Провадження № 33/801/275/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бернада Є. В.
Доповідач: Оніщук В. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 рокум. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Оніщук В. В., з участю секретаря судового засідання Кашпрук М. Г., розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Когутницького Вячеслава Миколайовича на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 26 листопада 2024 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за статтями 124, 122-4 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 26 листопада 2024 року на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 122-4 КУпАП, відповідно до приписів ч. 2 ст. 36 КУпАП, у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір у розмірі 605,60 грн.

У постанові суду зазначено, що 21 жовтня 2024 року о 13.00 год. по вул. Д. Нечая, 250-б в м. Вінниці ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Газ», д.н. НОМЕР_1 , не був уважним, не слідкував за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу, не впорався з керуванням та здійснив наїзд на перешкоду дорожній знак 5.45.2 від чого транспортний засіб та інше майно (дорожній знак) зазнали механічних пошкоджень.

Після цього, ОСОБА_1 , будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), яка мала місце 21 жовтня 2024 року о 13.00 год. по вул. Д. Нечая, 250-б в м. Вінниці, самовільно залишив місце події.

При ухваленні оскаржуваної постанови суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 122-4 КУпАП, доведена належними та допустимими доказами.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду у частині накладеного стягнення, 01 березня 2025 року захисник ОСОБА_1 адвокат Когутницький В. М. подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати у частині застосування адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік, призначивши інше покарання не пов`язане із позбавленням права керування транспортними засобами.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ОСОБА_1 є фізичною особою - підприємцем, виготовляє одяг та надає послуги із перевезення автомобільним транспортом. Причиною ДТП стало те, що на проїжджу частину раптово вибігла собака, тому ОСОБА_1 був змушений застосувати екстрене гальмування. Місце ДТП він залишив, оскільки мав встигнути завезти одяг військовим, і автомобіль, який мав везти його далі на схід, вже відправлявся.

При визначенні міри покарання ОСОБА_1 просить суд врахувати ряд пом`якшуючих обставин, а саме його вік, те, що він вчинив правопорушення вперше, повністю визнає вину та щиро розкаюється, допомагає ЗСУ, офіційно працює та сплачує податки, керування транспортним засобом є його єдиним джерелом доходу.

Окрім того скаржник просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду, обґрунтовуючи поважність його пропуску тим, що у судовому засіданні він присутній не був. Про існування оскаржуваної постанови дізнався 28 лютого 2025 року, коли його зупинили працівники поліції і повідомили, що він позбавлений права керування транспортними засобами.

В судове засідання ОСОБА_1 та його захисник не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причин неявки не повідомили, а тому згідно вимог ст. ст. 268, 294 КУпАП їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Оскаржувана постанова винесена 26 листопада 2024 року, відтак останній день десятиденного строку на її апеляційне оскарження припадає на 06 грудня 2024 року.

Як видно зі змісту постанови, ОСОБА_1 присутнім при її винесенні не був.

Доказів вручення копії постанови ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку матеріали справи не містять.

На звороті а. с. 19 міститься розписка ОСОБА_1 про ознайомлення із матеріалами справи датована 24.02.2025 року.

Апеляційна скарга подана захисником ОСОБА_1 , як зазначалося, засобами поштового зв`язку 01 березня 2025 року, тобто у межах десятиденного строку із дня ознайомлення із постановою.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що з метою недопущення позбавлення ОСОБА_1 права на доступ до правосуддя та на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, строк на подання апеляційної скарги можливо поновити.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті оскарження постанови суду першої інстанції, апеляційний суд виходить із такого.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.

Положеннями частини сьомої статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу у межах апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до таких висновків.

Як видно із протоколу від 26 жовтня 2024 року серії ААД №708952, 21 жовтня 2024 року о 13 год. 00 хв. у м. Вінниці, вул. Д. Нечая, 250б, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Газ 33021», д.н.з. НОМЕР_1 , не був уважним, не слідкував за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу, не впорався з керуванням та допустив наїзд на перешкоду (дорожній знак 5.45.2), від чого транспортний засіб та дорожній знак отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив п. 2.3.б, п. 12.1 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

У протоколі ОСОБА_1 власноруч зазначив, що оминав собаку, яка перебігала дорогу, не впорався з керуванням і допустив наїзд на знак (а. с. 1).

На а. с. 2 схема ДТП, на якій відображено розташування пошкодженого дорожнього знаку, осип уламків автомобіля.

Відповідно до пояснень свідка ДТП, наданих працівникам поліції, 21 жовтня 2024 року, приблизно о 13 год. 00 хв. він стояв на балконі та почув шум, подивившись у сторону, побачив, що автомобіль «Газель» здійснив наїзд на дорожній знак, після чого покинув місце пригоди у напрямку м. Вінниця. Подія мала місце за адресою вул. Д. Нечая, 250б, м. Вінниця (а. с. 3).

Відповідно до протоколу від 26 жовтня 2024 року серія ААД №883063, водій ОСОБА_1 21 жовтня 2024 року о 13 год. 00 хв. у м. Вінниця, вул. Д. Нечая, 250б, керуючи транспортним засобом «Газ 33021», д.н.з. НОМЕР_1 , будучи учасником ДТП, самовільно залишив місце пригоди, до якої був причетний, чим порушив п. 2.10 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 122-4 КУпАП.

У протоколі ОСОБА_1 власноруч вказав, що йому стало погано, поїхав у найближчу аптеку за ліками (а. с. 5).

На а. с. 6 фото із місця ДТП, на якому зображено пошкоджений дорожній знак, уламки автомобіля.

На звороті а. с. 6 фото автомобіля «Газ 33021», д.н.з. НОМЕР_1 із ситуаційних міських камер.

Положеннями п. п. 1.1, 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, визначено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п. 2.3.б ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Як визначено п. 12.1 ПДР України під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Згідно з вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху України, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Пунктом 2.10.а передбачено, що у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Стаття 124 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, полягає у залишенні водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Факт учинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, кваліфікація його дій та доведеність вини, в суді апеляційної інстанції ним не оспорюється, а тому висновок місцевого суду в цій частині апеляційним судом не перевіряється.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що підстави для її задоволення відсутні.

Санкція ст. 124 КУпАП передбачає накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Санкція ст. 122-4 КУпАП передбачає накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від одного до двох років, або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.

ОСОБА_1 просить змінити постанову суду першої інстанції, призначивши адміністративне стягнення не пов`язане із позбавленням права керування транспортними засобами.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 здійснив наїзд на дорожній знак 5.45.2 на зупинці громадського транспорту, що свідчить про підвищену небезпечність діяння.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що у поясненнях у протоколі ОСОБА_1 власноруч вказав, що залишив місце ДТП , оскільки йому стало погано, а у апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 зазначає, що той поспішав завезти одяг військовим, і автомобіль, який мав везти його далі на схід, вже відправлявся, тобто мають місце суперечності щодо причин залишення місця події.

Як видно із матеріалів справи, подія мала місце 21 жовтня 2024 року, ОСОБА_1 після вчинення дорожньо-транспортної пригоди не повернувся на місце ДТП, і протоколи відносно ОСОБА_1 були складені відповідно лише після встановлення особи - 26 жовтня 2024 року, доказів на відшкодування завданих збитків суду не надано.

Викладене дає підстави для висновку, що пояснення скаржника щодо обставин події, зокрема залишення місця ДТП, спрямовані виключно на уникнення покарання.

Таким чином апеляційний суд виснує, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди із ними.

У рішенні по справі «О Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 26 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, вина ОСОБА_1 доведена повністю, а його дії за ст. 124, 122-4 КУпАП кваліфіковані правильно.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ст. 124, 122-4 КУпАП та відповідає положенням ст. ст. 33-35, 36 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення.

За встановлених у справі обставин апеляційний суд вважає, що стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік є необхідним та достатнім для виправлення правопорушника та попередження вчинення ним у майбутньому нових правопорушень, а також відповідатиме меті накладення адміністративного стягнення.

Строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП, не пропущені.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 245, 280, 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 26 листопада 2024 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Когутницького Вячеслава Миколайовича залишити без задоволення.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 26 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду В. В. Оніщук