ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.03.2025 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., за участю секретаря Форкош Е.Р., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , захисника Йосипчука О.В., прокурора Соколова А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1, ч.2 ст.172-7 КУпАП за апеляційною ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 вересня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 вересня 2024 року ОСОБА_1 , начальника штабу першого заступника командира командира в/ч НОМЕР_1 , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених частиною першою статті 172-7 КУпАП та частиною другою статті 172-7 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення на підставі ст. 36 КУпАП у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400,00 (три тисячі чотириста) гривень.

Судовий збір з ОСОБА_1 , начальника штабу першого заступника командира командира в/ч НОМЕР_1 , не стягується на підставі п. 12 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до постанови та протоколу про адміністративне правопорушення- ОСОБА_1 , будучи військовою посадовою особою Збройних Сил України та суб"єктом на якого поширюється дія Закону України №1700-VII "Про запобігання корупції", у тому числі обмеження та зобов"язання передбачені цим законом, перебуваючи на посаді начальника штабу першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 (далі - в/ч НОМЕР_1 ) та тимчасово виконуючи обов"язки командира в/ч НОМЕР_1 в період з 04.07.2023 року по 08.07.2023 року, як суб"єкт відповідальності за правопорушення, пов"язані з корупцією, відповідно до підпункту г пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 року, у порушення пункту 2 частини 1 статті 28 Закону України "Про запобігання корупції", під час виконання своїх службових повноважень не вжив заходів щодо недопущення виникнення конфлікту інтересів та не повідомив свого безпосереднього керівника у встановленому законом випадку та порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересів, під час прийняття рішення щодо видання наказу № 808 від 05.07.2023 року «Про встановлення надбавок та премій військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 », зокрема, собі особисто, як начальнику штабу першому заступнику командира в розмірі 390%, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 172-7 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 будучи військовою посадовою особою Збройних Сил України та суб"єктом на якого поширюється дія Закону України №1700-VII "Про запобігання корупції", у тому числі обмеження та зобов"язання передбачені цим законом, перебуваючи на посаді начальника штабу першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 (далі - в/ч НОМЕР_1 ) та тимчасово виконуючи обов"язки командира в/ч НОМЕР_1 в період з 04.07.2023 року по 08.07.2023 року, як суб"єкт відповідальності за правопорушення, пов"язані з корупцією, відповідно до підпункту г пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 року, у порушення пункту 3 частини 1 статті 28 Закону України "Про запобігання корупції", під час виконання своїх службових повноважень не вжив заходів щодо недопущення виникнення конфлікту інтересів та 05.07.2023 року в умовах реального конфлікту інтересів прийняв рішення щодо преміювання військовослужбовців в/ч НОМЕР_1 видавши наказ № 808 від 05.07.2023 року «Про встановлення надбавок та премій військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 », зокрема, собі особисто, як начальнику штабу першому заступнику командира в розмірі 390%, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 172-7 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративних правопорушень. Вважає, що постанова є незаконною та необгрунтованою, прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника - Йосипчука О.В., які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, думку прокурора - Соколова А., який заперечив доводам апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

За змістом ст.245 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та іншими доказами, які мають істотне значення для правильного, об`єктивного та справедливого розгляду справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили (ст.252 КУпАП).

Встановлено, що згідно протоколів №183, №184 від 13.08.2024 ОСОБА_1 підлягає адміністративній відповідальності за вчинення ним адміністративних правопорушень, пов`язаних із корупцією, передбачених ч. 1 та ч.2 ст. 172-7 КУпАП оскільки він не повідомив свого безпосереднього керівника у встановленому законом випадку та порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересів, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України посадові особи органів місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. При цьому, згідно ч. 2 ст. 68 Основного Закону незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Приписами ст. 38 Закону утверджено, що особи, зазначені у підпункті "а" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, а саме посадові особи юридичної особи публічного права, під час виконання своїх службових повноважень зобов`язані неухильно додержуватися вимог закону.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону особи, зазначені у пп. 1, 2 ч. 1 п. З цього Закону зобов`язані вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів, безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно.

Відповідно до частини 5 статті 28 Закону України «Про запобігання корупції» у разі існування в особи сумнівів щодо наявності в неї конфлікту інтересів вона має право звернутися за роз`ясненнями до територіального органу Національного агентства. У разі якщо особа не отримала підтвердження про відсутність конфлікту інтересів, вона діє відповідно до вимог, передбачених у цьому розділі Закону.

Констатація порушення зазначених вимог та відповідно, вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1727 КУпАП, можлива за таких умов:

у особи наявний реальний конфлікт інтересів;

особа не повідомляє про наявний реальний конфлікт інтересів у порядку, визначеному Законом.

З огляду на визначення реального конфлікту інтересів, наведене в абз.13 ч.І ст.1 Закону, для його констатації необхідно встановлення одночасно таких складових:

приватний інтерес;

службові/представницькі повноваження;

суперечність між приватним інтересом та службовими/представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Складові наявного у ОСОБА_1 реального конфлікту інтересів.

Службові повноваження

Згідно пункту 12 статті 6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військові посадові особи - це військовослужбовці, які обіймають штатні посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно - господарських обов`язків, або які спеціально уповноважені на виконання таких обов`язків згідно із законодавством.

Відповідно функціональних обов`язків начальника штабу - першого заступника командира в/ч НОМЕР_1 у воєнний час відповідає:

за організацію та підтримання управління підрозділами;

підготовку й мобілізаційну готовність частини та виконання ним бойових завдань;

планування підготовки;

підготовку штабу й підрозділів, що забезпечують управління військової частини;

організацію вартової та внутрішньої служби;

виховання, військову дисципліну, моральний і психологічний стан особового складу штабу та безпосередньо підпорядкованих йому підрозділів;

за їх забезпечення озброєнням і технікою;

станом обліку особового складу;

озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки загону.

Начальник штабу військової частини підпорядкований командирові в/ч НОМЕР_1 , він і його перший заступник, прямий начальник усього особового складу частини.

Під час виконання рішень командира військової частини начальник штабу має право віддавати наказ (розпорядження) підпорядкованим командиру частини особам від його імені.

Також, відповідно до розділу 3 «Обов`язки посадових осіб, військовослужбовців рядового складу» Статуту:

начальник штабу бригади (полку, окремого батальйону) в мирний і воєнний час відповідає за організацію та підтримання керування підрозділами; за бойову та мобілізаційну готовність, успішне виконання бригадою (полком, окремим батальйоном) бойових завдань; за планування бойової підготовки; за підготовку штабу і підрозділів, що забезпечують керування бригадою (полком, окремим батальйоном), виховання, військову дисципліну, морально- психологічний стан особового складу штабу та безпосередньо підпорядкованих йому підрозділів; за організацію вартової і внутрішньої служб; за організацію та здійснення заходів щодо охорони державної таємниці, прихованого керування; за забезпечення штабу та безпосередньо підпорядкованих підрозділів озброєнням і технікою; за стан обліку особового складу, озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки бригади (полку, окремого батальйону); за стан пожежної безпеки штабу.

Начальник штабу бригади (полку, окремого батальйону) підпорядковується командирові бригади (полку, окремого батальйону) і є прямим начальником усього особового складу бригади (полку, окремого батальйону) (ст. 68).

Заступник командира бригади (полку, окремого батальйону) в мирний і воєнний час відповідає за бойову та мобілізаційну готовність, успішне виконання бойових завдань бригадою (полком, окремим батальйоном); за організацію та якість проведення занять з бойової підготовки; за створення навчально-матеріальної бази, вдосконалення та утримання її в справному стані; за спортивно-масову роботу; за підготовку класних спеціалістів; за додержання військової дисципліни та внутрішнього порядку; за організацію пожежної безпеки у бригаді (полку, окремому батальйоні).

Заступник командира бригади (полку, окремого батальйону) підпорядковується командирові та є прямим начальником усього особового складу бригади (полку, окремого батальйону), за відсутності командира виконує його обов`язки. У військових частинах, де посада заступника командира бригади (полку, окремого батальйону) не передбачена за штатом, виконання цих обов`язків покладається на начальника штабу (ст. 70).

Отже, підполковник ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді тимчасово виконуючого обов`язки командира в/ч НОМЕР_1 або обіймаючи посаду начальника штабу - першого заступника командира в/ч НОМЕР_1 , є військовою посадовою особою Збройних Сил України та суб`єктом, на якого поширюється дія Закону № 1700-VII, у тому числі обмеження та зобов`язання, передбачені цим законом.

Приватний інтерес

З огляду на визначення поняття «приватний інтерес», наведене у ст. 1 Закону, існують достатні підстави констатувати, що ОСОБА_1 під час підписання наказу № 808 від 05.07.2023 «Про встановлення надбавок та премій військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 » мав приватний інтерес, який полягав у бажанні покращити собі матеріальне забезпечення.

Суперечність між приватним інтересом і службовими повноваженнями.

Командир в/ч НОМЕР_1 , є військовою посадовою особою Збройних Сил України та суб`єктом, на якого поширюється дія Закону № 1700-УІІ, у тому числі обмеження та зобов`язання, передбачені цим законом.

За таких обставин, під час підписання наказів щодо себе, у ОСОБА_1 виникла суперечність між його приватним інтересом і службовими повноваженнями.

Наявний приватний інтерес у цьому випадку не дає змоги начальнику штабу - першому заступнику командира військової частини НОМЕР_1 та тимчасово виконуючи обов`язки командира в/ч НОМЕР_1 об`єктивно оцінити свою роботу, тому реалізація наведеного повноваження стосовно нього здійснюватиметься в умовах реального конфлікту інтересів.

Вплив суперечності між приватним інтересом та службовими повноваженнями на об`єктивність та неупередженість прийняття рішення

ОСОБА_1 відповідно до своїх повноважень, які є дискреційними, має можливість самостійно прийняти рішення щодо військовослужбовців Т0950 про заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності, визначає їхні посадові обов`язки.

Слід зазначити, що особа, приймаючи рішення про встановлення собі додаткових стимулюючих виплат не може об`єктивно оцінити своєчасність, повноту та сумлінність виконання собою своїх посадових обов`язків, надати неупереджену оцінку своєї ініціативності у роботі, трудовій та виконавській дисципліні.

Таким чином, при прийнятті ОСОБА_1 рішення, закріпленого наказом № 808 від 05.07.2023 «Про встановлення надбавок та премій військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 » у частині преміювання самого себе, була наявна суперечність між приватним інтересом та його посадовими повноваженнями, яка вплинула на об`єктивність та неупередженість прийняття ним зазначених рішень (відсутність об`єктивного аналізу змісту виконуваної ним роботи, досягнутих результатів, особистого вкладу в загальні результати роботи), що в розумінні Закону є реальним конфліктом інтересів.

Відсутність повідомлення про наявність реального конфлікту інтересів

Відповідно до пунктів 1-4 частини 1 статті 28 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пунктах 1,2 частини 1 статті 3 цього Закону, зобов`язані: вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або у колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів та не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Факт неповідомлення про зазначені обставини ОСОБА_1 підтверджується листом адміністрації Державної спеціальної служби транспорту Міністерства оборони України № 518/3537 від 02.07.2024, в якому зазначено, що від начальника штабу - першого заступника командира в/ч НОМЕР_1 полковника ОСОБА_1 за період з 01.01.2023 по 01.07.2024 повідомлень про наявність конфлікту інтересів не надходило.

Одночасно було отримано лист керівника управління документообігу та контролю Національного агентства з питань запобігання корупції ОСОБА_2 у якому зазначено, що звернень від начальника штабу - першого заступника командира в/ч НОМЕР_1 полковника ОСОБА_1 щодо наявності у нього конфлікту інтересів до Національного агентства з питань запобігання корупції не надходило.

Прийняття рішення в умовах реального конфлікту інтересів

ОСОБА_1 , обіймаючи посаду начальнику штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 та тимчасово виконуючи обов`язки командира в/ч НОМЕР_1 , будучи посадовою особою юридичної особи публічного права та суб`єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон), всупереч вимогам п. З ч. 1 ст. 28 Закону, 21.11.2022 прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів, а саме підписав наказ № 808 від 05.07.2023 «Про встановлення надбавок та премій військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 » чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Місцем вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого частиною 1 статті 1727 КУпАП є юридична адреса Військової частини НОМЕР_1 , а саме: АДРЕСА_1 , оскільки обов`язки, передбачені статтею 28 Закону України «Про запобігання корупції» виникли у ОСОБА_1 у зв`язку із виконанням ним повноважень на посадах начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 та тимчасово виконуючого обов`язки командира в/ч НОМЕР_1 .

Відповідно до частини третьої статті 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Адміністративним правопорушенням, пов`язаним з корупцією, є протиправне, винне діяння, яке посягає на встановлений порядок управління і за яке законом передбачено адміністративну відповідальність.

Ознака винуватості є обов`язковою ознакою адміністративного проступку

КУпАП не дає визначення вини, - це поняття визначено у кримінальному праві, - психологічне ставлення правопорушника до протиправного діяння та його наслідків.

Отже, під виною правопорушника розуміють його негативне психологічне ставлення до інтересів суспільства. Умисел при виконанні формальних складів полягає в усвідомленні протиправності дій і у навмисності протиправного поводження.

Оскільки у формальних складах обсяг об`єктивної сторони вичерпується переліком ознак діяння й обставин його здійснення, то і від особи, яка притягається до відповідальності, вимагається усвідомлення, розуміння лише тих обставин, що названі у складі, але аж ніяк не можна вимагати усвідомлення ним не передбачення шкідливих наслідків і, тим більше, бажання їх настання.

Тому визнавати вину особи, яка притягається до відповідальності, необхідно виходячи з того, що при виконанні формальних складів умисел полягає в усвідомленні протиправності своїх дій у даних обставинах і бажанням їх вчинити, навмисністю протиправної поведінки.

Таким чином, умисел суб`єктів, на яких поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», полягає в тому, що, будучи ознайомленими із вимогами цього Закону про обов`язки, обмеження та заборони, функціонери не виконуючи ці вимоги, навмисно протиправно поводяться, їх порушуючи.

Склад пов`язаного з корупцією правопорушення є бланкетним, оскільки ознаки пов`язаного з корупцією проступку містяться в окремо встановлених нормах - статті 45 Закону України «Про запобігання корупції»

Враховуючи положення статті 68 Конституції України про те, що незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності, а також те, що набуття статусу спеціального суб`єкта адміністративного правопорушення пов`язано переважно саме зі знанням певних правових норм, для визначення вини необхідно користуватися принципом презумпції усвідомлення протиправності діяння.

Апеляційний суд вважає, що суддею місцевого суду при постановленні рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.ч.1, 2 ст.172-7 КУпАП та при накладенні на винну особу адміністративного стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 3400 грн, у повній мірі враховані загальні принципи та правила накладення стягнення, передбачені ст.23 та ст.ст.33-36 КУпАП.

Враховуючи вищенаведене, апеляційна скарга є безпідставною та задоволенню не підлягає, а постанова суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та належним чином мотивованою, підстав для її скасування та закриття провадження у справі за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 245, 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 вересня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1, ч.2 ст.172-7 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага