ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/393/25 Справа № 229/8280/24 Суддя у 1-й інстанції - Лебеженко В. О. Суддя у 2-й інстанції - Гришин Г. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року м.Кривий Ріг

Суддя Дніпровського апеляційного суду Гришин Г.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Дружківського міського суду Донецької області від 18 грудня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Сарни, Рівненська область, зареєстрованого/проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, який є військовослужбовцем, майстром, ст. солдатом військової частини НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ,

визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.172-20 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.; стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Постановою Дружківського міського суду Донецької області від 18 грудня 2024 року встановлено, що 24 листопада 2024 року о 21 год. 00 хв., в умовах особливого періоду, під час виконання військових обов`язків, військовослужбовець військової служби призваний за мобілізацією ст. солдат ОСОБА_1 перебував з ознаками алкогольного сп`яніння алкогольного сп`яніння на місті тимчасової дислокації підрозділу в АДРЕСА_2 , від проходження медичного огляду на стан сп`яніння відмовився в присутності свідків, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.172-20 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з постановою суду 1-ї інстанції особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Дружківського міського суду Донецької області від 18 грудня 2024 року стосовно нього, а провадження закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що матеріали справи не містять жодного доказу того, що він перебував в місті тимчасової дислокації підрозділу, крім пояснень свідків, які є упередженими та перебували у той час у відносинах підлеглості відносно скаржника, що викликає сумнів в їх об`єктивності. Звертає увагу, що свідок ОСОБА_2 , заступник командира, займається збиранням та наданням доказів до суду, тобто готує задніми числами направлення на обстеження, рапорти щодо позбавлення мене грошового забезпечення, інше.

Зауважує, що судом не взято до уваги, що в разі його відмови від проходження огляду, в направленні був би відповідний підпис чергового лікаря Наркологічного відділення чи інша відповідна відмітка вказаної установи. Проте, даного не було зроблено, оскільки направлення виписане заднім числом, тобто перед направленням матеріалів до суду.

Наполягає, що він висловлював бажання пройти огляд в спеціалізованій установі для проведення огляду, на що отримав відмову в грубій формі. Йому було роз`яснено, що оскільки днем події була неділя і пізній вечір, його ніхто нікуди возити не буде, бо Добропілля знаходиться далеко.

Звертає увагу, що судом, за наявності підстав, не було розглянуто питання про можливість його звільнення від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю правопорушення на підставі ст. 22 КУпАП.

Просить врахувати, що судом в порушення вимог п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», на нього було накладено стягнення судового збору у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в сумі 605,60 грн.

Позиції сторін в суді :

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, належним чином повідомлений про місце, день та час судового розгляду. Надав заяву, в якій зазначив, що не має можливості прийняти участь в судовому засіданні, у зв`язку з виконанням завдань в ЗСУ на території Сумської області. З урахуванням, що ст. 268 КУпАП не передбачено обов`язкової участі особи, стосовно якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 172-20 КУпАП, апеляційний суд вважає можливим розглянути дану справу за його відсутності.

Висновки суду:

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

На підставі ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Вимоги ст. ст. 252, 280 КУпАП регламентують, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 2, 6 ст. 266-1 КУпАП, військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів, а також військовослужбовці Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.

Під час проведення огляду військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів уповноважена посадова особа застосовує спеціальні технічні засоби відеозапису, а в разі їх відсутності або неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. У випадку застосування спеціальних технічних засобів відеозапису матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Аналіз матеріалів даної справи свідчить, що висновки суду 1-ї інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні передбачених ч. 3 ст. 172-20 КУпАП адміністративних правопорушень за викладених у постанові обставин, відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на зібраних в провадженні та досліджених судом 1-ї інстанції доказах. Суд 1-ї інстанції при розгляді зазначеної справи дав належну правову оцінку діям ОСОБА_1 , з якою погоджується апеляційний суд.

Вимоги апеляційної скарги про необхідність закриття провадження за відсутності складу правопорушень в діях ОСОБА_1 є безпідставними, а вина підтверджується дослідженими доказами, а саме:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ДНК/Б-2 № 1402 від 24 листопада 2024 року, складеного уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст. ст. 254-256 КУпАП;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу № 1402 від 24.11.2024 року за допомогою приладу «Алконт М» №00255, зі змісту якого вбачається, що 24.11.2024 року ОСОБА_1 , перебуваючи з ознаками сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей) відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в присутності свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;

