ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 609/1476/24Головуючий у 1-й інстанції Харлан М.В.
Провадження № 33/817/141/25 Доповідач - Лекан І.Є.
Категорія - Ч.1 СТ. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2025 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Лекан І.Є.

за участю адвоката Пасічника Ю.О.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі адміністративну справу за апеляційною скаргою адвоката Пасічника Ю.О. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Шумського районного суду Тернопільської області від 04 лютого 2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Шумського районного суду Тернопільської області від 04 лютого 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2000 (двох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

На підставі ч.3 ст.30 КУпАП до стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом, застосованого до ОСОБА_1 даною постановою, приєднано невідбуту частину стягнення за постановою судді Шумського районного суду Тернопільської області №609/1405/23 (3/609/40/2024) від 22 січня 2024 року, яка набрала законної сили 23 лютого 2024 року за ч.1 ст.130 КУпАП у виді 20 (двадцяти днів) позбавлення права керування транспортним засобом і призначено ОСОБА_1 остаточне адміністративне стягнення за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 КУпАП у виді штрафу на користь держави в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки 20 (двадцять днів) без оплатного вилучення транспортного засобу та стягнуто судовий збір.

Згідно з постановою суду, 26 жовтня 2024 року ОСОБА_1 о 23:35 год. в м. Шумськ по вул. Українська, 155 керував автомобілем марки «Део Ланос» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нечітке мовлення. Водій від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Драгер 6820» на місці зупинки та у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч.2 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі адвокат Пасічник Ю.О. в інтересах ОСОБА_1 просить постанову Шумського районного суду тернопільської області у справі від 04.02.2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП - скасувати, а провадження у справі закрити.

Вважає, що постанова Шумського районного суду Тернопільської області від 04 лютого 2025 року винесена з порушенням норм матеріального права через те, що суд дійшов неправильних висновків щодо винуватості ОСОБА_1 у інкримінованому йому правопорушенні, не взяв до уваги допущені працівниками поліції порушення вимог законів і діючих інструкцій, за наслідками чого проведений ними «огляд» повинен визнаватися недійсним, а докази, подані суду неналежними і недопустимими, які породжують сумніви винуватості особи.

Апелянт посилається на те, що фабула інкримінованого правопорушення не містить посилання на існування кваліфікуючої ознаки за ч.2 ст.130 КУпАП, а сформульована таким чином, що дії водія, за вказаних у протоколі обставин, слід кваліфікувати виключно за ч.1 ст.130 КУпАП.

Зазначає, що технічного пристрою Драгера на місці події не було, а в медичний заклад водія не доставляли.

Вважає, що акт огляду водія є неналежним доказом, не доводить обставин, викладених в протоколі. Такий складений без свідків і на відеозаписі такої процедури поліцейський не проводив.

Вказує, що направлення на огляд водія у медичний заклад водію не вручався.

Наголошує на тому, що постанова серії ЕНА №3350253 від 27.10.2024 року є необґрунтованим доказом, бо вказана постанова оскаржується ОСОБА_1 у передбаченому КАС України порядку, у тому ж суді, і на момент винесення оскаржуваного рішення не вступила у законну силу, що виключає можливість та підстави вносити її до переліку доказів, яким доводиться його винуватість.

Апелянт посилається на те, що постанова Шумського районного суду від 22.01.2024 року за ч.1 ст.130 КУпАП, хоч і при матеріалах, однак у фабулі протоколу немає даних про її існування, а також не зазначена у додатках як доказ інкримінованого правопорушення.

Зазначає, що на відеозаписі з боді-камер поліцейського видно, що самого огляду на виявлення ознак алкогольного сп`яніння не проводив і акту не складав.

Звертає увагу на те, що у поліцейських не було підстав для затримання ОСОБА_1 ..

Стверджує, що не було забезпечено безперервної відео фіксації всіх подій оформлення доказів правопорушення.

Наголошує на тому, що ОСОБА_1 не було роз`яснено належним чином права мовчати і не свідчити проти себе і членів своєї сім`ї.

Вважає, що з відеозапису подій будь-яких зазначених поліцейським ознак сп`яніння не виявлено.

Апелянт посилається на те, що поліцейський в порушення вимог п.7 розділу І Інструкції не забезпечив доставлення ОСОБА_1 у найближчий медичний заклад.

Зазначає, що поліцейський не відсторонив водія від керування транспортним засобом, надавши йому вільно відійти з місця затримання і давав тим самим змогу фактично йому продовжувати рух т/з.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день і час розгляду справи, що відповідно до ст.294 КУпАП не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши адвоката Пасічника Ю.О., який підтримав подану апеляційну скаргу, просить її задовольнити, приходжу до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Доведеність вини та кваліфікація дій ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП доведена належним чином розглянутими, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.

