Справа № 287/2637/24
провадження 3/287/1909/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року м. Олевськ

Суддя Олевського районного суду Житомирської області Русин Микола Григорович, розглянувши справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 191554 від 08.12.2024 року встановлено, що 08.12.2024 року в м. Олевськ по вул. Промислова, 62 водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ-2106 д.н.з. НОМЕР_1 під час руху не обрав безпечної обстановки, здійснив з`їзд в кювет внаслідок чого тз отримало мханічні пошкодження, чим порушив п.12.1 ПДР.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ст. 124 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою винуватість у вчиненому правопорушенні не визнав та пояснив, що внаслідок раптової втрати ним свідомості за кремом, він з`їхав у кювет, тому не міг керувати своїми діями. Автомобіль отримав незначні пошкодження. В автомобілі була його дружина ОСОБА_2 та ще одна пасажирка. За результатами події ніхто тілеснис ушкоджень не отримав. Відразу після даного ДТП він звернувся до сімейного лікаря та його направили на обстеження, за результатами якого було діагностовано хворобу судин. У зв`язку з цим він проходив стаціонарне лікування з 23.12.2024 по 31.12.2024 та з 02.01.2025 по 08.01.2025, про що надав копії відповідної медичної документації. На даний час його стан покращився, однак він більше автомобілем не керує.

Опитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пояснила, що дійсно 08.12.2024 її чоловік ОСОБА_1 , перебуваючи за кермом, раптово втратив свідомість і автомобіль з`їхав у кювет. За результатами події нікому тілесних ушкоджень заподіяно не було. Після цього чоловік звернувся у лікарню, пройшов обстеження та двічі проходив стаціонарне лікування у зв`язку з хворобою судин головного мозку.

Заслухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками.

Обов`язок щодо збирання доказів, в силу вимог ч. 2 ст. 251 КУпАП, покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів.

Відповідно до вимог п. 26 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченогост.124 КУпАП, може бути будь-яка особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі, як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин. При цьому пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна має бути наслідком порушення Правил дорожнього руху.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №191554 від 08.12.2024року ОСОБА_1 порушив вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху, що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів.

У відповідності до п. 12.1 Правил дорожнього руху під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Статтею 9 КУпАП встановлено поняття адміністративного правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне правопорушення завжди є протиправною дією (бездіяльністю) тобто діянням, забороненим законом або іншим нормативним правовим актом. Громадянин, що вчиняє протиправну дію, порушує свій конституційний обов`язок, оскільки норми ч.1 ст.68 Конституції України встановлюють, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Закон розглядає протиправну дію (бездіяльність), вчинену певною особою, як адміністративний проступок лише в тому випадку, якщо має місце вина цієї особи, тобто якщо вчинене було здійснено навмисно або з необережності.

Наявність вини є невід`ємною ознакою складу адміністративного проступку. Адміністративне правопорушення з погляду його складу містить: 1) об`єкт правопорушення (суспільні відносини в тій чи іншій сфері, на нормальний розвиток яких посягає правопорушення); 2) об`єктивну сторону (конкретні дії, що виразилися в порушенні встановлених правил); 3) суб`єкт правопорушення - конкретна осудна фізична особа, що досягла 16-річного віку; 4) суб`єктивну сторону складу (є ставлення особи до вчиненого нею діяння, тобто вину у формі умислу або необережності). Всі перераховані ознаки визначають у сукупності склад адміністративного правопорушення (проступку). Об`єкт адміністративного правопорушення - це те, на що воно посягає, чому воно завдає шкоди. Об`єктивну сторону адміністративного правопорушення характеризують ознаки, які визначають акт зовнішньої поведінки правопорушника (діяння чи бездіяльність), його шкідливі наслідки, причинний зв`язок між діянням і наслідками, місце, час, обстановка, спосіб, знаряддя та засоби вчинення проступку. Основною і обов`язковою ознакою об`єктивної сторони є протиправне діяння, відсутність її виключає склад будь якого адміністративного правопорушення. Суб`єктивну сторону адміністративного правопорушення становить пов`язана із його вчиненням психічна діяльність особи. До ознак, які характеризують суб`єктивну сторону, належить вина, мотив і мета вчинення правопорушення. Вина - основна і обов`язкова ознака суб`єктивної сторони будь-якого адміністративного проступку. Це психічне ставлення особи до вчиненого нею суспільно шкідливого діяння і його наслідків, яке виявляється у формі умислу або необережності.

Згідно ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно ст. 11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

При вивчені та дослідженні доказів у справі, судом встановлено, що адміністративні матеріали не містять беззаперечних доказів наявності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Як слідує з пояснень ОСОБА_1 , у цей день він рухався по вул. Промислова, м. Олевськ, за кермом йому стало зле, він втратив свідомість та з`їхав кювет.

Відповідно до копії виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 7640 ОСОБА_1 надійшов до стаціонару Державної установи "Національний науковий центр "Інститут кардіології, клінічної та регенеративної медицини імені академіка М.Д. Стражеска" Національної академії медичних наук України 23.12.2024 та виписаний 31.12.2024. В анамнезі хвороби медичної виписки міститься відомості про раптову втрату свідомості.

Згідно з копією виписки № 16/25 ОСОБА_1 02.01.2025 надійшов на стаціонарне лікування до Державної установи "Інститут нейрохірургії імені академіка А.П. Ромаданова НАМН України" та був виписаний 08.01.2025.

З наданої медичної документації слідує, що після ДТП ОСОБА_1 проходив лікування хвороб серця, судин та кровообігу мозку.

Відповідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Відповідно ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі "Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain" (рішення від 06.12.1998) Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного. З цього принципу слідує також, що обов`язком обвинувачення є інформування особи про висунуті обвинувачення, щоб вона могла підготувати та належним чином представити аргументи на свій захист.

У п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі "Кобець проти України" (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey, п. 282) зазначається, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Також Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях вказує, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18.01.1978 у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Суд не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При вивчені та дослідженні доказів у справі, судом встановлено, що адміністративні матеріали не містять беззаперечних доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Зокрема, не підтверджуться об`єктивна та суб`єктивна ознаки складу даного правопорушення.

Надані суду докази щодо різкого погіршення стану здоров`я ОСОБА_1 , внаслідок чого він втратив можливість керувати своїми діями, є послідовними, несуперечливими та такими, що повинні бути судом враховані.

У зв`язку з цим, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення твердженнями, про те що ОСОБА_1 порушив п.12.1. ПДР України не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

За вказаних обставин, суд вважає що вина ОСОБА_1 у порушені правил дорожнього руху не доведена, оскільки є обгрунтовані підстави вважати, що мали місце незалежні від нього обставини і передбачити цього він об`єктивно він не міг та не міг керувати своїми діями.

Дослідивши матеріали справи, аналізуючи та оцінюючи обставини і докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

За таких обставин, провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Оскільки, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження по справі, судовий збір на підставі ст. 40-1 КУпАП стягненню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 33, 124, 245, 247, 283-285 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ :

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення в його діях.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Олевський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: М. Г. Русин