Провадження № 33/824/1442/2025 Головуючий - Олійник В.І.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2025 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Олійник В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Оболонського районного суду міста Києва від 13 січня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

Постановою судді Оболонського районного суду міста Києва від 13 січня 2025 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Згідно з постановою суду та протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 135318 від 23.09.2024 року, ОСОБА_1 23.09.2024 року, близько 16 год 05 хв., в м. Києві, по вулиці Вишгородській, 20/1 керував транспортним засобом марки «Хюндай Соната» (державний номерний знак НОМЕР_1 ) з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: блідий колір обличчя, зіниці очей не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 , порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Скаргу обґрунтовує тим, що обставини, викладені у протоколі, не відповідають дійсності, оскільки при складанні протоколу інспектором поліції було допущено формалізм та не встановлено дійснихобставин справи. Крім того, працівниками поліції порушено процедуру проведення огляду водія на стан сп`яніння, а протокол складений з порушенням діючого законодавства.

При складанні протоколу працівниками поліції не враховано той факт, що він не керував транспортним засобом, а отже, у останніх взагалі були відсутні підстави для проведення огляду на стан сп`яніння.

При цьому, судом першої інстанції також не прийнято до уваги його пояснення з цього приводу, а також факт того, що у матеріалах справи відсутні об`єктивні докази керування ним транспортним засобом.

Зазначає, що під час спілкування з працівниками поліції ним зазначено, що незважаючи на те, що він не виконував у той момент функцій водія, проте погоджувався пройти огляд у медичному закладі, щоб виключити будь-які сумніви щодо вживання наркотичних засобів.

Крім того, повідомив, що знаходиться на лікарняному та приймає ліки, призначені лікарем та запитав, чи може це вплинути на результати проведеного огляду, на що не почув однозначної відповіді. Замість цього працівники патрульної поліції повідомили його, що вони поспішають, оскільки до них надійшов новий виклик та почали схиляти його до відмови від проходження огляду, вводячи його в оману, пояснюючи, що у нього є варіант відмовитись від проходження огляду та пройти його за самозверненням протягом доби та це не призведе до жодних наслідків.

З урахуванням наведеного, вважає, що зі сторони поліції мала місце провокація до

скоєння ним вказаного правопорушення, оскільки саме дії поліції сприяли

подальшій відмові від проходження огляду у медичному закладі.

Разом з тим, у порушення норм чинного законодавства, йому не були роз`яснені права, передбачені ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України, ані перед початком спілкування з поліцейськими, ані під час ознайомлення зі складеним відносно нього протоколом.

Про день і час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки на його електронну адресу. До суду ОСОБА_1 не з`явився, поважних причини неявки не повідомив, заяв про відкладення судового розгляду щодо засідання призначеного на 24.02.2025 року не надходило. За таких обставин, відповідно до ч.6 ст.294 КУпАП суд вважає за можливим розглянути дану апеляційну скаргу у відсутність апелянта.

Перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, вважаю апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте, всупереч вимог вказаних правових норм, суд першої інстанції не з`ясував всі обставини справи, ухвалив рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та застосував щодо нього адміністративне стягнення.

В обґрунтування підтвердження вини ОСОБА_1 , суд першої інстанції послався нащо в діях ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, і він підлягає притягненню до адміністративної відповідальності.

Однак, суд апеляційної інстанції, не може погодитися з висновком суду першої інстанції, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За змістом п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року №14, абз.2 п.27 роз`яснено, що якщо водій ухиляється від огляду, це є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Крім того, п.2.9А Правил дорожнього руху України передбачає заборону водієві керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з положеннями частин 2 - 6 ст.266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Проте, згідно з пунктом 12 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п. 4 р. I цієї Інструкції, поліцейський направляє таку особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Отже, відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема, алкогольного чи наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я є підставою притягнення особи до відповідальності за ст.130 КУпАП.

Згідно Інструкції огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до (далі - заклад охорони здоров`я).

Водночас у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Окрім цього, відеозапис із нагрудного відеореєстратора інспектора є доказом, що може підтверджувати факт вчинення водієм порушення Правил дорожнього руху України (див. постанову КАС ВС у справі № 678/991/17 від 15 листопада 2018 року).

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №161/5372/17 вказав, що обставини, що підтверджуються показаннями свідка повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні, що і є дійсним, в цій справі, так як показання свідків у повній мірі кореспондуються і іншими доказами в їх сукупності, у тому числі відеозаписом.

В рішенні по справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за якою складено протокол, є зокрема відмова водія від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Отже, при наявності у особи, яка керувала транспортним засобом ознак наркотичного сп`яніння, відмова водія від проходження огляду є підставою для притягнення її до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП.

