишення місця служби, т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_1 негайно після надходження повідомлення Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону м.Вінниця виконано номінальне зобов`язання відповідного інформування свого начальника, а з урахуванням спрямування цього ж повідомлення також начальнику ІНФОРМАЦІЯ_9 та сукупності наведеного вище на думку суду вчинення ОСОБА_1 недбалого ставлення до військової служби не є очевидним та не доведене поза розумним сумнівом належними і допустимими доказами.

Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до положень ч.1,2 ст.6 Конвенції 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення; кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Наведене кореспондується із правилами ст.7 КУпАП, в силу якої ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї грунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, в тому числі і закріпленій в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.

За змістом Рішення Конституційного Суду України від 29.02.2019 року №1-р/2019 наголошено, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип in dubio pro reo, згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості.

Вказана вище сукупність обставин визначає недоведення складу вказаного у протоколі від 09.01.2025 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП, та становить об`єктивні підстави закриття провадження у справі, узгоджуючись з положеннями ст.62 Конституції України, наведеної практики Європейського суду з прав людини та вимогами п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, оскільки рішення суду не може грунтуватись на припущеннях та ухвалюватись за існування очевидних сумнівів у доведеності вини, що підлягають тлумаченню на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Враховуючи викладене, керуючись ст.62 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ст.7, 9, 221, 241, 247, 251, 252, 264, 265, 276, 280, 283, 284 КУпАП України,

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження в справі за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КпАП України.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

На постанову протягом десяти днів з дня її винесення може бути подана апеляційна скарга особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, Вінницькому апеляційному суду через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області.

Суддя Вернік В.М.