Номер провадження: 33/813/740/25
Номер справи місцевого суду: 946/498/25
Головуючий у першій інстанції Яковенко І.І.
Доповідач Кравець Ю. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі головуючого судді Кравця Ю.І, при секретарі судового засідання - Гасанової Л.Я. кизи, за участі: представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Слаблюка В.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Слаблюка В.М. на постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.02.2025 року, відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого за наймом, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- про накладення стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП

установив

Зазначеною постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУПАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому виразі становить 17000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто судовий збір у розмірі 605.60 грн.

Судом 1-ої інстанції встановлені наступні обставини: ОСОБА_1 22.01.2025 року о 14 год. 35 хв. по вул. Михайлівській, №27 в м. Ізмаїлі Одеської області керував автомобілем «Hyundai Sonata», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме, різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому порядку на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі водій відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, адвокат Слаблюк В.М. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що постанова суду першої інстанції незаконна та необґрунтована, просить її скасувати у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на наступне:

- матеріали справи не підтверджують факту керування автомобілем;

- працівниками поліції було порушено інструкції із застосування технічних приладів відеозапису, оскільки відеозапис не є безперервним, протокол складено з особистою неприязністю до ОСОБА_1 ;

- поліцейськими були безпідставно застосовані до ОСОБА_1 спецзасоби (кайданки);

- поліцейський не запропонував належним чином ОСОБА_1 проїхати до медичного закладу;

- працівниками поліції не було роз`яснено права і обов`язки передбачені ст. 268 КУпАП;

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 , не з`явився, причини неявки апеляційному суду не повідомив, однак участь в апеляційному розгляді приймає його захисник адвокат Слаблюк В.М., який просив провести розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 .

З огляду на вищевикладене, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, апеляційний суд вважає можливим розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 за участі його представника.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 адвокат Слаблюк В.М. підтримав доводи апеляційної скарги, та просив її задовольнити.

Вивчивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України за кваліфікуючими ознаками відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння повністю доведена та підтверджується дослідженими судом апеляційної інстанції наступними доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №227500 від 22.01.2025 (а.с. 1) ), відповідно до якого 22.01.2025 року о 14 год. 35 хв. по вул. Михайлівська біля буд. №27 в м. Ізмаїлі Одеської області керував автомобілем «Hyundai Sonata», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме, різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому порядку на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі водій відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, відповідальність за що передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння, у зв`язку з виявленими ознаками: різкий запах алкоголю з ротової порожнини (а.с.2);

- направленням на огляд водія транспортного засобу від 22.01.2025 (а.с. 3);

- поясненнями ОСОБА_1 від 22.01.2025 (а.с. 4);

- поясненням свідка ОСОБА_2 від 22.01.2025 року (а.с. 7);

- диском з відеофіксацією події (а.с. 8).

Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Згідно з положеннями ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій, серед іншого, зобов`язаний: виконувати розпорядження поліцейського.

Пункт 1.3 ПДР передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. За п.1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок проходження огляду особами, які керують транспортними засобами, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений ст.266 КУпАП, а також затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 «Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (далі- Порядок), та регулюється Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція).

Згідно з ст.266 КУпАП, п.2 розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Пунктом 3 розділу 1 Інструкції визначено ознаки алкогольного сп`яніння. Зокрема, ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Наявність у водія хоча б однієї вищевказаної ознаки сп`яніння є підставою для проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння.

За положеннями Інструкції визначення ознак щодо можливості знаходження водія у стані сп`яніння відноситься до виключної компетенції поліцейських, а перевірка наявності чи відсутності у водія такого стану в порядку медичного огляду у відповідному медичному закладі. Тому, у випадку наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу знаходиться у стані сп`яніння, водій, на вимогу поліцейських за положеннями пункту 2.5 ПДР України, зобов`язаний пройти медичний огляд. Отже, законодавством не передбачено право водія відмовитися від проходження огляду на стан сп`яніння, а встановлено обов`язок водія пройти такий огляд на вимогу працівника поліції.

Проте, вимоги зазначеного пункту ПДР ОСОБА_1 дотримано не було.

Вказані обставини повністю підтверджуються матеріалами справи.

За диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння утворює самостійний склад адміністративного правопорушення.

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису (а в разі неможливості застосування таких засобів у присутності двох свідків) складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

При цьому, відповідно до змісту вищезгаданого протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 ознайомився з його змістом, підписав, жодних зауважень стосовно викладених в ньому обставин не надавав.

На підставі аналізу відеозапису вбачається, що у ОСОБА_3 дійсно наявні ознаки алкогольного сп`яніння, а також останнім не заперечувався факт перебування у стані алкогольного сп`яніння та зазначив, що керував автомобілем, випив пляшку пива, на медичний огляд їхати відмовляється.

Зазначені вище докази, на переконання апеляційного суду, спростовують доводи апелянта та підтверджують винуватість ОСОБА_3 «поза розумним сумнівом» у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за кваліфікуючими ознаками: відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Водночас, заслуговують на увагу посилання захисника на порушення порядку застосування поліцейським технічних засобів відеозапису під час фіксації відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Так, дійсно, наявний в матеріалах справи відеозапис із нагрудної камери співробітника поліції не є повним, на ньому зафіксована лише пропозиція поліцейського ОСОБА_1 пройти огляд на виявлення стану алкогольного сп`яніння як на місці зупинки, так і в медичному закладі, а також відмова останнього від зазначеної пропозиції, проте, всупереч вимог вищевикладеного п. 8 Порядку, не зафіксовано процесу складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, на вищезазначеному відеозаписі зафіксовано роз`яснення співробітниками поліції ОСОБА_1 наслідки відмови від проходження у встановленому законом порядку огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння, зокрема, того, що стосовно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП за фактом відмови від проходження такого огляду.

Зазначені допущені співробітниками поліції порушення порядку застосування технічних засобів відео-фіксації, на переконання суду апеляційної інстанції, не були істотними та не мають вирішальної ролі під час вирішення питання щодо наявності або відсутності в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП з огляду, зокрема, на те, що відеозаписом чітко зафіксована відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки, так і в закладі охорони здоров`я.

Апеляційний суд приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що матеріали справи не підтверджують факту керування автомобілем, проте, зауважує, що факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_2 , який був очевидцем події, при цьому, відповідно до наявного відеозапису, ОСОБА_1 факту керування взагалі не заперечував, а навпаки зазначив, що напередодні в нього був день народження який він святкував та в день події випив пива.

Посилання апелянта з приводу того, що поліцейський не запропонував належним чином ОСОБА_1 проїхати до медичного закладу та не було роз`яснено права і обов`язки передбачені ст. 268 КУпАП, апеляційний суд не приймає, оскільки зазначені обставини спростовуються змістом наявного відеозапису та протоколу про адміністративне правопорушення, який ОСОБА_1 підписав без зауважень.

Надаючи оцінку доводам захисника про те, що в матеріалах справи письмове направлення ОСОБА_1 на огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння складено з порушеннями, що, в свою чергу, свідчить про те, що останньому не було запропоновано співробітниками поліції пройти огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, апеляційний суд зауважує на тому, що такі твердження є суто суб`єктивним трактуванням захисником вимог законодавства, натомість, вимоги КУпАП та інших нормативно-правових актів, які регулюють порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного сп`яніння та їх направлення для проведення огляду з метою виявлення такого стану не передбачають необхідності складення такого направлення у разі висловлення водієм відмови від проходження у встановленому законом порядку огляду на виявлення стану сп`яніння.

Доводи апеляційної скарги про незаконність дій працівників поліції щодо безпідставного застосування до ОСОБА_1 спецзасобів (кайданки), апеляційний суд не приймає, у зв`язку з тим, що стороною захисту не надано доказів того, що особа чи її представник, в період часу до апеляційного розгляду звертались з будь-якими скаргами на незаконні дії працівників поліції щодо можливого застосування до ОСОБА_1 спецзасобів (кайданків).

Крім того, вказана обставина не є предметом розгляду та доказування в межах даної справи про адміністративне правопорушення.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

За наведених обставин, призначене місцевим судом стягнення відповідає санкції ч.1 ст.130 КУпАП, є достатнім для критичного усвідомлення правопорушником протиправності свого вчинку, в достатній мірі слугуватиме його вихованню, а також запобігатиме вчиненню ним нових правопорушень у сфері дорожнього руху.

Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суд першої інстанції обґрунтовано застосував стягнення у вигляді штрафу та позбавлення права керувати транспортними засобами, адже воно, відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безальтернативним.

Інших істотних та переконливих доводів, які б свідчили про недопустимість доказів, які містяться в матеріалах справи або спростовували висновки судді першої інстанції в оскаржуваній постанові про доведеність вини ОСОБА_1 та були підставою для її скасування або зміни, не наведено, та під час апеляційного розгляду не встановлено.

У відповідності до припису п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Отже, за результатами апеляційного розгляду апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та справедливою, тому підстави для задоволення апеляційної скарги, - відсутні.

Керуючись ст.ст. 7, 251, 252, 266, 280, 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Слаблюка В.М. залишити без задоволення.

Постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.02.2025 року, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про накладення стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду Ю.І. Кравець