Наведене дає підстави стверджувати те, що підстави для складання протоколу про адміністративне правопорушення у відповідної службової особи виникають після вчинення адміністративного правопорушення, а також наявності даних, які вказують про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення в цілому та його об`єктивної сторони зокрема.

При цьому сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому діянні, яке ставиться їй в вину, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» ( п.43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п.282).

За змістом ст.266 КУпАП, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду, затвердженого постановою КМ України від 17 грудня 2008 року №1103 (далі - Порядок №1103) та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі - Інструкція №1452/735), щодо адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП у формі відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, підстави для складання протоколу про адміністративне правопорушення у поліцейського виникають після:

- встановлення факту керування певною особою транспортним засобом,

- виявлення у неї ознак наркотичного сп`яніння,

- висунення поліцейським вимоги про проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я,

- відмови особи від проходження такого огляду, яка повинна бути висловлена у формі, що не передбачає двозначного трактування цієї відмови чи викликати сумніви у її дійсності.

Лише після висловлення такої відмови адміністративне правопорушення вважається вчиненим і породжує у поліцейського обов`язок скласти протокол про адміністративне правопорушення.

У даній справі судом першої інстанції в повному обсязі не перевірено обставин дотримання поліцейськими зазначеної процесуальної процедури.

До протоколу про адміністративне правопорушення долучений диск, на якому знаходиться відеозапис з нагрудних камер поліцейських.

З відеозапису вбачається, що працівники поліції запитали ОСОБА_1 , яким транспортним засобом він керував, на що останній вказав на припаркований поряд автомобіль «Хюндай Соната» (державний номерний знак НОМЕР_1 ), після чого інспектор патрульної поліції наголосив щодо причини зупинки транспортного засобу, та вказав, що при спілкуванні з ОСОБА_1 були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння. Тоді поліцейський запропонував пройти огляд на стан сп`яніння зазначивши, що у ОСОБА_1 є варіант відмовитись, не роз`яснивши права, обов`язки йому та наслідки відмови від проходження огляду. Потім відеозапис переривається та розпочинається вже під час завершення складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та ознайомлення з ним.

Так, доводи, наведені в апеляційній скарзі в частині того, що не доведено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, є безпідставними та спростовуються дослідженим відеозаписом.

Однак, інші доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, дослідивши та перевіривши які, суд апеляційної інстанції вважає, що дії ОСОБА_1 , пов`язані з відмовою від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, тобто з вчиненням адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП, були фактично спровоковані поліцейським, який ввів його в оману, надавши роз`яснення, які суперечать вимогам закону.

Як встановлено пунктом 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом вказаної норми поліцейський зобов`язаний проінформувати водія про наявність у нього ознак сп`яніння, висловити чітку вимогу пройти огляд на стан сп`яніння, в даному випадку у закладі охорони здоров`я, і у разі незгоди водія його пройти, скласти протокол про адміністративне правопорушення.

Таких дій з метою направлення водія до закладу охорони здоров`я для проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння поліцейським не було здійснено.

Навпаки, відмова пройти огляд на стан сп`яніння була викликана тим, що поліцейський почав казати про варіант відмови від проходження огляду, замість того, щоб повідомити, що це обов`язок водія, невиконання якого має наслідком адміністративну відповідальність, Отже, поліцейський, якому достовірно були відомі наслідки, передбачені санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, ввів водія в оману щодо правомірності його поведінки і тим самим, фактично, спонукав відмовитися пройти огляд у встановленому законом порядку. Вказані дії є неприпустимими для представника влади, оскільки поліцейський відповідно до покладених на нього завдань згідно п.1 ч.1 ст.23 Закону України "Про Національну поліцію" першочергово здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

У частині 2 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачяться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям ЄСПЛ.

У своєму рішенні по справі "Аллене де Рібемон проти Франції" від 10.02.1995 ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Так, у рішенні від 21 липня 2011 року у справі "Коробов проти України" ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи подібних неспростовних презумпції факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення "поза розумним сумнівом".

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, з урахуванням положень, викладених у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2016 року у справі «Карелін проти Росії», відповідно до якого збір судом доказів на підтвердження винуватості особи за відсутністю сторони обвинувачення у справах про адміністративне правопорушення, свідчить про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду, апеляційний суд доходить висновку, що наявною сукупністю доказів у справі не доведена наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення, постанова суду - скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Оболонського районного суду міста Києва від 13 січня 2025 року скасувати та прийняти нову постанову.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду В.І. Олійник