Так, суд вірно послався на протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №159755 від 26 жовтня 2024 року, відповідно до якого поліцейським зафіксовано факт керування водієм ОСОБА_1 26.10.2024 року о 23:35 год. в м. Шумськ по вул. Українська, 155 автомобілем марки «Део Ланос» д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нечітке мовлення. Водій від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Драгер 6820» на місці зупинки та у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_1 вміненого правопорушення суд дослідив наступні докази.

З відеозапису камер поліцейських вбачається, що під час патрулювання 26.10.2024 року о 23:35 год. в м. Шумськ по вул. Українська, 155, поліцейськими виявлено транспортний засіб «Део Ланос» д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_1 ..

Як стверджує відеозапис, працівники поліції повідомили водія, що він в порушення п. 2.1 (а) ПДР керував т/з, будучи позбавленим права керування т/з, п. 19.1 (а) рухався т/з у темну пору доби без увімкненого ближнього світла фар, в зв`язку з чим останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 та ч.4 ст.126 КУпАП з накладенням штрафу.

Відповідно до відеозапису ОСОБА_1 , в зв`язку з наявними ознаками алкогольного сп`яніння, працівниками поліції було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки із застосуванням газоаналізатора Драгер чи в медичному закладі. Останній, на пропозицію працівників поліції пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння не реагував. Після повідомлення працівниками поліції, що за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння передбачена адміністративна відповідальність, ОСОБА_1 залишив місце оформлення адміністративних матеріалів. Такі дії останнього, працівники поліції правомірно розцінили, як відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.

В матеріалах справи наявний акт огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 та направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 26.10.2024 року, відповідно до яких у водія виявлені ознаки сп`яніння: різний запах алкоголю з порожнини рота, нечітке мовлення.

У матеріалах справи наявна копія постанови Шумського районного суду Тернопільської області від 22.01.2024 року, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним за ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Відповідно до пункту п.2.5. Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суть даної норми закону полягає в тому, що якщо водій ухиляється від огляду на стан сп`яніння, його дії та ознаки сп`яніння фіксують в протоколі про адміністративне правопорушення, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Даних вимог правил дорожнього руху ОСОБА_1 не виконав.

Таким чином, в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

Твердження апелянта щодо невідповідності висновків суду, викладених в оскаржуваній постанові фактичним обставинам справи, а також порушення судом норм процесуального права є необґрунтованими, оскільки факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння є правовою підставою адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП, доведений належними та допустимими доказами, які зібрані у встановленому законом порядку, а також досліджені та оцінені судом в порядку, визначеному ст.ст.251, 252 КУпАП.

Пропозиція пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння працівниками поліції зроблена згідно до вимог ч.2 ст.266 КУпАП, відповідно до якої під час проведення огляду на стан сп`яніння осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що фабула інкримінованого правопорушення не містить жодного посилання на існування кваліфікуючої ознаки за ч.2 ст.130 КУпАП, оскільки судом першої інстанції докази були оцінені в сукупності та у матеріалах справи наявна копія постанови Шумського районного суду Тернопільської області від 22.01.2024 року, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним за ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Окрім цього, як стверджує відеозапис, під час спілкування працівник поліції вказав водію, що водій раніше вже був притягнутий до адміністративної відповідальності та у разі відмови чи вчинення дій, які будуть вважатись ухиленням від проходження огляду, він буде притягнутий до відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП.

Також, протокол складений уповноваженою особою відповідно до ст. 254, 256 КУпАП, підтверджується доказами, наявними у матеріалах справи.

Безпідставним є посилання апелянта на те, що акт огляду складений без участі особи водія, оскільки такий є додатком до протоколу про адміністративне правопорушення, в якому зафіксовані повідомлені водію ознаки алкогольного сп`яніння.

При цьому, як стверджує відеозапис ОСОБА_1 продемонстрував, що не бажає бути присутнім під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення та матеріалів, пов`язаних з оглядом на стан сп`яніння, зокрема на деяких фрагментах відеозапису він відсутній, так як відлучався і не бажав бути поруч із працівниками поліції.

