Справа № 309/3225/24
Провадження № 3/309/1161/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2025 року м. Хуст

Суддя Хустського районного суду Закарпатської області Волощук О.Я.,

при секретарі Кальчевій Д.О.

особи,щодо якої складено протокол ОСОБА_1

захисника ОСОБА_1 Гайду О.І.

розглянувши матеріали, які надійшли з Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, серії ААД № 658958 від 10.06.2024 року: ОСОБА_1 10.06.2024 року о 14 годині 50 хвилин в м. Хуст по вул. Львівській біля магазину «Рішко Маркет» керував автомобілем «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП не визнав. Суду пояснив, що 10.06.2024 року о 14 год. 50 хв. не керував автомобілем «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 , а сидів на пасажирському сидінні поряд із водієм, керував даним транспортним засобом його батько ОСОБА_2 . Автомобілем під його керуванням він зачепив транспортний засіб «Volkswagen Golf», внаслідок чого автомобілі отримали незначні пошкодження. ОСОБА_1 вийшов із салону з наміром розібратися, щоб не викликати працівників поліції. Вони поїхали на СТО з`ясувати вартість ремонту, але іншого учасника ДТП не влаштовувала запропонована сума і він викликав працівників поліції.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначили про те ,що 10.06.2024 року о 14 год. 50 хв. керував автомобілем «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 , а не ОСОБА_1 .

Допитаний в судовому засіданні працівник поліції ОСОБА_4 пояснив, що внаслідок несвоєчасного повідомлення поліцію про подію ДТП, яка відбулась в 14 год. 50 хв. на розі вул.Львівської в м.Хуст за участі транспортних засобів «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 та «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_2 , прибув на вулицю Шкільну в м. Хуст, де знаходились транспортні засоби «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 , «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_2 та де в 16 год. 20 хв. був складений протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Потерпілий ОСОБА_5 , водій транспортного засобу «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_2 стверджував про те, що в момент ДТП за кермом автомобіля «Volkswagen Transporter» д.н.з. НОМЕР_1 перебував ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.245 КУпАП: завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

У п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства в справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» вказується на таке:

1)звернути увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників;

2)при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені в статтях 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз;

3)зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно ст.129 Конституції України: однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.

17.07.1997 Україна ратифікувала Європейську Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція), а також Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невід`ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію у національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) по всім питанням, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Так, відповідно до ст.32 Конвенції: питання тлумачення та її застосування належить до виключної компетенції ЄСПЛ, рішення якого є невід`ємною частиною Конвенції.

За ст.9 Конституції України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»: суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права. Також передбачається, що якщо міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, які передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України. Тобто у такому випадку міжнародно-правові норми мають пріоритетне значення.

Згідно із пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП: адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, визначені в статті 280 КУпАП, зокрема орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 7 КУпАП: розглядаючи таку справу, орган повинен забезпечити законність при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст.251 КУпАП: доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 55 цього Кодексу.

Згідно ст.252 КУпАП: орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 62 Конституції України, яка гарантує дотримання державою принципу презумпції невинуватості особи, передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на їїкористь.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) поширює на провадження у справах про адміністративні правопорушення стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, тобто - норми кримінального процесуального законодавства.

Частина 6 статті 266 КУпАП вказує, що направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.3 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, і проведення такого огляду», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17.12.2008 (далі Порядок): огляд проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів або лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря-фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Пунктом 6 Порядку встановлено, що водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Форма направлення на огляд наведена в додатку 1 до цієї Інструкції, затвердженої Наказом МВС МОЗ від 09.11.2015 №1452/735.

Відповідно ж п.7 Порядку: поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

Пунктом 8 даної Порядку встановлено, що у раз відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а вразі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Даною нормою встановлений обов`язок працівника поліції саме щодо фіксування конкретних дій або бездіяльності водія щодо відмови від проходження огляду.

На відеозаписі, що доданий до матеріалів адміністративної справи, присутні лише декілька уривків, які дають змогу встановити факт наявності адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Адміністративним правопорушенням, згідно ч.1 ст.130 КУпАП, визнається керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Визначення терміну «керування транспортним засобом» було наведено в п.27 Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспортні», за яким керування транспортним засобом виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора водія під час навчання учнів водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Крім того, в рішенні №404/4467/16-а від 20 лютого 2019 року ВС/КАС зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування».

Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості і транспортного засобу.

Тобто, доказова база має бути спрямована саме на доведення одночасно двох обставин: керування транспортним засобом і перебування у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного).

Згідно із п.2.9 а ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувати під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП полягає в тому, що порушник має перебувати в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння та обов`язково має керувати транспортним засобом.

Відсутність будь якої складової об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, серії ААД № 658958 від 10.06.2024 року: ОСОБА_1 10.06.2024 року о 14 годині 50 хвилин в м. Хуст по вул.Львівській біля магазину «Рішко Маркет» керував автомобілем «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився.

Хоча у жодному із уривків відеозапису не зафіксовано керування ОСОБА_1 транспортним засобом, однак суд розцінює неможливістю фіксування такого у зв`язку із тим, що ним було залишено місце події, де трапилася дорожньо-транспортна пригода біля магазину «Рішко маркет» у м.Хуст по вул. І.Франка і працівниками поліції на вулиці Шкільній у м.Хуст було виявлено транспортний засіб «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 , де за кермом сидів уже ОСОБА_2 батько ОСОБА_1 . Заперечення ОСОБА_1 керування транспортним засобом спростовуються протоколами про адміністративне правопорушення серії ААД №657729 про правопорушення ОСОБА_1 , передбачене ст.124 КУпАП , відповідно до якого у м. Хуст по вул. Львівській біля магазину «Рішко Маркет» водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом ОСОБА_2 під час повороту праворуч на прилеглу територію не дотримався безпечного інтервалу та допустив зіткнення з транспортним засобом «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_2 , що стояв перед виїздом на вул. Львівська, в результаті транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, у якому водій ОСОБА_5 вказав на те, що під час ДТП за кермом автомобіля «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 знаходився ОСОБА_1 ; протоколом серії ААД № 658957 про правопорушення ОСОБА_1 , передбачене ст.122-4 КУпАП, протоколом серії ААД №658959 про правопорушення ОСОБА_1 за ст. 126 ч.3 КУпАП, показами свідка ОСОБА_4 .

Суд дає критичну оцінку показанням свідка ОСОБА_2 , інваліда першої групи, батька ОСОБА_1 , про те, що 10.06.2024 року під час ДТП по вул. Львівській біля магазину «Рішко Маркет» він був за кермом автомобіля, як спроба допомогти сину ОСОБА_1 уникнути адміністративної відповідальності.

Із показань свідка ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_2 перебував за кермом автомобіля вбачається, що ним надано неправдиві покази, так як він не міг вказати де саме відбулося зіткнення, і як саме воно відбулось.

Суд відхиляє доводи сторони захисту про те, що за кермом автомобіля був ОСОБА_2 , а не ОСОБА_1 .

Згідно із судовою практикою ЄСПЛ «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Європейський суд з прав людини у п.52 рішення від 05.02.2008 «Романаускас проти Литви» (заява №74420/01) зазначив, що питання щодо допустимості доказів у справі - це насамперед предмет регулювання національного законодавства і, як правило, саме національні суди уповноважені давати оцінку наявним у справі доказам. Суд, зі свого боку, повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим (див. рішення від 23 квітня 1997 р. у справі «Ван Мехелен та інші проти Нідерландів», №21363/93, № 21364/93, № 21427/93 та № 22056/93, п. 50; рішення від 9 червня 1998 р. у справі «Тейксейра де Кастро проти Португалії», №25829/94, п. 34; ухвалу від 6 травня 2003 р. щодо неприйнятності справи «Секейра проти Португалії», № 73557/01; ухвалу від 6 квітня 2004 р. щодо неприйнятності справи «Шеннон проти Сполученого Королівства», №67537/01). У такому випадку Суд зобов`язаний не визначати, чи певні докази було отримано незаконно, а перевіряти, чи така «незаконність» не спричинила порушення іншого права, гарантованого Конвенцією.

Таким чином, слід визнати, що належними та допустимими доказами, які б об`єктивно та поза межами розумного сумніву доведено той факт, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, тобто відмова особи, яка керує транспортним засобом із ознаками сп`яніння, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку про доведеність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, особу правопорушника, суд вважає, що на правопорушника слід накласти адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Відповідно до положень ст.40-1, ч.5 ст.283 КУпАП та п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» з правопорушника слід стягнути судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Керуючись ст.ст.7, 9, 130 ч.1, 245, 247, 251-252, 265-266, 280, 283-285, 287, 291 КУпАП, Конституцією України, Постановою КМУ №1103 від 17.12.2008 «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, і проведення такого огляду», суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Визнати винуватим ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 гривень, із позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 605,60 гривень судового збору.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення до Закарпатського Апеляційного суду.

Суддя Хустського

районного суду: Волощук О.Я.