Справа № 455/2337/24 Головуючий у 1 інстанції: Кушнір А. В.
Провадження № 33/811/271/25 Доповідач в 2-й інстанції: Урдюк Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 21 жовтня 2024 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП,

в с т а н о в и в:

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 24.09.2024 о 16 годині 10 хвилин, спільно з іншим громадянином України, вчинив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Республіку Польща, поза пунктом пропуску через державний кордон України, на напрямку 372 прикордонного знаку, на відстані 16000 м від лінії державного кордону, на ділянці відповідальності ВІПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_3 », територія Стрілківської об`єднаної територіальної громади, Самбірського району, Львівської області, внаслідок чого цього ж дня був затриманий прикордонним нарядом «Група реагування» від ВІПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тим Б) ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Не погоджуючись із рішенням судді суду першої інстанції, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить поновити строк апеляційного оскарження, скасувати постанову судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 21 жовтня 2024 року, та закрити провадження у справі.

Зазначає, що не був повідомлений про судове засідання, копії постанови не отримував. Лише 09 лютого 2025 року отримав у стосунку «Дія» про відкриття виконавчого провадження, тому строк апеляційного оскарження пропущено з поважних причин.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що протокол було складено з порушеннями його законних прав, а саме в протоколі про адміністративне зазначено, що його було затримано 24 вересня 2024 року о 16 год. 10 хв., та звільнено 26 вересня 2024 року о 10:45, що не відповідає дійсності, адже звільнено його було 28 вересня 2024 року о 10 год. 40 хв., що перевищує строк у 3 доби та є грубим порушенням моїх законних прав передбачених ст. 263 КУпАП.

Наголошує до нього було застосовано методи психологічного та фізичного насильства.

Апелянт звертає увагу на те, що відсутність у справі зазначення конкретного населеного пункту в якому його було затримано, унеможливлює можливість визначення точної відстані до лінії державного кордону, а також встановлення взагалі чи було вчинене адміністративне правопорушення, отже чи взагалі відбувалась ця подія.

Вважає, що перебування особи у Старосамбірському районі Львівської області, який є контрольованим прикордонним районом, на відстані 16 км. від державного кордону, що значно перевищує ширину прикордонної смуги, не є свідченням того, що особа мала на меті, будь-яким способом, незаконно перетнути державний кордон України.

В судове засідання суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі. Також надав уточнену апеляційну скаргу, в якій зазначив, що з ОСОБА_2 не знайомий, не мав наміру перетинати з ним кордон. Звертає увагу на те, що до матеріалів справи не долучено доказів, а саме відео та фотоматеріали, які б підтверджували його вину.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає, що підстави скасування постанови суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги відсутні, виходячи з наступного.

Матеріалами справи підтверджуються доводи апелянта щодо причин пропуску строку апеляційного оскарження. Суд вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений апелянтом з поважних причин, а тому його слід поновити.

Частиною 7ст.294 КУпАП, передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дані вимоги закону при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення судом першої інстанції виконані в повному обсязі.

Частиною 2 статті 204-1 КУпАП, передбачена відповідальність за Перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, що вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень.

Диспозиція статті має бланкетний характер, у зв`язку з чим встановлення складу адміністративного правопорушення регулюється спеціальним нормативним актом, що регулює порядок перетинання державного кордону України, яким є Закон України «Про державний кордон України».

Так, ч. 1, 2ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» передбачено, що перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Крім того, ч. 3 ст.9 вказаного Закону визначено що, пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Згідно з ч. 1ст. 12 зазначеного Закону пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.

Відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» 24 лютого 2022 року на території Україні запроваджено воєнний стан (воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень).

Апеляційний суд приймає до уваги, що відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 в Україні запроваджено загальну мобілізацію, що передбачає здійснення визначених Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходів, зокрема, обмеження виїзду чоловіків 18-60 років за кордон.

Суд апеляційної інстанції вважає, що висновок районного суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП є обґрунтованим та відповідає фактичним обставинам справи.

Зокрема, висновок судді про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується зібраними по справі доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення ЗхРУ №240645 від 24 вересня 2024 року (а.с. 8);

- протоколом про адміністративне затримання від 24.09.2024 (а.с. 2);

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 24.09.2024 зі змісту яких вбачається, що спільно з ОСОБА_2 мав намір незаконно перетнути державний кордон в Республіку Польщу (а.с. 8);

- довідкою про результати опитування ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зі змісту яких вбачається, що ОСОБА_2 спілкуючись разом з ОСОБА_1 вирішили перетнути кордон України поза межами пунктів пропуску, так як законних підстав для виїзду за кордон не мають. 23.09.2024 виїхали потягом з м. Львова до н.п. Східниця, куди прибули о 09:30год. Прибувши до н.п. Східниця о 10:00 год. вирушили за маршрутом руху «Східниця-Смільна-Жданівка-Недільна-Топільниця-Стрілки». В ході огляду мобільного телефону ОСОБА_2 стало відомо, що маршрут руху для незаконного перетину державного кордону України поза пунктами пропуску, прокладали в мобільному додатку «Google maps». На запитання оперативного працівника чому обрали саме такий маршрут руху повідомили наступне: що шукали саме лісисту місцевість у зв`язку з тим, що річкових та рівнинних ділянках, хвилювались бути поміченими працівниками Держприкордоннислужби (а.с. 11);

Аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 встановленою постановою судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 21 жовтня 2024 року та порушенні ним вимог ст. 9 ЗУ «Про державний кордон України», тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

У доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що протокол про адміністративне правопорушення та інші матеріали справи не є достатніми доказами, які дають підстави обґрунтовано вважати, що він вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, оскільки наявними в матеріалах справи фактами, не зафіксовано спробу перетину ним кордону, зокрема з протоколу не вбачається які безпосередні дії він вчинив з метою здійснення спроби перетину кордону, тому що лише сам факт перебування на певній відстані від лінії державного кордону України не може свідчити про такий намір.

Проте вказані доводи апелянта є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи, з огляду на наступне.

Так, протоколом про адміністративне правопорушення ЗхРУ №240645 від 24 вересня 2024 року встановлено, що 24.09.2024 о 16 годині 10 хвилин, спільно з іншим громадянином України, вчинив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Республіку Польща, поза пунктом пропуску через державний кордон України, на напрямку 372 прикордонного знаку, на відстані 16000 м від лінії державного кордону, на ділянці відповідальності ВІПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_3 », територія Стрілківської об`єднаної територіальної громади, Самбірського району, Львівської області, внаслідок чого цього ж дня був затриманий прикордонним нарядом «Група реагування» від ВІПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тим Б) ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Вищевказаний протокол про адміністративне правопорушення складено уповноваженою особою, права та обов`язки ОСОБА_1 роз`яснено, зі змістом протоколу він ознайомлений на зрозумілій йому мові, письмові пояснення надав на окремому аркуші, послуг захисника та перекладача не потребує, про що і розписався у даному протоколі (а.с. 4 зворот).

З письмових пояснень ОСОБА_1 від 24.09.2024, які наявні в матеріалах справи вбачається, що він свою вину у вчиненому правопорушенні визнає (а.с.8).

Вказане доводить наявність у ОСОБА_1 умислу на незаконний перетин державного кордону України.

До того ж апелянт не довів апеляційному суду мету свого перебування в зазначеному протоколі місці та час, і апеляційна скарга такого не містить.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення ЗхРУ №240645 від 24 вересня 2024 року відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оформлений компетентним органом в межах повноважень наданих особі, яка його склала, в якому, зазначено дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, та інші відомості, необхідні для вирішення справи, який підписаний уповноваженою особою та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. Зауваження, заперечення відсутні.

Поряд з тим, жодного доказу, який би ставив під сумнів правомірність складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , останнім до суду не надано.

Посилання ОСОБА_1 про віддаленість державного кордону від місця його затримання, як на підставу для закриття провадження в справі, не заслуговують на увагу, оскільки адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП настає за незаконний перетин або спробу незаконного перетинання державного кордону України, а для кваліфікації дій за вказаною статтею не вимагається наближення до державного кордону на певну визначену відстань.

Необґрунтованими також є доводи апелянта про те, що в матеріалах справи не містяться відеозапис, фотознімки та схеми правопорушення, на яких зафіксовані умовні позначки місця вчинення правопорушення, оскільки нормами КУпАП та Інструкцією з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, затвердженою Наказом МВС України від 18.09.2013 № 898, не передбачено таких дій при оформленні матеріалів справи за ст. 204-1 КУпАП.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 оскаржував дії інспекторів прикордонної служби щодо порушень при його затриманні та складання відносно нього протоколу. Доказів неправомірної поведінки інспекторів прикордонної служби чи інших доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та додатках до нього матеріали справи не містять.

Зважаючи на викладене, доводи апелянта з приводу відсутності у справі належних та допустимих доказів, які доводять винуватість ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути підставами для скасування постанови суду.

Таким чином, постанова судді місцевого суду відповідає вимогам Закону, істотних порушень норм матеріального чи процесуального права, які були б підставою для зміни чи скасування судового рішення не встановлено.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.

З огляду на зазначене, оскаржувана постанова судді є законною та обґрунтованою, а отже підстави для задоволення апеляційних вимог відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

поновити ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження.

Постанову судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 21 жовтня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Т.М. Урдюк