Посилання апелянта на те, що письмове направлення на огляд водія у медичний заклад водію не вручалося та в медзаклад його не доставляли, то такі не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_1 жодних дій для проходження огляду не вчиняв, тому працівник поліції правомірно розцінив такі його дії, як відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що постанова серії ЕНА №3350253 від 27.10.2024 року є недопустимим доказом, зазначаючи, що вона оскаржується ОСОБА_1 у передбаченому КАС України порядку, оскільки ці доводи стосуються іншої справи, тому не спростовують склад правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП та не впливають на висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у його вчиненні і у межах даної справи, не мають преюдиційного значення.

Необґрунтованими є посилання апелянта, що постанова Шумського районного суду від 22.01.2024 року за ч.1 ст.130 КУпАП, яка долучена до матеріалів, не зазначена у додатках як доказ правопорушення, оскільки така постанова вказана в описі документів оформлення адміністративної справи.

Безпідставним є посилання апелянта на те, що з відеозапису не вбачається огляду на виявлення ознак алкогольного сп`яніння та складення акту в зв`язку з цим, оскільки відповідно до відеозапису працівниками поліції у водія виявлені ознаки сп`яніння: різний запах алкоголю з порожнини рота, нечітке мовлення, у зв`язку з чим запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Щодо посилання апелянта на те, що у поліцейських не було підстав для затримання ОСОБА_1 є необґрунтованими, оскільки, як встановлено із долученого відеодоказу працівник поліції адміністративне затримання не проводив.

Необґрунтованими є твердження апелянта на те, що не було забезпечено безперервної відеофіксації всіх подій оформлення доказів правопорушень, оскільки у даній справі працівники поліції здійснювали відеозапис відповідно до ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», яким передбачено, що поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Також, відеозаписи є електронними документами, оцінюються судом у сукупності з іншими доказами, які підтверджують наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта, що ОСОБА_1 не було роз`яснено належним чином права мовчати і не свідчити проти себе і членів своєї сім`ї, оскільки відповідно до відеозапису працівником поліції було роз`яснено водію права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, в тому числі право на користування правовою допомогою.

Окрім цього, ОСОБА_1 будь-яких дій з метою залучення адвоката для надання йому правової допомоги не вчиняв, а працівниками поліції будь-яких перешкод останньому у здійснення ним свого права на правову допомогу не чинили.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта, що поліцейський в порушення вимог п.7 розділу І Інструкції не забезпечив доставлення ОСОБА_1 у найближчий медичний заклад, оскільки відповідно до відеозапису для проведення огляду у закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 не доставлено, у зв`язку з його відмовою.

Щодо посилання апелянта на те, що поліцейський допустив те, що ОСОБА_2 відійшов з місця події, вимкнув передчасно відеозапис на бодікамері і поїхав з місця події, є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 залишав місце складання адміністративних матеріалів та прямував до свого будинку (23:47 год. відеодоказу), жодних клопотань не подавав, працівник поліції роз`яснив ОСОБА_1 , що буде розцінювати це, як відмову від проведення огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння з подальшим оформленням матеріалів за ч.2 ст.130 КУпАП, також працівник поліції роз`яснив останньому його права та обов`язки, передбачені ст.268 КУпАП (23:48 год. відеодоказу) та залишався на місці події, де згодом завершив відеофіксацію.

Безпідставним є посилання апелянта на те, що поліцейськими під час оформлення матеріалів адміністративної справи не залучено двох свідків, відповідно до вимог ч.2 ст.266 КУпАП, п.4 та п.6 розділу 10 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, оскільки відповідно до вказаних нормативних актів, присутність свідків при проведенні огляду вимагається лише у разі неможливості застосувати технічні засоби відеозапису, у даному випадку проводився відеозапис.

Твердження про те, що поліцейський не відсторонив ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, не спростовує факту відмови водія від огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Будь-яких заяв, зауважень, скарг ОСОБА_1 не подавав, дії працівників поліції не оскаржував.

Щодо твердження про неналежність доказів, долучених до матеріалів справи, на що у своїй скарзі посилається апелянт, то такі доводи є безпідставними, оскільки відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган встановлює наявність або відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, в тому числі, протоколом про адміністративне правопорушення, на підставі показань технічних приладів, що мають функції відеозапису чи кінозйомки, іншими документами.

За таких обставин, суд повно та всебічно, відповідно до вимог ст.251 КУпАП дослідив докази у справі та відповідно до ст.252 КУпАП дав їм належну правову оцінку.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.ст. 30, 33-34 КУпАП України, з врахуванням його особи, ступеня та характеру вчиненого правопорушення, тому підстав для скасування постанови суду та закриття справи немає.

На підставі наведеного, керуючись ст.294 КУпАП,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката Пасічника Ю.О. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Шумського районного суду Тернопільської області від 04 лютого 2025 року щодо ОСОБА_1 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя