КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 376/2744/24 Головуючий у суді І інстанції Батовріна І.Г.
Провадження № 33/824/1898/2025 Головуючий у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Голуб С.А., перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сквирського районного суду Київської області від 15 січня 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчення водія НОМЕР_1 від 24 травня 2023 року, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

Постановою Сквирського районного суду Київської області від 15 січня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000,00 грн в дохід держави з позбавленням його права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 605,60 грн судового збору на користь держави.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, 25 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій порушив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке мотивоване тим, що в судовому засіданні та при проголошенні постанови він не був присутній. Постанову суду першої інстанції ухвалено 15 січня 2025 року, проте в порушення вимог ст. 285 КУпАП суд першої інстанції не надіслав її незважаючи на подану заяву від 13 лютого 2025 року.

Про наявність постанови про притягнення до відповідальності йому стало відомо з листа УПП у Київській області від 07 травня 2025 року та державного виконавця Сквирського ВДВС, який він отримав 19 лютого 2025 року разом з постановою про відкриття виконавчого провадження.

Перевіривши матеріали справи та аргументи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником та в окремих випадках прокурором. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.

За змістом положень ч. 2 ст. 294 КУпАП строк на апеляційне оскарження постанови судді, пропущений із поважних причин, може бути поновлений особі, яка звертається із відповідним клопотанням.

При цьому під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Тобто, причина пропуску строку є поважною, якщо відповідну процесуальну дію не вчинено у зв`язку із обставинами, що безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений строк. Така обставина має існувати об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк і виникнути протягом строку, який пропущено.

Враховуючи, що оскаржувана постанова суду першої інстанції прийнята 15 січня 2025 року, останнім днем подання апеляційної скарги було 27 січня 2025 року з урахуванням того, що 25 та 26 січня 2025 року були вихідними днями. Разом з тим, з апеляційною скаргою скаржник звернувся лише 25 лютого 2025 року.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 03 квітня 2008 року «Пономарьов проти України» зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі сплином значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушувати принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип юридичної визначеності.

Як вбачається з матеріалів, справа про адміністративне правопорушення надійшла до суду першої інстанції 13 вересня 2024 року (а.с. 11).

15 жовтня 2024 року ОСОБА_1 подав заяву про видачу матеріалів справи та копію відео для ознайомлення, у зв`язку з чим просив перенести розгляд справи з 15 жовтня 2024 року на інший день. Крім того, в цей же день його було повідомлено про наступну дату судового засідання, яке відбудеться 28 жовтня 2024 року (а.с. 14-15).

28 жовтня 2024 року ОСОБА_1 подав заяву про перенесення розгляду справи у зв`язку з його хворобою (а.с. 17-18).

07 листопада 2024 року ОСОБА_1 подав заяву, в якій просив розгляд справи відкласти на 21 листопада 2024 року (а.с. 19).

21 листопада 2024 року ОСОБА_1 подав заяву, в якій просив приєднати до матеріалів справи угоду про надання правової допомоги від 21 листопада 2024 року, ордер на надання правничої допомоги та довідку КНП Сквирської міської ради «Сквирська центральна міська лікарня» (22-25).

06 грудня 2024 року Сквирський районний суд Київської області надіслав ОСОБА_1 повідомлення у додатку «Viber» щодо документу «Судова повістка про виклик до суду» на 18 грудня 2024 року сформоване на номер телефону НОМЕР_2 (а.с. 26).

17 грудня 2024 року ОСОБА_1 подав заяву про закриття провадження за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, а також просив судове засідання проводити без його участі та участі його представника і повідомити його про прийняте рішення (27-28).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не брав участі у судовому засіданні 15 січня 2025 року, засобами поштового зв`язку копію постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності суд першої інстанції надіслав йому 15 січня 2025 року (а.с. 32).

13 лютого 2025 року ОСОБА_1 подав заяву, в якій вказав, що 15 січня 2025 року розглядалися матеріали справи про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, однак станом на дату подання заяви йому не відомо про прийняте рішення, тому просив направити на його адресу постанову.

Наведене вище свідчить про те, що ОСОБА_1 був обізнаний що саме 15 січня 2025 року розглядалися матеріали справи про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отже те, що скаржник та його представник не цікавилися результатом розгляду справи залежило лише від їх волі і не дає підстав вважати, що строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин.

Відповідно до глави 21 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Крім того, Європейський суд з прав людини наголошує у своїх рішеннях, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що про наявність постанови скаржник дізнався 19 лютого 2025 року з листа УПП у Київській області та державного виконавця Сквирського ВДВС є недостатньою підставою для поновлення пропущеного строку, оскільки початок перебігу цього строку обчислюється не з дня вручення особі відповідного судового рішення, а з дня його ухвалення.

Іншого порядку обчислення перебігу строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції у справі про адміністративне правопорушення КУпАП не передбачає.

В клопотанні про поновлення строку не надано логічного та зрозумілого пояснення тому, що перешкоджало ОСОБА_1 реалізувати своє право на апеляційне оскарження цього судового рішення протягом встановленого законом десятиденного строку.

Крім того, подаючи 17 грудня 2024 року клопотання про закриття провадження, ОСОБА_1 повинен був цікавитися результатом його розгляду, однак лише після того, як 27 січня 2025 року суд першої інстанції надіслав постанову від 15 січня 2025 року для примусового виконання до органу ДВС ОСОБА_1 почав вчиняти дії стосовно отримання постанови та подання апеляційної скарги.

Статтею 129 Конституції України визначено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Наведене відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження рішення (справи «Олександр Шевченко проти України» 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

Сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97» проти України»).

Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин, надаючи оцінку доводам ОСОБА_1 щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження та наявним у матеріалах справи доказам в їх сукупності та співставленні, апеляційний суд вважає, що такі причини є неповажними, а відтак відмовляє у поновленні процесуального строку та з підстав, передбачених ч. 2 ст. 294 КУпАП, повертає апеляційну скаргу з доданими до неї матеріалами особі, яка її подала.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Сквирського районного суду Київської області від 15 січня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення № 376/2744/24 відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сквирського районного суду Київської області від 15 січня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, разом з доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.А. Голуб