Справа № 132/415/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 березня 2025 року м. Калинівка

Суддя Калинівського районного суду Вінницької області Карнаух Н.П., розглянувши матеріали, які надійшли з батальйону патрульної поліції з обслуговування Хмільницького району Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за ч. 5 ст. 126 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

До Калинівського районного суду Вінницької області з батальйону патрульної поліції з обслуговування Хмільницького району Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України 07.02.2025 надійшов протокол серії ЕПР1 № 235610 від 01.02.2025, із додатками, про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Згідно із цим протоколом, 01.02.2025 о 02 год. 20 хв. у с. Грушківці, вул. Перемоги, 27А водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом марки «Nissan Primera», ДНЗ НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_3 , не маючи права керування таким транспортним засобом. Правопорушення вчинене повторно протягом року, про що свідчить постанова серії ЕНА №2749190 від 03.08.2024, чим порушив п. 2.1а Правил дорожнього руху керування транспортним засобом особою, яка не має права керування транспортним засобом, за що передбачена відповідальність ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.02.2025 ці матеріали передано на розгляд судді Карнауху Н.П.

До протоколу про адмінправопорушення долучено заяву ОСОБА_2 про отримання судових повісток, повідомлень в електронному вигляді за допомогою SMS-повідомлення від 01.02.2025, у якій він просить повістки, повідомлення надсилати йому на номер НОМЕР_3 .

Після отримання матеріалів, розгляд справи було призначено на 09:10 24.02.2025 та направлено ОСОБА_2 судову повістку на адресу, зазначену у протоколі про адміністративне правопорушення. Також цю повістку надіслано 10.02.2025 о 08:42 у електронному виді на вказаний номер телефону ОСОБА_2 . Згідно із довідкою про доставку повідомлення про виклик його було доставлено 10.02.2025 о 08:57 год.

Згідно із рекомендованим повідомленням про вручення АТ «Укрпошта» судова повістка, яка відправлена поштою, про виклик до суду ОСОБА_2 на 09:10 24.02.2025 була повернена із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

У вказані день та час ОСОБА_2 до суду не з`явився. До суду 21.02.2025 надійшла заява ОСОБА_2 , у якій він зазначив, що перебуває на стаціонарному лікуванні і бажає особисто брати участь у справі, ознайомитися з матеріалами справи, за можливості укласти угоду з адвокатом, тому просить суд відкласти розгляд справи.

У зв`язку з цим розгляд справи було відкладено на 09:10 год. 06.03.2025, про що 26.02.2025 надіслано судову повістку ОСОБА_2 на адресу, яка зазначена у протоколі про адміністративне правопорушення, та у електронному виді на вказаний номер телефону ОСОБА_2 . Згідно із довідкою про доставку SMS повідомлення про виклик його було доставлено 26.02.2025 о 14:59.

Крім того, на офіційному сайті Калинівського районного суду Вінницької області 27.02.2025 опубліковано оголошення про необхідність його явки до цього суду на 09:10 06.03.2025 для участі у розгляді справи про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП.

У вказані день та час ОСОБА_2 з`явився до суду, подав письмову заяву, у якій просив надати матеріали справи йому для ознайомлення та із проханням розгляд справи відкласти. У зв`язку з цим розгляд справи було відкладено на 08:10 12.03.2025, про що ОСОБА_2 був повідомлений 06.03.2025 під розписку.

Вказану заяву ОСОБА_2 щодо ознайомлення з матеріалами справи одразу після надходження було передано відповідальному працівнику апарату суду для виконання. Згідно із розпискою ОСОБА_2 на заяві з матеріалами справи він ознайомився. З відеозаписом не ознайомився через технічну несправність диску.

Однак, згідно із наявною в матеріалах справи довідкою секретаря судового засідання здійснити копіювання наявних в матеріалах відеозаписів, як просив ОСОБА_2 у своїй заяві, не виявилось можливим з технічних причин записи не копіюються.

Після цього до Калинівського районного суду Вінницької області 07.03.2025 надійшло клопотання ОСОБА_2 про витребування з батальйону патрульної поліції з обслуговування Хмільницького району Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України технічних засобів відеозапису № 476854, 476570, оскільки додані до адміністративного протоколу щодо нього відеозаписи не відтворюються.

ОСОБА_2 , якого було належним чином повідомлено про дату і час судового розгляду, у судове засідання, призначене на 08:10 год. 12.03.2025, не з`явився, відомостей про причини його неявки до суду не надходило.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Справа про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 неодноразово призначалася до розгляду в судовому засіданні, однак, ОСОБА_2 12.03.2025 до суду не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи не подав, в матеріалах справи наявні дані про його своєчасне повідомлення про місце і час розгляду справи, тому суддя дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, суддя дійшов такого висновку.

Згідно із вимогами ст.ст. 245, 251, 252 та 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 235610 від 01.02.2025 вбачається, що 01.02.2025 о 02 год. 20 хв. у с. Грушківці, вул. Перемоги, 27А водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом марки «Nissan Primera», ДНЗ НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_3 , не маючи права керування таким транспортним засобом. Правопорушення вчинене повторно протягом року, про що свідчить долучена до матеріалів копія постанови серії ЕНА №2749190 від 03.08.2024. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 2.1а Правил дорожнього руху керування транспортним засобом особою, яка не має права керування транспортним засобом, за що передбачена відповідальність ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Вказаний протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оформлений компетентним органом в межах повноважень наданих особі, яка його склала, в якому чітко викладено як суть правопорушення так і інші відомості, необхідні для правильного вирішення даної справи.

Відповідно до підпункту а) пункту 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно із положеннями ч. 9 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії.

Частиною 5 ст. 126 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення повторного протягом року порушень, передбачених частинами другою четвертою цієї статті, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

До протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 долучено копію постанови серії ЕНА № 2749190 від 03.08.2024, згідно із якою 03.08.2024 о 23 год. 04 хв. у с. Великий Митник, дорога Р-31 57 км, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «Nissan Primera», ДНЗ НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_3 , не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, якого ніколи не отримував, чим порушив п.2.1.а ПДР керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, за що передбачена відповідальність ч. 2 ст. 126 КУпАП. Відповідно до цієї постанови на ОСОБА_2 було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн.

Вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, в повному обсязі доведена матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 235610 від 01.02.2025; копією постанови серії ЕНА № 2749190 від 03.08.2025; рапортом поліцейського взводу № 2 роти № 1 БПП з обслуговування Хмільницького району УПП у Вінницькій області ДПП старшого сержанта поліції Юрія Громика від 01.02.2025; долученими до матеріалів відеозаписами з портативних відеореєстраторів працівників патрульної поліції та іншими матеріалами справи.

Зокрема, в судовому засіданні встановлено, що на долученому до матеріалів оптичному диску наявні два файли з назвою: «01_02_2025 Мороз (Громик) ЕПР1 06» та «01_02_2025 Мороз (Назаренко) ЕПР1 06».

Відеозапис файлу «01_02_2025 Мороз (Громик) ЕПР1 НОМЕР_4 » відтворюється лише частково.

Водночас файл «01_02_2025 Мороз (Назаренко) ЕПР1 06» відтворюється повністю. На цьому відеозаписі зафіксовано факт керування ОСОБА_2 транспортним засобом марки «Nissan Primera», ДНЗ НОМЕР_2 , його зупинки працівниками патрульної поліції та подальше його спілкування з поліцейськими. У тому числі, щодо відсутності у ОСОБА_2 посвідчення водія.

На переконання суду, відеозаписи з портативних відеореєстраторів працівників поліції є об`єктивними доказами, тобто такими, які в процесі доказування не залежать від суб`єктивного сприйняття окремими особами певних обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а згідно частини 2 цієї статті обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно із ст. 252 КУпАП суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З огляду на викладене, аналізуючи зазначені вище положення процесуального закону та оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження в справі про адміністративне правопорушення, дійшов висновку, що вказані вище докази узгоджуються між собою, підстав для сумнівів у їх достовірності немає, ці докази у своїй сукупності підтверджують вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КУпАП.

Розглянувши клопотання ОСОБА_2 від 07.03.2025 про витребування з батальйону патрульної поліції з обслуговування Хмільницького району Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України технічних засобів відеозапису № 476854, 476570, суддя дійшов такого висновку.

Частиною 1 ст. 277 КУпАП визначено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачено загального положення про заборону зловживання процесуальними правами.

Водночас згідно із правовим висновком Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладеним в ухвалі від 30.05.2018 у справі № 676/7346/15-к, заборона зловживання процесуальними правами є загальноправовим принципом і поширюється на всі галузі права.

Верховний Суд у також у інших своїх рішеннях неодноразово наголошував, що заборона зловживання процесуальними правами є загальноправовим принципом і поширюється на всі види судочинства (ухвала від 07.02.2022 у справі № 266/108/22, від 07.11.2022 у справі № 757/9655/22-к, та ін.).

У постанові Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» зазначено, що оцінюючи поведінку учасників кримінального провадження, слід враховувати існування випадків зловживання процесуальними правами. Водночас слід враховувати, що використання процесуальних прав, зокрема, заявлення клопотань, скарг, не може розцінюватися як перешкоджання здійсненню провадження, за винятком випадків, коли йдеться про зловживання правом.

Клопотання ОСОБА_2 про витребування технічних засобів відеозапису мотивовано тим, що додані до протоколу відеозаписи не відтворюються. При цьому, виходячи зі змісту його клопотання, ОСОБА_2 не просить витребувати ці відеозаписи, які, на його думку не відтворюються, а саме технічні засоби відеозапису поліцейських, тобто, портативні відеореєстратори № 476854 та № 476570. Водночас у цьому клопотанні не наведено будь-якого обґрунтування такої необхідності.

Більш того, як встановлено в судовому засіданні, один із відеозаписів, наявних у долученому до адмінпротоколу оптичному диску («01_02_2025 Мороз (Назаренко) ЕПР1 06») відтворюється без будь-яких технічних проблем, на ньому зафіксовано обставини вчиненого ОСОБА_2 адміністративного правопорушення. ОСОБА_2 не був позбавлений можливості в судовому засіданні, призначеному на 08:10 год. 12.03.2025, дослідити цей відеозапис. Водночас, будучи належним чином повідомленим про дату і час його проведення, ОСОБА_2 у це судове засідання не з`явився, клопотання про його відкладення не подавав.

Заборона зловживання правами закріплена у ст. 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року (далі Конвенція). У розвиток цієї загальної заборони у ст. 35 Конвенції наводяться критерії прийнятності, серед яких зловживання правом на подання заяви до Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) є самостійною підставою для визнання неприйнятною індивідуальної заяви.

Питання щодо наявності чи відсутності зловживання правом на подання заяви вирішується судом у кожному конкретному випадку окремо. Проте, за загальним правилом, яке міститься у справі «Миролюбов та інші проти Латвії» (рішення від 15.09.2009), про зловживання правом у розумінні п. 3 ст. 35 Конвенції мова йде у тих випадках, коли поведінка заявника, яка явно не відповідає призначенню гарантованого Конвенцією права на звернення до суду, порушує встановлений порядок роботи суду або ускладнює належний перебіг розглядів справ. При цьому суд наголошує, що визнання заяви неприйнятною з мотивів зловживання правом на подання заяви є винятковим процедурним заходом (пункти 62, 65).

Зловживання правом - це особливий вид правової поведінки, який полягає у використанні особою своїх прав у недозволені способи, що суперечать призначенню права, внаслідок чого завдаються збитки (шкода) суспільству, державі, окремій особі.

Стримування зловживання правом - це боротьба не з самою поведінкою, а з конкретними проявами правової поведінки, що завдають шкоди суспільству й особі.

ЄСПЛ визнає неприйнятними заяви, на підставі зловживання правом, якщо вони позбавлені серйозних підстав та є явно сутяжними, тобто повторюють зміст тих скарг, щодо яких судом раніше було прийнято рішення про їх неприйнятність. Зокрема, у справі «Філіс проти Греції» (рішення від 17.10.1996) Комісія встановила, що заявник уже неодноразово подавав скарги щодо аналогічних або пов`язаних одне з одним питань та відмітила, що такі дії є умисними, так як в багатьох випадках заявник був докладно проінформований особисто про дію Конвенції. Комісія стверджує, що вирішення низки необґрунтованих і сутяжних заяв обумовлюють непотрібну роботу, яка є несумісною з реальними функціями Суду та заважає їх здійсненню, а тому вказані вище дії заявника є зловживанням правом.

Ключовим у питанні визначення зловживання є мета, яка переслідується учасником судового провадження при реалізації своїх процесуальних прав.

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтею 126 цього Кодексу, може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня його вчинення.

Як вбачається з протоколу ЕПР1 № 235610 від 01.02.2025 щодо ОСОБА_2 адміністративне правопорушення вчинене 01.02.2025.

Отже, звернення учасником справи з клопотаннями без їх належного обґрунтування може вказувати на свідоме затягування розгляду справи з метою спливу строку притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого статтею 38 КУпАП.

Враховуючи наведене, вказане вище клопотання ОСОБА_2 про витребування доказів необхідно залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами

Згідно із ч. 1 ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Вирішуючи питання про накладення на ОСОБА_2 стягнення, передбаченого санкцією ч. 5 ст. 126 КУпАП, суддя бере до уваги правову позицію, висловлену у постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 04.09.2023 у справі № 702/301/20, в якій зазначається, що підхід щодо неможливості призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом особі, яка не отримувала посвідчення водія на право керування транспортними засобами, не відповідає засаді справедливості та принципу рівності всіх перед законом, а також нівелює попереджувальну мету покарання. Враховуючи зазначене, виходячи із аналізу положень статей 1, 50, 55, 65, 286, 286-1 КК України, особі, яку визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого відповідною частиною статей 286, 286-1 КК України, суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 закону України «Про судоустрій і статус суду» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Враховуючи вказаний правовий висновок, а також те, що Глави 3 та 4 КУпАП, ст. 126 КУпАП не містять жодних обмежень, чи заборони щодо застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом до особи, яка не має такого права, то суд враховуючи принцип справедливості та принцип рівності всіх перед законом, а також з метою виховання особи в дусі додержання законів України та запобіганню вчинення нових правопорушень, дійшов висновку про необхідність призначення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, передбаченого санкцією ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Беручи до уваги наведене, обставини справи та особу правопорушника, суд дійшов висновку, що на ОСОБА_2 необхідно накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк п`ять років.

Відповідно до положень ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Тому, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись ст. ст. 33, 126, 221, 283-284, 287 та 294 КУпАП, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_2 про витребування з батальйону патрульної поліції з обслуговування Хмільницького району Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України технічних засобів відеозапису № 476854, 476570, відмовити.

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот) грн. 00 коп., в дохід держави на рахунок (IBAN) UA0002001, отримувач: ГУК у Вінницькій обл./Він.обл/21081300, , з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 605 грн. 60 коп. на номер рахунку (IBAN) UA0026001, отримувач: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, , Казначейство України (ЕАП).

Відповідно до ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Згідно зі ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у зазначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті КУпАП, та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, або прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 КУпАП, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: Н. П. Карнаух