Справа № 358/164/25 Провадження № 3/358/126/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року м. Богуслав

Суддя Богуславського районного суду Київської області Романенко К.С., за участю ОСОБА_1 , неповнолітнього ОСОБА_2 , адвоката Гордієнко Т.В., законного представника потерпілої ОСОБА_3 , представника органу опіки і піклування Бурбан А.І., розглянувши матеріали адміністративної справи, яка надійшла з відділення поліції №2 Обухівського РУП ГУ НП в Київській області відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , працюючої прибиральницею в ДОЗСТ «Чайки»,

про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 173-4 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 242228 від 14 січня 2025 року, 18 грудня 2024 року о 10:00 години в м. Богуслав, гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи учасником освітнього процесу, учнем 7-го класу Богуславського ліцею №1, систематично здійснював булінг, що полягало у психічному насильстві, а саме: приниження честі та гідності неповнолітній особі ОСОБА_4 за допомогою застосування мобільного телефону, внаслідок чого могла заподіяти шкода психічному здоров`ю.

Дії ОСОБА_1 працівниками поліції кваліфіковано за ч. 3 ст. 173-4 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-4 КУпАП визнала частково та пояснила, що в неї є син - ОСОБА_5 , якому 14 років та він навчається у 8-Г класі Богуславського ліцею №1. Проживає вона однією сім`єю разом з сином та чоловіком.

Зазначила, що про конфлікт між дітьми, який стався 18.12.2024 вона дізналася 14.01.2025, тобто тоді, коли складався протокол про адміністративне правопорушення, про події, які сталися 18.12.2024 її ніхто не повідомляв і до школи не викликав. Тому вона не знала взагалі, що відбувалося 18.12.2024 року.

Про даний конфлікт, який відбувався в школі під час освітнього процесу - на перерві, вона дізналася 14.01.2025, коли син пішов до школи, і цього ж дня класний керівник її викликала до школи для вирішення питання з бабусею ОСОБА_6 . В школі вона дізналася про те, що ОСОБА_7 вже перевели на домашнє навчання, тепер черга ОСОБА_8 перевести на домашнє навчання. Сказали, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 булінгували ОСОБА_6 .

Зазначає, що коли вона розпитала у своєї дитини що сталося, то він повідомив, що 18.12.2024 року в школі на перерві ОСОБА_6 побила ОСОБА_7 , і він та пів класу спостерігали за цією ситуацією.

Під час спілкування у школі на питання щоб перевести ОСОБА_8 на домашнє навчання, вона не погодилась, потім її з сином посадили в іншому кабінеті і поліцейська писала протокол про те, що ОСОБА_8 спостерігав за даним конфліктом між дівчатами.

На питання головуючого чому частково визнає свою вину, ОСОБА_1 пояснила, що жодним словом ОСОБА_8 не образив дівчинку, не штовхнув, взагалі ніяким чином нічого він не зробив, і це їй відомо зі слів сина. А коли вона сама запитала у поліцейської, так повідомила, що дійсно так і є, він був лише спостерігачем. Тому визнає свою вину частково в тому, що він дійсно бачив.

Законний представник потерпілої ОСОБА_9 - бабуся ОСОБА_3 в судовому засідання пояснила, що 25.11.2024, коли на уроці мистецтва у 8-Г класі троє дітей підсіли ззаду до ОСОБА_6 , в тому числі і ОСОБА_8 . Її онуці ОСОБА_10 в школі розмалювали курточку, але ОСОБА_8 цього не робив. ОСОБА_8 сидить на задній парті, і він підсів разом з двома дівчатами до ОСОБА_6 , тому вважає, що це була підтримка, однак він її не чіпав, просто підсів. Їй онучка розповідала потім, що її ображають в класі. Про те, що саме це був ОСОБА_5 - вона не говорила, він її не ображав, але ОСОБА_11 постійно погрожувала ОСОБА_10 .

На питання адвоката Гордієнко Т.В. в чому причинний зв`язок подій 26 листопада 2024 року та 18 грудня 2024 року, ОСОБА_3 відповіла, що діти - учні: ОСОБА_12 , ОСОБА_7 і ОСОБА_13 25 листопада 2024 року помалювали Каріні курточку. 18 грудня 2024 року ніякого відношення не має до даних подій, вона писала заяви в поліцію про події 26, 27, 28 листопада 2024 року. 25 листопада 2024 року діти ображали її онуку.

На питання головуючого, в чому полягає систематичність здійснювання приниження гідності неповнолітньої ОСОБА_10 , саме вчинення ОСОБА_14 булінгу (цькування), психологічного, фізичного чи сексуального насильства відносно онуки ОСОБА_10 , ОСОБА_3 відповіла що систематичного вчинення насильства ОСОБА_14 відносно ОСОБА_10 не було. Стосовно неправомірних подій від дітей, вона 11.01.2025 зверталася в поліцію і подала заяву, де було відкрито кримінальне провадження. Крім цього зазначила, що долучені до справи скриншоти не стосуються ОСОБА_15 .

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши в сукупності наявні в матеріалах докази, вважає, що провадження в справі підлягає закриттю з наступних підстав.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245 КУпАП).

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд звертає увагу, що до адміністративної відповідальності можливо притягнути особу лише у разі наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення.

За змістом ч. 3 ст. 173-4 КУпАП відповідальність за цією нормою закону настає за вчинення булінгу (цькування), тобто діяння учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи або такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого, вчинене малолітніми або неповнолітніми особами віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ч.1 ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Суть правопорушення, що викладена у складеному протоколі про адміністративне правопорушення, полягає у вчиненні неповнолітнім ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , булінгу (цькування) стосовно однокласниці - неповнолітньої ОСОБА_4 , яке полягало у психічному насильстві, а саме: приниження честі та гідності неповнолітній особі ОСОБА_4 за допомогою застосування мобільного телефону, внаслідок чого могла бути заподіяна шкода психологічному здоров`ю потерпілої, за що відповідальність має нести його матір ОСОБА_1 .

Як випливає із змісту ст.279 КУпАП розгляд справи провадиться у межах складеного протоколу.

Згідно з п. 3-1 ст. 1 Закону України «Про освіту» булінг (цькування) - діяння (дії або бездіяльність) учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи та (або) такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого.

Типовими ознаками булінгу (цькування) є: систематичність (повторюваність) діяння; наявність сторін - кривдник (булер), потерпілий (жертва булінгу), спостерігачі (за наявності); дії або бездіяльність кривдника, наслідком яких є заподіяння психічної та/або фізичної шкоди, приниження, страх, тривога, підпорядкування потерпілого інтересам кривдника, та/або спричинення соціальної ізоляції потерпілого.

Нормами ч. 1 статті 8 Закону України «Прю охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Дисципліна і порядок у сім`ї, навчальних та інших дитячих закладах мають забезпечуватися на принципах, що ґрунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключаютъ приниження честі та гідності дитини.

Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, встановлюється, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол про адміністративне правопорушення є одним з джерел доказів у справі про адміністративне правопорушення, а тому дотримання правил щодо його складання є обов`язковим.

Відповідно до п. 9 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 року №1376, зазначаються, зокрема: «склад адміністративного правопорушення».

Щодо формулювання суті адміністративного правопорушення, то Європейський суд з прав людини вказує, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену в протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винність у скоєні якого певною особою має доводитись в суді.

Водночас, не містить зазначений протокол про адміністративне правопорушення відомостей про: систематичність (повторюваність) діяння; дії та наслідки, які були заподіяні потерпілій особі кривдником, в той час як правопорушення, відповідальність за яке встановлена ст. 173-4 КУпАП, передбачає наявність потерпілої від допущеного правопорушення особи, фактору системності та форму дій чи бездіяльності, що призвели до конкретних наслідків.

Натомість протокол про адміністративне правопорушення містить загальні фрази щодо «систематично здійснював булінг, що полягало у психічному насильстві», без зазначення відомостей про повторність дій вчинення такого насильства.

Таким чином, суд не може дійти висновку щодо того, що протокол про адміністративне правопорушення містить усі необхідні відомості, аби він міг вважатися належним та достатнім актом обвинувачення, яким встановлені усі необхідні обставини справи, який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 року №1376, а документи, що долучені до нього, достатніми та належними доказами провини ОСОБА_1 .

Крім того, в судовому засіданні законний представник неповнолітньої потерпілої ОСОБА_4 - баба ОСОБА_3 підтвердила, що в діях ОСОБА_15 вона не вбачає систематичного здійснення булінгу стосовно своєї онуки, також вона не може сказати, які конкретні неправомірні дії вчинив неповнолітній ОСОБА_5 стосовно її онуки для того, щоб його дії можна було кваліфікувати як склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-4 КУпАП.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Згідно приписів ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. При цьому, всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Згідно ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

За приписами ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення.

Таким чином, достатніх і переконливих доказів того, що неповнолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 систематично здійснював вчинив булінг щодо неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що є необхідною ознакою об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-4 КУпАП, не встановлено. Долучені до матеріалі справи скриншоти з текстами переписок не стосуються ОСОБА_15 .

Належних та допустимих доказів, якими б стверджувалася суть адміністративного правопорушення, зазначеного у протоколі, орган, уповноважений на його складання, до матеріалів справи не долучив.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах Кобець проти України, Берктай проти Туреччини та Леванте проти Латвії, неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, змінювати чи уточнювати суть порушення, яке вказано у протоколі. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому судом враховуються положення ст. 62 Конституції України, у відповідності до якої обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен прийти до висновку про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що протокол про адміністративне правопорушення та долучені матеріали не містять беззаперечних доказів, які поза розумним сумнівом підтверджують наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.173-4 КУпАП, а тому суд вважає, що провадження в даній адміністративній справі стосовно ОСОБА_1 підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись статтями ч. 2 ст. 33, ст. 40-1, ч. 3 ст. 173-4, ст. ст. 245, 280, 283, 284, 287, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.173-4 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення.

Головуючий: суддя К. С. Романенко