ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 689/2463/24

Провадження № 33/820/259/25

Суддя Хмельницького апеляційного суду Топчій Т.В., перевіривши апеляційну скаргу особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 17 січня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік,-

в с т а н о в и л а:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини.

За постановою суду, ОСОБА_1 26 листопада 2024 року о 14 год 39 хв в с-щі Ярмолинці по вул. Симона Петлюри, 4, Хмельницького району Хмельницької області, керував транспортним засобом «ЗАЗ-110207» реєстраційний номер НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме, звужені зіниці очей, які не реагують на світло. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене ст.130 ч.1 КУпАП.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить постанову Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 17 січня 2025 року скасувати, а провадження в справі закрити на підставі ст.247 ч.1 п.1КУпАП за відсутністю в його діях складу інкримінованого правопорушення.

Як вбачається із змісту апеляційної скарги, ОСОБА_1 зазначив, що постановою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 17 січня 2025 року, його визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Проте, оскаржувана постанова (її резолютивна частина) не була проголошена в установленому законом порядку, оскільки про дату та час проголошення такої судом не повідомлялось. В подальшому, 21.01.2025 року, ОСОБА_1 особисто звернувся до суду задля отримання інформації щодо результатів розгляду справи та видачі копії постанови, де йому було повідомлено про надіслання такої засобами поштового зв`язку 20.01.2025 року на його адресу. Копію оскаржуваної постанови отримано ним 24.01.2025 року.

Вказані обставини ОСОБА_1 вважає поважними, а пропущений ним строк на подання апеляційної скарги вимушеним.

Мотиви суду.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала з наступних підстав.

Відповідно до статті 294 КУпАП України постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною 5 статті 7 та частиною 1 статті 287 цього Кодексу протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Чинні норми КУпАП стосовно права на оскарження постанови суду першої інстанції у справі про адміністративні правопорушення забезпечують за аналогією з правом на доступ до суду, закріпленим у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, законну мету і не порушують саму сутність цього права.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі "Мельник проти України", норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження і перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. (Рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року).

Європейський суд з прав людини наголошує, що особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2010 року у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Також в рішенні «Пономарьов проти України» суд звернув увагу на те, що у кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип правової визначеності, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Таким чином, Європейський Суд з прав людини, рішення якого є джерелом права в Україні, вважає, що поновлення судом пропущеного строку без наведення обґрунтованих причин порушує принцип правової визначеності, зокрема порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Апеляційний суд виходить з того, що строк на оскарження постанови суду першої інстанції може бути поновлений апелянту тільки виключно у разі, коли він пропущений з поважних причин, які об`єктивно позбавляли його можливості реалізувати своє законне право на оскарження судового рішення.

Крім того, нормами КУпАП встановлено, що строк на оскарження постанови в справі про адміністративне правопорушення відраховується не з моменту отримання копії оскаржуваного судового рішення, як помилково вважає ОСОБА_1 , а з моменту ухвалення постанови судом.

Як вбачається із матеріалів адміністративної справи, оскаржувана постанова була постановлена 17 січня 2025 року суддею Ярмолинецького районного суду Хмельницької області. Згідно протоколу судового засідання від 17.01.2025 року, ОСОБА_1 та його захисник Гаджук В.О. були присутні в судовому засіданні. Після закінчення розгляду справи, 17.01.2025 року о 11:36:25 год., суд видалився до нарадчої кімнати задля ухвалення відповідного рішення (а.с. 21). У відповідності до довідки секретаря судового засідання, оголошення постанови по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.130 ч.1КУпАП, не фіксувалось в зв`язку з відсутністю учасників провадження після виходу суду з нарадчої кімнати (а.с.32).

Отже, перебіг строку на апеляційне оскарження постанови розпочався 18 січня 2025 року та закінчився після спливу десяти днів 27 січня 2025 року (останній день для подачі апеляційної скарги). Однак, сторона захисту не реалізувала своє право на оскарження постанови у строки, встановлені законом.

З апеляційною скаргою ОСОБА_1 вперше звернувся 03 лютого 2025 року (в подальшому 21 лютого 2025 року та 06 березня 2025 року), що підтверджується штампом вхідної кореспонденції Ярмолинецького районного суду Хмельницької області, тобто з пропуском визначеного ст. 294 КУпАП строку.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить будь яких причин, які б об`єктивно підтверджували неможливість подання апеляційної скарги стороною захисту у строки, визначені законом, або поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови.

Твердження апелянта, наведені у якості доводів на обґрунтування поважності причин пропуску строку, зводяться до не проголошення судом першої інстанції оскаржуваної постанови (її резолютивної частини), та отримання копії постанови суду поштою 24.01.25 року.

Згідно положень ст. 285 КУпАП постанова суду у справі про адміністративне правопорушення оголошується негайно після закінчення розгляду справи, її копія протягом трьох днів вручається або надсилається особі, щодо якої її винесено. У даному провадженні 17.01.25 року постанова суду не оголошувалася судом з причин відсутності сторони захисту в залі судового засідання, фіксування судового засідання технічними засобами 17.01.25 року після виходу суду з нарадчої кімнати не відбулося. Такі причини пропуску строку на апеляційне оскарження, наведені захистом не можна визнати поважними.

Апеляційний суд вважає, що такі обставини ніяким чином не унеможливлювали стороні захисту, яка з`явилася у призначений судом день 17.01.25 року на розгляд справи, вчасно поцікавитися результатом судового розгляду, після чого, у разі необхідності, звернутися із апеляційною скаргою, у строки, передбачені ст. 294 КУпАП, враховуючи можливість її уточнення (доповнення) в подальшому у разі необхідності.

Натомість, така доволі пасивна поведінка ОСОБА_1 по відношенню до цього адміністративного провадження, яка зокрема проявилась у його ставленні до результату судового розгляду, призвела до пропуску строку апеляційного оскарження без поважних причин.

У зв`язку з наведеними обставинами та з урахуванням положень ст.294 ч.2 КУпАП, відповідно до яких, початок відліку перебігу строку на апеляційне оскарження судового рішення у справі про адміністративне правопорушення розпочинається саме з моменту його винесення, а також практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, а також у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не наведено поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду, апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.

Враховуючи викладене та керуючись вимогами статті 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и л а:

Відмовити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у поновлені строку на апеляційне оскарження постанови судді Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 17 січня 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 17 січня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП,повернути апелянту.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя: