КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2025 року місто Київ

справа № 361/9935/24

апеляційне провадження № 33/824/1248/2025

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Головачова Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Процика Дмитра Григоровича, подану на постанову судді Броварського міськрайонного суду Київської області Сіренко Н.С. від 13 листопада 2024 року, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в :

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536 грн 80 коп.

Не погоджуючись з постановою судді районного суду, захисник ОСОБА_1 - адвокат Процик Д.Г. 17 січня 2025 року звернувся із апеляційною скаргою, у якій просив поновити строк на апеляційне оскарження постанови, скасувати постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2024 року та закрити провадження у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП.

Представник скаржника зазначає, що суд не повно з`ясував фактичні обставини справи та належним чином не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, зокрема тому, що матеріали справи не містять відомостей про факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Вказує, що пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не можуть бути беззаперечними доказами винуватості ОСОБА_1 , оскільки між скаржником та вказаними свідками попередньою відбувся конфлікт, під час якого вони завдали йому тілесних ушкоджень, відтак вони не могли бути залучені як свідки через можливу упередженість.

Вказує, що ОСОБА_1 не був водієм транспортного засобу та не порушував правил дорожнього руху, за які його можна було зупинити, у зв`язку із чим, всі наступні вимоги працівників поліції, зокрема, щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, він не зобов`язаний був виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

В обґрунтування поважності причини пропуску строку на апеляційне оскарження захисник ОСОБА_1 - адвокат Процик Д.Г. вказує, що 22 листопада 2024 року вперше було подано апеляційну скаргу, тобто протягом десяти днів з винесення постанови районного суду, однак постановою Київського апеляційного суду від 6 грудня 2024 року, яка отримана представником скаржника 8 січня 2025 року, повернуто вказану апеляційну скаргу через відсутність витягу з договору про надання правової допомоги. Зазначає, що не мав змоги долучити витяг з договору, оскільки адвокат Процик Д.Г. не брав участі в суді першої інстанції, а договір про надання правової допомоги з ОСОБА_1 було укладено наприкінці десятиденного строку для апеляційного оскарження.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Процик Д.Г. підтримали апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.

Відповідно до статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Враховуючи обставини, якими захисник ОСОБА_1 - адвокат Процик Д.Г. обґрунтовує причини пропуску строку для подання апеляційної скарги та з метою забезпечення доступу до правосуддя, суд апеляційної інстанції доходить висновку про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови та вважає за необхідне його поновити.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Відповідно до статті 245 КУпАП серед завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно частини 7 статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Вирішуючи питання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КУпАП, апеляційний суд виходить з наступного.

9 вересня 2024 року о 15 год. 40 хв. інспектором ВРПП Броварського РУП старшим лейтенантом поліції Войтом І.В. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 475339 за частиною 1 статті 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 з якого убачається, що 9 вересня 2024 року о 14 год. 00 хв. в Київській області, Броварського району, селі Плоске, по вулиці Київська, 1, водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 210700-20, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, тремтіння пальців рук, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги пункту 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена частиною 1 статті 130 КУпАП.

До матеріалів справи долучене направлення до КНП Броварської БКЛ БРР БМР, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та пояснення свідків.

Суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Проте з таким висновком місцевого суду погодитися не можна з наступних підстав.

Згідно з положеннями статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (стаття 251 КУпАП).

У відповідності до пункту 2.9 (а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до змісту частини 1 статті 130 КУпАП відповідальність за вказаною статтею настає у випадку керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного). Тобто доказова база має бути спрямована саме на доведення одночасно двох обставин: керування транспортним засобом і перебування у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного).

Для того щоб виявити вказане правопорушення, той чи інший транспортний засіб має бути законно зупинений співробітниками поліції, в противному випадку протиправність зупинки (за умови відсутності задокументованого порушення ПДР та подальшим притягненням до відповідальності), може поставити під сумнів й саму подальшу процедуру виявлення "нетверезого водія".

Так, у своєму рішенні від 15 березня 2019 року Верховний Суд у справі №686/11314/17 вказав, що оскільки поліцейським не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення водієм правил дорожнього руху, то вимоги інспектора до водія про пред`явлення документів на право керування є неправомірними, а співробітники поліції можуть зупиняти автомобіль, лише коли є факт правопорушення.

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 475339 за частиною 1 статті 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 та пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , 9 вересня 2024 року о 14 год. 00 хв. в селі Плоске Київської області, по вулиці Київська, 1, водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 210700-20, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння. До таких ознак, зокрема, віднесено нестійку ходу, тремтіння пальців рук та запах алкоголю з порожнини рота.

Водночас з відеозапису, долученого до матеріалів справи, не вбачається фактичного процесу керування ОСОБА_1 транспортним засобом чи його зупинки. На відеозаписі зафіксовано, що ОСОБА_1 перебував на тротуарі біля будівлі магазину, а не за кермом транспортного засобу. Відтак, це виключає можливість вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та відсутні правові підстави для зупинки його працівниками патрульної поліції, а також для встановлення факту керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 керував автомобілем у момент, коли його було зупинено або коли були зафіксовані ознаки сп`яніння. Відсутні також докази того, що працівники поліції здійснювали заходи щодо його зупинки на вулиці Київській.

Суд першої інстанції, визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, дав неналежну оцінку доказам, зокрема протоколу та відеозапису.

Суд апеляційної інстанції критично ставиться до показань свідків у цій справі, оскільки вони не є достатніми та беззаперечними доказами факту керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Показання свідків не можуть бути належним доказом у ситуації, коли відсутні інші об`єктивні підтвердження порушення, зокрема відеозапис чи результати відповідних тестів.

Окрім цього, суд зазначає, що за встановлених обставин сама по собі відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння не може бути достатньою підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності за статтею 130 КУпАП. Для настання відповідальності необхідно, щоб були наявні належні та допустимі докази фактичного керування транспортним засобом у стані сп`яніння, яких у цій справі немає.

Відповідно до статті 252 КУпАП, докази підлягають оцінці за внутрішнім переконанням суду, що базується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності з дотриманням вимог закону.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, згідно з вимогами статті 255 КУпАП. Однак у цій справі відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, апеляційна скарга захисника ОСОБА_1 - адвоката Процика Д.Г. підлягає задоволенню, постанова судді місцевого суду підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

п о с т а н о в и в :

Поновити захиснику ОСОБА_1 - адвокату Процику Дмитру Григоровичу строк на апеляційне оскарження постанови судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2024 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Процика Дмитра Григоровича задовольнити.

Постанову судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2024 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі пункту 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Я.В. Головачов