- направленням на огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції № 1401 від 24.11.2024 року, ОСОБА_1 перебуваючи з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей) 24.11.204 року о 21 год. 00 хв. направлявся до Наркологічного відділення (014) Добропільська лікарня інтенсивного лікування Донецька область, м. Добропілля, вул. Гагаріна, 3;

- поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зі змісту яких вбачається, що 24.11.2024 року ОСОБА_1 відмовився від проходження обстеження на стан алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд вважає вказані докази належними, допустимими, які доповнюють один одний та підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Беручи до уваги факт допустимості та належності зазначених доказів, апеляційний суд враховує положення ст. 251 КУпАП, відповідно до якої доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 наполягав на проходженні огляду на встановлення стану сп`яніння саме в медичній установі спростовуються дослідженими доказами як судом 1-ї інстанції, так і апеляційної інстанції.

Як вбачається із акту огляду на стан алкогольного сп`яніння № 1402 від 24.11.2024 року за допомогою приладу «Алконт М» №00255, вбачається, що 24.11.2024 року ОСОБА_1 , перебуваючи з ознаками сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей) відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в присутності свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Будь-яких інших належних та допустимих доказів від ОСОБА_1 суду апеляційної інстанції на спростування встановлених судом 1-ї інстанції надано не було.

Апеляційний суд звертає увагу, що такі свідки не допитувались судом 1-ї інстанції та апеляційним судом, оскільки ОСОБА_1 таке клопотання не заявлялось.

Із наявних в матеріалах справи доказів апеляційним судом не встановлено та не надано скаржником будь-яких доказів щодо упередженого або необ`єктивного ставлення свідків.

З урахуванням наведеного, відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП суддя приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги про відсутність будь-яких інших доказів чи свідків подій, що мали місце 24.11.2024 року за участю ОСОБА_1 .

Суд критично ставиться до заперечення апелянта щодо відсутності в матеріалах справи доказів виконання ним обов`язків військової служби, та його перебування на території військової частини у нетверезому стані.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_1 .

Крім того, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє по цей час.

Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

Відповідно до ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджених Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», кожен військовослужбовець зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг завдань доручених йому за посадою.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року №1932-Х11 особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З урахуванням вищенаведеного, вважаю необґрунтованими доводи скаржника, що він не перебував у статусі військовослужбовця при виконанні ним обов`язків військової служби у період дії в Україні особливого періоду під час досліджуваних подій.

Крім того, під час апеляційного розгляду стороною захисту не було надано будь-яких доказів на підтвердження фальсифікації матеріалів справи або будь-яких належних, допустимих доказів, що свідчать про не виконання ОСОБА_1 обов`язків військової служби 24 листопад 2024 року, та його не перебування на території військової частини у нетверезому стані в умовах особливого періоду у зазначену дату та час.

Отже, апеляційний суд не вбачає підстав для висновку про необ`єктивність огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 , упереджених дій стосовно нього та порушень під час оформлення адміністративних матеріалів, які б ставили під сумнів його вину у вчиненні інкримінованих правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Тлумачення скаржника вимог закону на власний розсуд не можуть слугувати підставою для закриття адміністративної справи за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Отже, доводи апеляційної скарги в цій частині не знайшли свого підтвердження ні в матеріалах справи, ні під час дослідження доказів в суді апеляційної інстанції, тому визнаються необґрунтованими в цій частині.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 3 ст.172-20 КУпАП у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000,00 грн., відповідає положенням ст. ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення, є адекватним вчиненому і відповідає особі правопорушника.

Щодо клопотання ОСОБА_1 про його звільнення від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

При цьому у кожному конкретному випадку суд має вирішувати питання про визнання діяння малозначним, виходячи з того, що його наслідки не представляють суспільної небезпеки, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб.

Вирішуючи питання про звільнення особи від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення на підставі ст. 22 КУпАП, суд також приймає до уваги характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Так, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.172-20 КупАП, тобто будучи військовослужбовцем відмовився від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в умовах особливого періоду.

Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самою особою, що притягується до адміністративної відповідальності, так і іншими особами (ст. 23 КУпАП).

З огляду на вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що застосування такого заходу як усне зауваження не буде достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети виховного впливу та запобіганню ОСОБА_1 вчиненню нових правопорушень, у зв`язку із чим клопотання скаржника задоволенню не підлягає.

Разом з тим, є обґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо стягнення з нього судом судового збору у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в сумі 605,60 грн., в порушення вимог п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Тому, в цій частині оскаржена постанова суду підлягає зміні, шляхом звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Постанову Дружківського міського суду Донецької області від 18 грудня 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, змінити.

Звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від сплати судового збору на підставі п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Г.А. Гришин