Єдиний унікальний номер судової справи 469/1680/24
Номер провадження 33/812/112/25 Головуючий у місцевому суді: Гапоненко Н.О.
Категорія: ст.124 КУпАП Головуючий у апеляційному суді: Серебрякова Т.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року місто Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Колосовою О.М.,

за участю:

потерпілої ОСОБА_1 та її представника адвоката Ютовця О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Миколаївського апеляційного суду апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_1 на постанову судді Березанського районного суду Миколаївської області від 07 січня 2025 року, якою стосовно

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №202537, який надійшов на розгляд до Березанського районного суду Миколаївської області і був складений 22 грудня 2024 року, водій ОСОБА_2 22 грудня 2024 року о 12 год. 33 хв. на трасі М14 60 км, керуючи транспортним засобом автомобілем марки і моделі DAF XF, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати можливість постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції, у результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом автомобілем марки і моделі Chery Tiggo 2, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався попереду. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальні збитки. Травмованих немає. Вказаним водій ОСОБА_2 порушив вимоги пп.«б» п.2.3 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст.124 КУпАП.

Постановою судді Березанського районного суду Миколаївської області від 07 січня 2025 року провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Не погодившись із судовим рішенням, 06 лютого 2025 року потерпіла ОСОБА_1 подала через суд першої інстанції апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Березанського районного суду Миколаївської області від 07 січня 2025 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що водій транспортного засобу автомобіля марки і моделі DAF XF, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 порушив вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху (далі ПДР), що підтверджується даними схеми місця ДТП, письмовими поясненнями сторін, протоколом про адміністративне правопорушення. Проте, вищевказані обставини районним судом було проігноровано, що призвело до незаконного винесення постанови про закриття провадження у даній справі.

В судове засідання апеляційного суду, призначене на 13 березня 2025 року, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 не з`явився. Про судове засідання повідомлявся апеляційним судом належним чином, тому суд, виходячи з положень ч.1 ст.268 КУпАП, вважає за можливе розглянути вказану справу за його відсутності.

В судовому засіданні брали участь потерпіла ОСОБА_1 та її представник адвокат Ютовець О.О., які підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі, та просили її задовольнити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч.2 ст.6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст.4 Протоколу 7 до Конвенції).

Згідно ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналіз наведених норм закону, зокрема, положень ст.ст.280,251 КУпАП дає підстави для висновку, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється відповідним органом, зокрема судом, виключно в межах протоколу про адміністративне правопорушення, наслідком чого є ухвалення постанови у відповідності до положень ст.283 КУпАП, яка повинна містити опис обставин, установлених під час розгляду справи, та зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.

За змістом ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (ч.3 ст.7 КУпАП).

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами (ч.4 ст.7 КУпАП).

Згідно з положеннями ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше (ст.251 КУпАП).

Вимоги до змісту протоколу про адміністративне правопорушення містить ст.256 КУпАП, якою, поряд з іншим, передбачені викладення суті адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих та інше. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

До протоколу додається схема місця дорожньо-транспортної пригоди, яка є графічним зображенням місця пригоди з фіксацією всіх об`єктів та обставини, що стосуються події та можуть мати значення для об`єктивного визначення її причин, яке оформлюється з дотриманням вимог Інструкції на місці пригоди і підписується її учасниками (п.3 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом МВС України 07 листопада 2015 року №1395, далі - Інструкція).

Зміст схеми місця дорожньо-транспортної пригоди регламентовано пунктом 4 розділу Х Інструкції.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 КУпАП.

При вирішенні питання щодо доведеності вини особи у вчиненні правопорушення, в тому числі й адміністративного, слід виходити з положень ст.62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь.

Такий підхід до тлумачення норм, в тому числі, адміністративного законодавства, відповідає контексту рішення Європейського Суду від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява №7460/03), в якому зазначено, що адміністративне правопорушення має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів доведеності вини обвинуваченого.

Отже, стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено Європейським Судом й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява №16347/02).

Окремим видом адміністративних правопорушень (проступків) є правопорушення на транспорті, в тому числі порушення, вчиненні під час дорожнього руху.

Стаття 124 КУпАП передбачає відповідальність учасника дорожнього руху за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

При цьому, диспозиція ст.124 КУпАП не встановлює певних правил поведінки, а посилається на інші норми законодавчих актів, у даному конкретному випадку на ПДР, які зазначаються поліцейськими в протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до Закону України «Про дорожній рух» та п.1.1 ПДР єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюється названими Правилами.

Так, пп.«б» п.2.3 ПДР встановлено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

На думку апеляційного суду висновок суду першої інстанції про недоведеність вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП відповідає фактичним обставинам справи.

Так, в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №202537, який був складений 22 грудня 2024 року, зазначено, що водій ОСОБА_2 22 грудня 2024 року о 12 год. 33 хв. на трасі М14 60 км, керуючи транспортним засобом автомобілем марки і моделі DAF XF, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати можливість постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції, у результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом автомобілем марки і моделі Chery Tiggo 2, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався попереду. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріалі збитки.

Поліцейський вважав, що вказаними діями водій порушив вимоги пп.«б» п.2.3 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

За змістом протоколу від підпису у ньому, отримання його копії та надання пояснень ОСОБА_2 відмовився. Другий примірник протоколу міститься у матеріалах даної справи.

Разом з тим, апеляційний суд зауважує, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

При цьому, з матеріалів справи слідує, що водії вищезазначених транспортних засобів, що зіткнулись, по-різному пояснювали причини дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з письмовими поясненнями водія ОСОБА_2 вбачається, що він керував автомобілем по трасі М-14 в напрямку села Коблеве зі швидкістю приблизно 80 км/год. Водій автомобіля з номером НОМЕР_2 здійснила обгін його транспортного засобу, різко повернула вправо та почала гальмувати, не з`їхавши на узбіччя. ОСОБА_2 також почав гальмувати одразу ж, як тільки вказаний автомобіль опинився в його полі зору. При цьому, водій ОСОБА_1 зупинила свій транспортний засіб на проїзній частині, замість зупинки біля правого краю проїзної частини, чим створила ДТП.

Відповідно до письмових пояснень водія ОСОБА_1 вбачається, що вона 22 грудня 2024 року приблизно о 12 год. 05 хв. на автодорозі М14 60 км, керуючи автомобілем Chery Tiggo 2, почала виконувати обгін автомобіля DAF. Доїхавши приблизно до середини вантажного автомобіля, в середину салону її автомобіля почав заходити дим та потів з`явився їдкий запах диму. Виконавши обгін транспортного засобу, ОСОБА_1 одразу увімкнула аварійний сигнал і почала сповільнювати рух свого автомобіля, але продовжувала рух, щоб максимально відтягнути момент повної зупинки транспортного засобу. Після остаточної зупинки транспортного засобу, через декілька секунд почула стук, оскільки транспортний засіб під керуванням водія ОСОБА_2 допустив зіткнення з її автомобілем.

До протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №202537 від 22 грудня 2024 року додано схему місця ДТП від 22 грудня 2024 року (далі Схема).

У вищевказаній схемі місця ДТП зазначені пошкодження транспортних засобів: автомобіль марки і моделі Chery Tiggo 2, реєстраційний номер НОМЕР_2 , отримав пошкодження задньої кришки багажника і заднього бамперу, а автомобіль марки і моделі DAF, реєстраційний номер НОМЕР_1 , отримав пошкодження передньої решітки радіатора.

Дана схема місця ДТП підписана водіями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без будь-яких зауважень.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що сам по собі факт зіткнення транспортних засобів без аналізу інших обставин не може бути достатньою підставою для обвинувачення водія у невиконанні ним вимог ПДР та є порушенням презумпції невинуватості.

На переконання суду відповідальність водія ОСОБА_2 за недотримання вимог ПДР може вважатись підставною та обґрунтованою лише у разі доведеності, що саме він своїми діями порушив вимоги відповідного пункту ПДР та створив аварійну ситуацію.

На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що надані до суду докази, а саме протокол про адміністративне правопорушення, схема місця ДТП, та письмові пояснення учасників ДТП, самі по собі не можуть ані спростувати, ані довести твердження учасників пригоди щодо її дійсних причин.

Тобто, докази, які надані до суду органом, уповноваженим на складання протоколу про адміністративне правопорушення, не можуть забезпечити такий рівень доказування, який би не залишав жодних розумних сумнівів доведеності вини водія ОСОБА_2 .

При цьому, положення п.2.3 ПДР є загальними правилами, тому порушення таких правил може інкримінуватися водію лише в сукупності з іншим відповідним пунктом ПДР, який регулює дії водія в конкретній дорожній обстановці.

Вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення повинна бути доведена поза розумним сумнівом.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст.ст.251,255 КУпАП, особи, які уповноважені на складання протоколу про адміністративне правопорушення, та збір доказів, мають довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення, за встановленими обставинами якого відносно неї складено протокол.

В цьому разі стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, які є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було учинено і особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, є винною у вчиненні цього правопорушення.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надав орган, який склав протокол про адміністративне правопорушення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

За таких обставин, проаналізувавши надані докази, які містяться в матеріалах адміністративної справи в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що вина водія ОСОБА_2 у справі щодо порушення ним вимог пп.«б» п.2.3 ПДР, і як наслідок, зіткнення з автомобілем, яким керувала ОСОБА_1 , не доведена поза розумним сумнівом, оскільки відсутні беззаперечні, належні та допустимі докази на підтримку такої версії.

Таким чином, у ході дослідження доказів, виникли обґрунтовані сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_2 за обставин, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що суддя не вправі вийти за межі, визначені протоколом про адміністративне правопорушення та самостійно змінити як виклад фактичних обставин правопорушення, так і його юридичну кваліфікацію.

В межах зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин, інкримінованого особі адміністративного правопорушення, і повинен провадитися судовий розгляд.

Обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей покладається на особу, яка його складає (ч.1 ст.254 КУпАП та ч.2 ст.251 КУпАП), та не може бути перекладено на суд.

При цьому, протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом, який засвідчує факт та є одним з основних джерел доказів, складається за встановленою формою і має містити дані, необхідні для вирішення справи про адміністративне правопорушення.

Так, обставини правопорушення повинні бути викладені в протоколі конкретно, з належним формулюванням складу адміністративного правопорушення у відповідності до змісту диспозиції статті (частини статті) КУпАП, що передбачає відповідальність за його вчинення.

Проте, виходячи зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення від 22 грудня 2024 року серії ЕПР1 №202537 в ньому взагалі не вказано порушення якого саме пункту Правил дорожнього руху, окрім загального правила передбаченого п.п.«б» п.2.3 вказаних правил, водієм ОСОБА_2 призвело до настання ДТП.

Відсутність вказівки в протоколі про адміністративне правопорушення на відповідний пункт Правил дорожнього руху не дозволяє встановити об`єктивну сторону правопорушення та виключає склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

При цьому, суд усвідомлює суспільну небезпеку правопорушень, пов`язаних із забезпеченням безпеки дорожнього руху, необхідність невідворотності покарання порушників та створення умов, які би перешкоджали розповсюдженню таких дії.

Проте, необхідність дотримання вимог ст.62 Конституції України (неможливість обґрунтовувати обвинувачення припущеннями, а усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь), вимог ст.6 Конвенції (щодо забезпечення прав обвинувачених) та застосування основних принципів та європейських стандартів щодо рівня доказового забезпечення («поза розумних сумнівів»), дає апеляційному суду підстави для висновку про недоведеність достатніми та неспростованими доказами факту порушення ОСОБА_2 у конкретній дорожній обстановці вимог ПДР та вчинення правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Недоведеність цих обставини свідчить про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, що відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП є підставою для закриття адміністративного провадження, що правильно констатував і суд першої інстанції.

При цьому, наявність чи відсутність в діях іншого водія ОСОБА_1 порушень ПДР, не є предметом розгляду даної справи, оскільки відповідно до вимог діючого законодавства, суд першої інстанції розглядає справу в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який складений саме про порушення ПДР водієм ОСОБА_2 , а суд апеляційної інстанції в межах апеляційної скарги за результатами прийнятого судом першої інстанції рішення.

Щодо посилання особи, яка подала апеляційну скаргу на порушення ОСОБА_2 вимог п.12.3 ПДР, то апеляційний суд звертає увагу на те, що в межах провадження матеріалів справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП, апеляційний суд не може вийти за межі пред`явленого обвинувачення, яке висунуте відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, та позбавлений можливості встановити порушення ним Правил дорожнього руху, які не зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення від 22 грудня 2024 року серії ЕПР1 №202537.

Інші посилання в апеляційній скарзі не містять обставин, які не були б з`ясовані судом та могли б потягнути неправильне вирішення справи, а за такого, не впливають на обґрунтовані висновки суду, щодо відсутності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності, так як є фактичною, переоцінкою по іншому, доказів, які вже були досліджені та оцінені судом.

Істотних порушень суддею районного суду норм матеріального чи процесуального права, порушення принципів повного, всебічного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, порушення положень КУпАП, Конституції України, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, у тому числі на які посилається особа, яка подала апеляційну скаргу, які б могли вплинути на правильність прийнятого судового рішення, при апеляційному перегляді не встановлено.

Таким чином оскаржувана постанова судді є законною та обґрунтованою, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Березанського районного суду Миколаївської області від 07 січня 2025 року, якою закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в діях ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Т.В. Серебрякова