Справа № 127/4435/25
Провадження № 3/127/915/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 рокум. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Тишківський С.Л., розглянувши матеріали про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою проживання: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ст. 185 та ст. 173 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 05.02.2025 серії ВАД № 154959: «05.02.2025 о 15:25 в АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_2 на законну вимогу поліцейського не реагував, продовжував правопорушення, намагався вчинити бійку з працівниками поліції, та шарпав за одяг».

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 05.02.2025 серії ВАД №154974: «05.02.2025 о 15:25 за адресою АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_1 здійснив хуліганські дії (а саме нецензурно висловлювався до працівників поліції)».

Постановою суду від 18.02.2025 адміністративні матеріали, що надійшли до суду з означеними протоколами в справах № 127/4436/25 та № 127/4435/25 відносно ОСОБА_1 об`єднано в одне провадження з номером 127/4435/25.

ОСОБА_1 в судовому засіданні винуватість у вчиненні адміністративних правопорушень не визнав та суду пояснив, що будинок в АДРЕСА_2 належить на праві власності його знайомій ОСОБА_3 , яка виїхала до Республіки Польща та довірила ОСОБА_1 доглядати її будинок з правом безкоштовно проживати в ньому з умовою оплати комунальних послуг. З дозволу власниці ОСОБА_3 заселив до означеного будинку свою знайому ОСОБА_4 та її матір похилого віку, яку він доглядав, та проживав в цьому будинку теж. В певний період часу в ОСОБА_1 були відносини спільного проживання з ОСОБА_5 . ОСОБА_1 також пояснив, що 05.02.2025 він був дома за означеною адресою АДРЕСА_2 , того ж дня додому з лікарні повернулась ОСОБА_6 , яка стала виганяти ОСОБА_1 з будинку, на що він відмовився та пішов відпочивати до спальної кімнати. Згодом приїхали працівники поліції, без запрошення та дозволу ОСОБА_1 зайшли до кімнати, де він відпочивав та силою, в «одних трусах» стягнули його з ліжка і почали вимагати, щоб він залишив будинок через скарги на нього ОСОБА_7 , на що він відмовився. Тоді поліцейські силоміць вивели ОСОБА_1 з будинку, таким чином фактично виселивши його з будинку. Вже на вулиці Л.Ратушної, за межами будинку, ОСОБА_1 обурився незаконними, на його думку, діями поліцейських та, дійсно, обізвав їх нецензурною лексикою саме з причини, що поліцейські порушили його право на повагу до приватного життя та право на житло. Бійки з поліцейськими ОСОБА_1 не вчиняв, зважаючи на їх переважаюче становище. Тоді поліцейські надягли на ОСОБА_1 кайданки та доставили в наркодиспансер «Соціотерапія», де він відмовився проходити огляд на стан сп`яніння, а згодом в порядку адміністративного затримання до відділу поліції по вул. Пирогова, 4 м. Вінниця, де він також відмовився підписувати протоколи, а згодом відпустили. В подальшому ОСОБА_1 помирився з ОСОБА_5 та продовжує проживати з нею за адресою АДРЕСА_2 . Протоколу про домашнє насильство на ОСОБА_1 працівники поліції не складали.

В наступне судове засідання ОСОБА_1 , належним чином повідомлений, не з`явися. Що не перешкоджає розгляду справи у його відсутність, оскільки основні пояснення ним були надані та правом на справедливий суд згідно ст.6 Конвенції ОСОБА_1 скористався.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, суд дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, зважаючи на наступне.

Диспозиція ст. 185 КУпАП передбачає відповідальність, зокрема, за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.

Диспозиція ст. 173 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення дрібного хуліганства, тобто нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Окрім рапорту інспектора поліції Гринькової А. від 05.02.2025 та протоколу адміністративного затримання від 05.02.2025 ОСОБА_1 за ст. 185 та ст. 173 КУпАП, інших доказів матеріали справи не містять. Відеозаписи з портативних реєстраторів працівників поліції відсутні, до матеріалів не надані, в протоколах про адміністративні правопорушення відомості про відеофіксацію не зазначені.

Протоколи про адміністративне правопорушення від 05.02.2025 серії ВАД № 154959 та № 154974, протокол адміністративного затримання від 05.02.2025 та довідку КНП «ЦЗ «Соціотерапія» від 05.02.2024 №248 про відмову від проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 підписати відмовився.

В протоколі про адміністративне правопорушення № ВАД 154959, складеному за ст. 185 КУпАП, особою, яка складала протокол, не зазначено суть вимоги або розпорядження працівника поліції, висловленої в адресу ОСОБА_1 ..

В рапорті від 05.02.2025 працівник поліції зазначає, що поліцейські 05.02.2025 прибули до будинку по АДРЕСА_2 на виклик ОСОБА_8 на її колишнього співмешканця ОСОБА_1 , який в стані алкогольного сп`яніння відмовлявся на вимогу ОСОБА_8 залишити помешкання будинку. Прибувши до будинку поліцейські висловили ОСОБА_1 вимогу залишити будинок, яку він відмовився виконувати, чим, на думку поліцейських, здійснив злісну непокору їх законній вимозі. Інспектор поліції А. Гринькова у рапорті від 05.02.2025 також зазначає, що відмовляючись залишити помешкання будинку, ОСОБА_1 намагався вчинити бійку та шарпав за формений одяг, внаслідок чого поліцейськими до нього було застосовано фізичну силу та надягнуто кайданки у відповідності до вимог Закону України «Про національну поліцію», доставлено в ЦТЗ «Соціотерапія» ВОР для проходження медичного огляду на стан сп`яніння, від якого він відмовився, в подальшому ОСОБА_1 доставлено до приміщення ВРУП ГУНП у Вінницькій області для складання адміністративних матеріалів, які останній теж відмовився підписати та покинув приміщенні ВРУП.

В рапорті від 05.02.2025 інспектор поліції нічого не вказує про вчинення ОСОБА_1 дрібного хуліганства. Інші докази відсутні.

Оцінюючи висловлену 05.02.2025 працівниками поліції вимогу до ОСОБА_1 залишити житловий будинок по АДРЕСА_2 , суд виходить з наступного: 1) поліцейськими не перевірено належність означеного будинку на праві власності тій чи іншій особі, а також правові підстави проживання як ОСОБА_1 , так і заявниці ОСОБА_8 в ньому; 2) в зв`язку з чим суд виходить з презумпції, що право на повагу до приватного і сімейного життя, до свого житла, гарантоване ст. 8 Конвенції, в рівній мірі належить як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_8 , які 05.02.2025 року знаходились та проживали в будинку по АДРЕСА_2 ; 3) відповідно до ч.3 ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ст. 109 ЖК України, виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Тому висловлена 05.02.2025 вимога поліцейських до ОСОБА_1 залишити житлове приміщення, з наступним примусовим виселенням його з будинку, не може вважатися законною вимогою працівника поліції, оскільки, за встановлених судом згідно рапорту від 05.02.2025 року та пояснень ОСОБА_1 , обставин, ця вимога залишити житло прямо суперечить положенням ст. 8 Конвенції, ч. 3 ст. 47 Конституції України та ст. 109 ЖК України. В зв`язку з чим відмова ОСОБА_1 виконати цю вимогу поліцейських про залишення житлового приміщення не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Відомості, що викладені в протоколі та рапорті про те, що ОСОБА_1 шарпав працівників поліції за одяг, намагався вчинити бійку можуть вказувати на ознаки в таких діяннях особи ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 345 КК України (в закінченій стадії або стадії замаху), проте, такі діяння виходять за межі об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

В протоколі про адміністративне правопорушення від 05.02.2025 № ВАД 154974 зазначено, що ОСОБА_1 нецензурно лаявся за адресою АДРЕСА_2 . В рапорті працівника поліції від 05.02.2025 про це взагалі нічого не сказано. Сам ОСОБА_1 в поясненнях суду повідомив, що нецензурно лаявся виключно на вулиці Л.Ратушної, після того, як поліцейські силоміць вивели його з будинку.

Стаття 173 КУпАП в якості об`єктивної сторони дрібного хуліганства передбачає нецензурну лайку в громадських місцях.

Тому, обов`язковою ознакою для кваліфікації дій особи, як «дрібне хуліганство» необхідна наявність такого обов`язкового елементу об`єктивної сторони складу ст. 173 КУпАП як «громадське місце».

Відповідно до нормативного визначення, що міститься в ст. 1 Закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення», громадське місце це частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна чи відкрита для населення вільно або за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, у тому числі під`їзди будівель і споруд, а також підземні переходи, стадіони, паркінги.

Схоже за змістом нормативне визначення поняття «громадське місце» міститься в п.2 розділу І ІНСТРУКЦІЇ про організацію патрульно-постової служби Військовою службою правопорядку у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 10.10.2016 № 515 (у редакції наказу Міністерства оборони України від 21.05.2020 року № 164), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 листопада 2016 р. за № 1429/29559, згідно якого: громадське місце це будівля (споруда) або будь-яка її частина з вільним доступом до неї населення або за запрошенням, або за плату, або постійно, або періодично, зокрема під`їзди, підземні переходи, стадіони тощо.

Приміщення житлового приватного будинку, де, згідно з відомостями, зазначеними в протоколі, ОСОБА_1 нецензурно лаявся, а також вулиця Л.Ратушної, де, за поясненням самого ОСОБА_1 , він нецензурно лаявся не належать до «громадського місця» за його нормативним визначенням, наданим у вищенаведених нормативно-правових актах.

Відтак, означені дії ОСОБА_1 у формі нецензурної лайки не утворюють складу дрібного хуліганства, за відсутності передбаченого в диспозиції ст. 173 КУпАП обов`язкового елементу громадське місце.

Також, викладені в протоколах обставини не підтверджуються наявними у справі доказами. Таким чином, при наявності двох протилежних версій, одна з яких жодним чином не підтверджена матеріалами справи, а інша жодним чином не спростована, приймаючи до уваги норми статті 62 Конституції України, що всі сумніви щодо недоведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд приходить до висновку про недоведеність наявності в діях ОСОБА_1 складів адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173 та ст. 185 КУпАП.

Суд враховує рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010, відповідно до якого адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі й закріплених в статті 62 Конституції України.

Європейський суд з прав людини, у своєму рішенні від 10.02.1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях притримується позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 р.), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Положення статті 62 Конституції України встановлюють, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» (Заява № 39598/03) Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно із ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, і ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП встановлено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Зважаючи на вказане суд дійшов висновку, що наданими матеріалами не доведено наявності в діях ОСОБА_1 складів правопорушень, передбачених ст. 173, ст. 185 КУпАП.

Враховуючи викладене та керуючись ст.173, ст. 185, ст.ст. 7, 9, 221, 245, 247, 251, 252, 276, 279, 280, 283, 284, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складів адміністративних правопорушень, передбачених статтею 173 та статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя: