ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/366/25 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2025 року м.Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,

за участю секретаря - Вакули Н.С.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника Негодової О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника Негодової О.П. на постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 25 грудня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, визнано винною та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Постановою встановлено, що 07.11.2024 о 16 год. 50 хв. водій ОСОБА_2 по проспекту Ювілейний, 83, в м. Харкові, керувала транспортним засобом «ВАЗ 21113», номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук, неприродня блідість. В порушення вимог п. 2.5 ПДР України, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку у медичному закладі КНП ХОР «ОКНЛ» за адресою: м. Харків, вул. Ахієзерів, 18А, відмовилась, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з судовим рішенням захисником Негодовою О.П. на постанову суду першої інстанції було подано апеляційну скаргу.

Свої апеляційні вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не з`ясував всі обставини, які мають значення для правильного розгляду справи та порушив вимоги норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на думку апелянта, працівники поліції систематично намагаються притягти ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП. Разом з тим, під час зазначеної у протоколі події працівники поліції, на думку захисника, порушили вимоги чинного законодавства, а саме: не встановили об`єктивних ознак стану сп`яніння водія, а також порушили вимоги Інструкції із застосування технічних засобів та долучили до протоколу про адміністративне правопорушення відеозапис, який не є безперервним. Крім того, відеозапис, долучений до матеріалів справи, не підписаний ЕЦП відповідального працівника, що, на думку захисника, позбавляє суд можливості оцінити відомості цього відеозапису. Разом з тим, апелянт посилається на те, що відеозапис не містить відомостей надання водію направлення на проведення медичного огляду, а рапорт поліцейського не може бути доказом у цій справі, оскільки відображає подію виключно зі сторони обвинувачення.

Разом з апеляційною скаргою до початку її розгляду захисник Негодова О.П. подала до суду апеляційної інстанції клопотання про об`єднання адміністративних матеріалів №639/7559/24, 642/7215/24, 643/14036/24 в одне провадження. Своє клопотання адвокат обґрунтовувала тим, що ці матеріали про адміністративне правопорушення складені відносно однієї і тієї ж особи, та станом на час апеляційного розгляду остаточного рішення за жодною з цих справ не прийнято.

Відповідно до частини 2 статті 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Тобто, законом передбачено об`єднання справ про адміністративні правопорушення до моменту накладення адміністративного стягнення. Натомість, на стадії апеляційного розгляду така процесуальна можливість чиним КУпАП не передбачена.

Відповідно до вимог ст. 221 КУпАП судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема і ст. 130 КУпАП.

Частиною 4 ст. 294 КУпАП встановлено, що апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.

Разом з тим належить зазначити, що частиною 2 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що суддя розглядає справи, одержані згідно з порядком розподілу судових справ, установленим відповідно до закону. На розподіл судових справ між суддями не може вплинути бажання судді чи будь-яких інших осіб.

З огляду на викладене, апеляційний суд не є одним і тим же органом (посадовою особою), який розглядає справу про адміністративне правопорушення з накладенням адміністративного стягнення, а є органом, який переглядає справу в порядку, визначеному ст. 294 КУпАП. Таким чином, суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості об`єднати матеріали справ під час процедури апеляційного перегляду постанови судді, оскільки це питання є компетенцією суду першої інстанції.

За таких обставин, в задоволенні клопотання захисника про об`єднання справ про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 належить відмовити.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її захисник підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити. В обґрунтування доводів на підтримку апеляційної скарги посилалися на аналогічні, зазначеним в апеляційній скарзі, обставини, а також висловлювали суб`єктивні доводи щодо неврегульованості правових питань.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та відомості, що є наявними у справі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що подана апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху, передбачених п. 2.5, а саме: на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції водій відмовилася.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Натомість, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується наявними у справі відомостями, а саме: відомостями протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 168356 від 07.11.2024 року, в якому зазначено факт керування 07.11.2024 о 16 год. 50 хв. ОСОБА_1 по проспекту Ювілейний, 83, в м. Харкові, транспортним засобом «ВАЗ 21113», номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук, неприродня блідість. В порушення вимог п. 2.5 ПДР України, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку у медичному закладі КНП ХОР «ОКНЛ» за адресою: м. Харків, вул. Ахієзерів, 18А, відмовилась, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №168356 від 07.11.2024 року, в графі «пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, по суті порушення» зазначено «не згодна та власний підпис водія», що свідчить про те, що особу, яка притягається до адміністративної відповідальності було ознайомлено з відомостями протоколу, яка скористалась своїм правом, надавши пояснення по суті порушення, висловивши свою не згоду щодо складеного протоколу.

Відповідно до відомостей довідки інспектора УПП в Харківській області ДПП Г. Іщенко ОСОБА_3 отримала посвідчення водія НОМЕР_2 від 08.06.2023 (а.с.4), а тому не виконання правил дорожнього руху особою, яка притягається до адміністративної відповідальності в частині дотримання обов`язків водія є свідомими та умисними діями ОСОБА_1 .

Відомостями направлення на огляд водія транспортного засобу з метою встановлення стану сп`яніння встановлено, що медичний огляд ОСОБА_3 не проводився у зв`язку із відмовою водія.

З відомостей рапорту поліцейського А. Усатого вбачається, що 07.11.2024 року було зупинено транспортний засіб під керуванням ОСОБА_3 за порушення Правил дорожнього руху. Під час спілкування у водія було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння. Від проведення огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я водій відмовилась. Відносно ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративну відповідальність.

Відомостями відеозапису фіксації обставин правопорушення, доданого до протоколу встановлено, що 07.11.2024 року працівниками поліції водія ОСОБА_3 було зупинено за порушення Правил дорожнього руху, а саме: не працюючий лівий задній габаритний ліхтар в темний час доби. Про причину зупинки поліцейським було повідомлено водія транспортного засобу. Під час спілкування поліцейським було встановлено ознаки наркотичного сп`яніння. Щодо встановлених ознак водій повідомила поліцейського, що вживає заспокійливі засоби. Від виконання законної вимоги поліцейського пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння чи перебування під впливом лікарських засобів ОСОБА_1 повідомила поліцейського про те, що їй потрібен час для прийняття такого рішення та консультація з близькою особою, яка прибула на місце події. На неодноразові пропозиції поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я водій відповіді не надавала, що було об`єктивно сприйнято працівником поліції, як не бажання проходити огляд на стан сп`яніння в установленому законом порядку. Разом з тим, після відсторонення водія від керування транспортним засобом на чергову пропозицію поліцейського пройти медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння чи перебування під впливом лікарських засобів ОСОБА_1 надала категоричну відмову від проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння. Водію було роз`яснено права, передбачені ст. 63 Конституцією України та ст. 268 КУпАП.

При цьому, апеляційний суд встановив, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою. Проте ОСОБА_1 та її захисник не скористалися процесуальною можливістю та не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, якими були складені відповідні процесуальні документи у цій справі (ст. 267 КУпАП). Також стороною захисту не надано відомостей про те, що останній звертався до суду в порядку, передбаченому ст. 5, 20, 286 КАС України щодо оскарження дій або бездіяльності відповідних посадових осіб. Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду. Більш того, на питання судді апеляційного суду про оскарження дій або бездіяльності посадових осіб, захисник зазначила про те, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не має можливостей такого оскарження, а також такий спосіб захисту не є обов`язковим.

Отже, суд встановив, що сторона захисту не скористалась своїм правом та не надала до суду доказів на підтвердження версії щодо незаконності дій працівників поліції під час проведення ними дій та складання матеріалів про адміністративне правопорушення за відмову ОСОБА_1 від проведення огляду на стан сп`яніння, а матеріали справи не містять відповідних відомостей, що обумовлюють невинуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах, що долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом апеляційних доводів в цій частині.

Натомість, саме відмова від проходження огляду водія є процесуально визначальним фактом у цій справі, адже адміністративна відповідальність, встановлена ч.1 ст. 130 КУпАП, що настає в цьому випадку, саме за відмову водія у проходженні огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, що знайшло своє підтвердження у неспростованих відомостях протоколу про адміністративне правопорушення, доданих до нього доказах та інших відомостях, наявних у матеріалах справи.

Разом з цим суд апеляційної інстанції вважає належним зазначити, що приписи статей 130 та 266 КУпАП в їх невід`ємному взаємозв`язку встановлюють відповідальність за відмову від проходження огляду, яка настає у випадку відмови водія від будь-якого, визначеного законом порядку, та запропонованого (в разі наявності підстав) огляду, а недійсним є безпосередньо огляд, проведений з порушенням проведення його порядку. Відомостей про порушення проведення порядку огляду на стан сп`яніння матеріали справи не містять. Не надано таких відомостей і суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у її релевантному зв`язку із нормами Закону чинними на момент вчинення правопорушення, при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід враховувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків або зафіксованому технічними пристроями відеозапису, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Приписами абз. 4 п. 27 згаданої Постанови Пленуму Верховного Суду в їх релевантному зв`язку із вимогами ч.1 ст. 130 КУпАП в редакції, чинній на момент скоєння правопорушення, встановлено, що для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом.

Правопорушення вважається закінченим з моменту відмови водія транспортного засобу від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. А тому, у працівників поліції виникають законні підстави для складання матеріалів про адміністративну відповідальність з моменту фіксування відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння в порядку встановленому законом незалежно від причин надання водієм такої відмови.

За таких обставин, враховуючи зміст пункту 2.5 Правил дорожнього руху, необхідно вважати, що водій, стосовно якого є підозри про перебування його у стані сп`яніння, саме зобов`язаний пройти огляд у встановленому законом порядку. Вказаний обов`язок водія спрямований на безпеку руху, тому факт відмови від проходження такого огляду законодавство кваліфікує як окреме правопорушення з правовими наслідками, як для перебування його у стані сп`яніння. Таке належить вважати цілком виправданим та логічним, оскільки в протилежному випадку, водії, відмовляючись від такого огляду, мали б можливість приховувати свій стан, і як наслідок уникати юридичної відповідальності.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, (наприклад «Функе проти Франції», «Драган Петрович проти Сербії» (Dragan Petroviж v. Serbia) від 14.04.2020 (скарга № 75229/10), S та Марпер проти Сполученого Королівства) не можливо здійснювати по відношенню до особи будь - якого примусу з метою надання цією особою біологічних зразків, оскільки це в розумінні положень пункту 1 статті 8 Конвенції порушує право особи на повагу до її приватного життя.

З відомостей відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 відмовилася від проведення огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, про що повідомила працівників поліції.

За таких обставин, наявність неспростованих відомостей протоколу та долучених до нього доказів, поза розумним сумнівом, дають підстави вважати сторонньому спостерігачу, що ОСОБА_1 порушила вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху, відмовившись від виконання законної вимоги поліцейського про проведення медичного огляду водія на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Щодо доводів апеляційної скарги про виявлення ознак сп`яніння, а також їх об`єктивної перевірки працівниками поліції апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до п.3 Розділу І «Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України №1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі Інструкція) вбачається, що ознаками наркотичного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Зазначеними нормами закону встановлено, що поліцейський уповноваженого підрозділу Національної поліції України, керуючись вищенаведеним переліком ознак наркотичного сп`яніння, самостійно визначає наявність чи відсутність підстав у особи для проходження огляду на стан сп`яніння.

Тобто, виявлення працівником поліції у водія ознак наркотичного чи алкогольного сп`яніння, а також перебування водія під впливом лікарських засобів, які знижують увагу та швидкість реакції є його повноваженнями, що знайшло своє законне відображення у процесуальному закріпленні працівником поліції своїх висновків щодо наявності ознак сп`яніння ОСОБА_3 у протоколі про адміністративне правопорушення ЕПР1№168356 від 07.11.2024 року. Такі висновки відповідають вимогам ст. 252 КУпАП відповідно до яких орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Про причини виникнення виявлених ознак сп`яніння ОСОБА_1 повідомила поліцейського, посилаючись на застосуванні заспокійливих медичних засобів, а отже ці ознаки посадовою особою було виявлено об`єктивно. Разом з тим, в судовому засіданні захисник пояснила, що під час зупинки транспортного засобу водій перехвилювалась, а тому можливо і була наявна така ознака, як тремтіння пальців рук.

