Номер провадження: 33/813/745/25
Номер справи місцевого суду: 502/137/25
Головуючий у першій інстанції Березніков О.В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2025 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду: Громік Р.Д.

за участю секретаря Скрипченко Г.В.,

розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Кілійського районного суду Одеської області від 17 лютого 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 127 КУпАП; накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн; стягнено з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 605,60 грн,

В С Т А Н О В И В:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №218446 від 11.01.2025 вбачається, що ОСОБА_1 25 грудня 2024 року о 06.15 год. в с. Дмитрівка на а/д Т-16-30 залишив стадо тварин (отару овець) без нагляду, внаслідок чого водій автомобіля Фольксваген Крафтер, державний номер НОМЕР_1 , здійснив на них наїзд, що спричинило пошкодження транспортного засобу та загибель тварин, чим порушив п.7.7 ПДР, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене 4 ст. 127 КУпАП.

Постановою судді Кілійського районного суду Одеської області від 17 лютого 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 127 КУпАП; накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн; стягнено з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 605,60 грн

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 127 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначено, що:

1) відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 127 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 в момент наїзду на отару вівць, не був погоничем тварин, а тому не здійснив ні умисні дії, ні дії щодо необережності щодо порушень п. 7.7 ПДР;

2) суд першої інстанції не надав оцінку показам ОСОБА_1 , що останній є пастухом/чабаном у денний час доби, коли випасає овець, а у нічний час доби за зберігання овець не відповідає, оскільки вони закриті у кошарі;

3) суд належним чином не віднісся до показів водія ОСОБА_2 , котрий пояснив, що коли вівці вийшли на дорогу, то останнім було прийнято заходи термінового гальмування, проте на схемі ДТП не відображені сліди такого гальмування. Крім того, не надано оцінку порушення ОСОБА_2 правил дорожнього руху, що стали причиною дорожньо-транспортної пригоди;

4) суд першої інстанції прийняв рішення по справі про адміністративне правопорушення лише на підставі адміністративного протоколу серії ЕПР1 №218446 від 11.01.2025, який було складено через 17 днів після ДТП;

5) судом першої інстанції неправильно надано оцінку показам захисника у суді, про те, що ОСОБА_1 дійсно по домовленості був чабаном/пастухом, але ці функції він виконує виключно в денний час доби.

Про судове засідання, призначене на 10 березня 2025 року, ОСОБА_1 та його представник були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи шляхом направлення судової повістки повідомленням, однак у судове засідання не з`явилися, жодних заяв чи клопотань не подавали.

Відповідно до ст. 268 КУпАП присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 127 КУпАП не є обов`язковою, тому суд апеляційної інстанції вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 та його представника.

10 березня 2025 року від адвоката Кобака Р.І., який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_2 , надійшли додаткові пояснення у справі, на підставі яких потерпіла сторона просить апеляційну скаргу захисника Жур`яна О.М., подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову судді Кілійського районного суду Одеської області від 17 лютого 2025 року без змін.

Така вимога вмотивована тим, що вівці, яких постійно випасає ОСОБА_1 були залишені без нагляду, такі вівці вибігли на дорогу та вподальшому на них було здійснено наїзд, а оскільки ОСОБА_1 є погоничем тварин та здійснює таку діяльність не разово, а на постійній основі, тому мало місце порушення ОСОБА_1 вимог п. 7.7 ПДР.

Крім того, адвокат Кобак Р.І., який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_2 , у вказаній заяві просить провести судове засідання за його відсутності та відсутності потерпілого.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вивчивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд вважає за необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції скасувати та постановити нову, виходячи з такого.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Однак, визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 127 КУпАП, суд першої інстанції всупереч вимогам ст. ст. 245, 247, 251, 252, 280 КУпАП належним чином не встановив чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, тобто однобічно розглянув справу, без з`ясування фактичних обставин, що мають істотне значення для її розгляду, та не звернувши уваги на те, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, що призвело до ухвалення рішення, яке підлягає скасуванню.

Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 127 КУпАП підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, однак апеляційний суд вважає, що сукупність вищевказаних доказів не можна вважати належними, допустимими та такими, що доводять вину ОСОБА_1 , виходячи з наступного.

Згідно із п. п. 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п.1.4 ПДР кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Пунктом 1.10 ПДР учасник дорожнього руху - особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин, велосипедист, а також особа, яка рухається в кріслі колісному.

Відповідно до п.7.7. Правил дорожнього руху України особам, що керують гужовим транспортом, і погоничам тварин забороняється:

a) рухатися по автомобільних дорогах державного значення (за можливості рухатися автомобільними дорогами місцевого значення);

б) використовувати вози, не обладнані світлоповертачами, без ліхтарів у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості;

в) залишати на смузі відведення дороги тварин без нагляду та випасати їх;

г) вести тварин по дорогах з удосконаленим покриттям, якщо поруч є інші дороги;

ґ) переганяти тварин по дорогах у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості;

д) переганяти тварин через залізничні колії і дороги з удосконаленим покриттям поза спеціально відведеними місцями.

З матеріалів справи, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №218446 від 11.01.2025 вбачається, що ОСОБА_1 25 грудня 2024 року о 06.15 год. в с. Дмитрівка на а/д Т-16-30 залишив стадо тварин (отару овець) без нагляду, в наслідок чого водій автомобіля Фольксваген Крафтер, державний номер НОМЕР_1 , здійснив на них наїзд, що спричинило пошкодження транспортного засобу та загибель тварин, чим порушив п.7.7 ПДР, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене 4 ст. 127 КУпАП.

Частиною 4 статтею 127 КУпАП передбачається відповідальність за непокору пішоходів сигналам регулювання дорожнього руху, перехід ними проїзної частини у невстановлених місцях або безпосередньо перед транспортними засобами, що наближаються, невиконання інших правил дорожнього руху та порушення правил дорожнього руху особами, які керують велосипедами, гужовим транспортом, і погоничами тварин, що спричинили створення аварійної обстановки.

Склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак протиправного соціально шкідливого діяння, за наявності яких діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.

Положеннями КУпАП встановлено, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Зі змісту норми КУпАП вбачається, що об`єктивну сторону складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 127 КУпАП становить діяння - порушення правил дорожнього руху, та наслідок - створення аварійної обстановки (формальний склад, а у разі спричинення в результаті такої аварійної обстановки пошкодження транспортних засобів, вантажів, шляхів, шляхових та інших споруд або іншого майна учасників дорожнього руху - матеріальний склад).

Крім того, суб`єктом даного правопорушення є погонич тварин.

Відповідно, досліджуючи докази по даній справі, суд повинен встановити чи мало місце діяння у вигляді порушення правил дорожнього руху, наслідок - створення аварійної обстановки, а також встановити чи є особа належним суб`єктом правопорушення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

До матеріалів справи долучені:

- дані протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №218446 від 11.01.2025 (а.с. 2);

- схема місця ДТП (а.с. 4);

- пояснення ОСОБА_1 з яких вбачається, що він зранку помітив, що тварини (вівці) відсутні у загорожі та почав їх шукати. Були знайдені на дорозі с. Дмитрівка с. Струмок та побачив, що на них скоїв наїзд вантажний автомобіль (а.с. 5);

- пояснення ОСОБА_2 з яких вбачається, що він 25.12.2024 близько 06.00 год. їхав на автомобілі Фольксваген Крафтер, державний номер НОМЕР_1 , на а/д Т-16-30 с. Дмитрівка та на дорогу раптово вибігла отара овець, у зв`язку з чим почав різко гальмувати та відповідно здійснив наїзд на тварин (а.с. 6).

Дійсно в судовому засіданні в суді першої інстанції представником ОСОБА_1 зазначено, що останній здійснює випасання овець та його винаймають люди.

Однак, на підставі долучених до матеріалів справи не можливо встановити чи несе відповідальність за отару овець ОСОБА_1 під час їх перебування в кошарі, тобто в нічний час.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що в день події 25 грудня 2024 року ОСОБА_1 не перебував з отарою овець, не був присутній на місці ДТП, а тому не можна вважати, що на момент збиття тварин він був погоничем тварин.

Підтвердженням того, що ОСОБА_1 дійсно не перебував поряд з отарою овець є його пояснення від 11 січня 2025 року в яких зазначено, що він зранку помітив, що тварини (вівці) відсутні у загорожі та почав їх шукати. Були знайдені на дорозі с. Дмитрівка с. Струмок та побачив, що на них скоїв наїзд вантажний автомобіль

За наведених обставин, апеляційний суд дійсно погоджується із доводами ОСОБА_1 , що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 127 КУпАП.

Оскільки матеріалами справи не містять достатніх доказів на підтвердження факту того, що ОСОБА_1 дійсно є погоничем тварин та несе відповідальність за отару овець в нічний час, а зібрані в ході судового розгляду матеріали справи не підтверджують такі порушення, що є обов`язковою складовою складу адміністративного правопорушення за ч. 4 ст. 127 КУпАП, а тому апеляційний суд доходить висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Інші доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження з огляду на наступне.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд належним чином не віднісся до показів водія ОСОБА_2 , котрий пояснив, що коли вівці вийшли на дорогу, то останнім було прийнято заходи термінового гальмування, проте на схемі ДТП не відображені сліди такого гальмування. Крім того, не надано оцінку порушення ОСОБА_2 правил дорожнього руху, що стали причиною дорожньо-транспортної пригоди, то апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до частин першої третьої статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Аналіз зазначених норм закону дає підстави для висновку, що протокол, який складено відповідальною особою, повинен містити відомості про обставини, що характеризують суть адміністративного правопорушення у відповідності до диспозиції інкримінованої статті із визначенням: суб`єкта, суб`єктивної сторони, об`єкта, об`єктивної сторони, оскільки протокол за своєю суттю та призначенням, крім доказового значення, представляє собою обвинувачення особи у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення (проступку) в межах якого суд здійснює розгляд справи.

При цьому суд не може вийти за межі такого обвинувачення або уточнити в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунути певні розбіжності або неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки в такому випадку суд перебиратиме на себе функції сторони обвинувачення, чим порушить принцип рівності сторін і вимоги змагальності процесу. За таких обставин особа буде позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом. Навпаки, вона буде змушена захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не уповноважений надавати оцінку діям водія ОСОБА_2 в частині можливого порушення ПДР, що могли призвести до ДТП, оскільки матеріали справи містить протокол про адміністративне правопорушення лише за порушення ПДР ОСОБА_1 .

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом, зазначене викладено в п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України».

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення. Адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень (п.110 рішення ЕСПЛ у справі «Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97).

Також, в справі «Пол і Одрі Едвардс проти Об`єднаного Королівства» (№46477/99), Європейський суд з прав людини зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Згідно із ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що є підстави для часткового задоволення апеляційної скарги і скасування постанови суду першої інстанції, оскільки зібрані у даній справі докази не підтверджують існування обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, винуватість ОСОБА_1 не доведена поза розумним сумнівом, а тому справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Кілійського районного суду Одеської області від 17 лютого 2025 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 127 КУпАП.

Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду Р.Д. Громік