Разом з тим належить зазначити, що вимоги ст. 266 КУпАП не передбачають обов`язку поліцейського щодо перевірки ознак сп`яніння із застосуванням спеціальних прийомів чи засобів. Натомість, відповідно до приписів ст. 252 КУпАП поліцейський оцінює докази та обставини, зокрема і щодо наявності ознак стану сп`яніння за своїм внутрішнім переконанням, керуючись законом та правосвідомістю.

Матеріали справи не містять відомостей, що дають підстави вважати дії працівників поліції незаконними, або такими, що порушили права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Проте, матеріали справи містять відомості, які надають підстав сторонньому спостерігачу стверджувати, що ознаки наркотичного сп`яніння або керування у стані, який впливає на увагу та швидкість реакції встановлено поліцейським об`єктивно, оскільки водій повідомила поліцейського про те, що вживала заспокійливі засоби. Про це ОСОБА_1 та її захисник повідомили і суд апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду. Таким чином, доводи сторони захисту в цій частині слід вважати безпідставними та необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про те, що відомості відеозапису не можна брати до уваги у цій справі, оскільки відеозапис не є безперервним та не підписаний ЕЦП відповідальної особи є необґрунтованими та суб`єктивними з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Крім того слід звернути увагу учасників судового розгляду на особливість правового статусу доказів у провадженні по справах про адміністративні правопорушення. Статус доказів, перелік джерел, правила їх допустимості визначаються виключно національним законом. Конвенційне право та його тлумачення ЄСПЛ залишає правила допустимості доказів на розсуд держав, з поправкою на вимогу загальної справедливості судового провадження.

Національний припис закону ст. 251 КУпАП встановлює абсолютний характер джерел та змісту доказової інформації по справі «будь-які фактичні дані» та не містить критеріїв недопустимості доказів.

Матеріали цієї справи містять усі відомості, які працівники поліції та особа, яка притягається до адміністративної відповідальності вважали за необхідне до них долучити, а також судом апеляційної інстанції отримані усні пояснення ОСОБА_1 та її захисника, які вони надали добровільно та без обмежень у часі під час апеляційного перегляду справи. Зокрема особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, як єдиний учасник події зазначила суду апеляційної інстанції на процесуально визначальні факти у цій справі, а саме: про те, що вона - ОСОБА_1 керувала транспортним засобом, була зупинена працівниками поліції та відмовилась від виконання вимоги поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння. Рішення щодо відмови від проведення огляду приймала особисто.

Таким чином, матеріали справи містять усі необхідні та достатні відомості, які оцінюються судом апеляційної інстанції у їх сукупності та дають підстави сторонньому спостерігачу стверджувати, що саме ОСОБА_1 керувала транспортним засобом за вказаних у протоколі обставин та відмовилась виконувати законну вимогу поліцейського щодо проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння або перебування під впливом лікарських засобів, які впливають на увагу та швидкість реакції водія.

Доводи апеляційної скарги про відсутність у протоколі про адміністративні правопорушення відомостей про технічні засоби фіксування є безпідставними та спростовуються відомостями п.9 11 протоколу про адміністративне правопорушення ЕПР1 №168356 від 07.11.2024 року де зазначено, що до протоколу додаються відео з бодікамери 473210, відеореєстратора 70маі, а також рапорт поліцейського та направлення водія на проведення огляду.

Доводи апеляційної скарги про те, що копія направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, складається працівником поліції та одночасно вручається особі, яка має проходити такий огляд, є також безпідставними та суб`єктивними, з огляду на наступне.

Так, огляд особи на стан сп`яніння проводиться відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 09.11.2015 року, а також Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМ України № 1103 від 17.12.2008 року (зі змінами), згідно яких, якщо водій погодився на проведення огляду він направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції (п. 8 розділу ІІ Інструкції від 09.11.2015 року).

З метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення (п. 9 розділу ІІ Інструкції від 09 листопада 2015 року та п. 7 Порядку від 17.12.2008 року).

Зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку, перший примірник якого видається під підпис поліцейському (п.п. 17, 20 розділу ІІІ Інструкції від 09.11.2015 року, п. 13 Порядку від 17.12.2008 року).

Отже, за змістом вищенаведених норм, направлення водія транспортного засобу на огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння складається не для вручення водію і йому не передається, як помилково вважає апелянт, а складається працівником поліції для лікаря, як підстава проведення цим лікарем огляду особи, і відповідно таке направлення залишається у лікаря, а в разі відмови водія від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу має бути долучена до матеріалів адміністративного провадження. Вся процедура огляду водія у медичному закладі проводиться виключно за участю працівників поліції, які і доставляють водія до лікарні, а не водій сам прибуває туди із направленням.

З відомостей письмових доказів та долученого відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 фактично відмовилася від проведення огляду на стан сп`яніння в медичному закладі, що надало працівникам поліції законні та обґрунтовані підстави для її притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а необхідні відомості, зазначені у процесуальних документах, а саме: протоколі про адміністративне правопорушення, направленні на огляд водія, які долучені до матеріалів справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними та розцінюються судом, як обраний спосіб захисту ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що працівники поліції систематично переслідують ОСОБА_1 з метою складення відносно неї матеріалів про адміністративне правопорушення та у такий спосіб чинять на неї тиск є суб`єктивними з огляду на наступне.

Відповідно до приписів ч. 1 4 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Частиною 1 ст. 9 КУпАП встановлено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Порядок накладення адміністративного стягнення врегульовано главою 4 КУпАП.

Таким чином з аналізу вищевказаних вимог Закону вбачається, що відповідальність у справах про адміністративні правопорушення мають індивідуальний характер щодо вчинення кожного адміністративного правопорушення і апріорі не можуть свідчити про переслідування державними органами чи їх посадовими особами з метою безпідставного притягнення до юридичної відповідальності. Факти вчинення подібних правопорушення кваліфікуються чинним законодавством України окремо та мають встановлений порядок притягнення до відповідальності винних осіб щодо кожного правопорушення окремо.

Матеріали цієї справи, не містять відомостей щодо перевищення повноважень працівниками поліції в частині безпідставного притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Більш того, матеріали справи не містять позитивних результатів, за наслідками звернення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та її захисника в порядку, визначеному ст. 267 КУпАП, а також, 5, 20, 286 КАС та розгляду справи в порядку КПК України. Наявність складення низки протоколів про адміністративну відповідальність стосовно ОСОБА_1 свідчить лише про можливі вчинення цією особою правопорушень, визначених Законом, та не надає переконливих підстав сторонньому спостерігачу стверджувати про її переслідування посадовими особами Національної поліції.

За таких обставин доводи апеляційної скарги в цій частині належить вважати суб`єктивними та розцінювати їх, як обраний спосіб захисту ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що рапорт працівника поліції не може бути доказом у цій справі є суб`єктивними, оскільки у цій справі рапорт працівника поліції не є єдиним доказом, долученим до матеріалів справи. Відомості цього рапорту оцінюються судом в сукупності з іншим відомостями, зокрема: відомостями протоколу про адміністративне правопорушення, а також відомостями відеозапису, направлення на проведення огляду та поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, наданими суду апеляційної інстанції добровільно. Усі відомості оцінюються у сукупності та надають об`єктивних підстав сторонньому спостерігачу поза розумним сумнівом стверджувати про те, що ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом, не виконала законної вимоги поліцейського та відмовилась від проведення огляду на стан сп`яніння чи перебування під впливом лікарських препаратів, які знижують увагу чи швидкість реакції водія.

Оцінюючи відомості цих доказів у справі у їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме: відмови особи, що притягається до адміністративної відповідальності від проходження огляду на стан сп`яніння.

Так, згідно з вимогами п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які обумовлюють необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання сторони захисту на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі захисника не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання захисника Негодової О.П. про об`єднання матеріалів про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційну скаргу захисника Негодової О.П. залишити без задоволення.

Постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 25 грудня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков