ІЛЛІНЕЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 131/98/25
Провадження № 3/131/41/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" березня 2025 р. м. Іллінці

Суддя Іллінецького районного суду Вінницької області Марчук В.І. розглянувши матеріали, які надійшли від Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

проживаючого по

АДРЕСА_1 , військовослужбовця,

за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст.124 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

Згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення, серії ЕПР1 №218416, складеного 11 січня 2025 року поліцейським Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області сержантом поліції Воловодівським Д.В., 10 січня 2025 року о 22 год. 30 хв. по автодорозі Р-33 сполучення с-ще Дашів-с.Кальник Гайсинського району Вінницької області, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ 21099», державний номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався безпечного бокового інтервалу, що призвело до зіткнення, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження чим завдано матеріальних збитків, чим порушив вимоги п.12.1 та п.13.3 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

До даного протоколу про адміністративне правопорушення долучено копію рапорту старшого інспектора чергового ЧЧ СМ Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області від 10.01.2025 року, копія протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 10.01.2025 року, копію схеми місця ДТП, копію письмових пояснень ОСОБА_2 , копію протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №218424 від 11.01.2025 року, фотокартки, DVD-диск із відеозаписом та рапорт поліцейського СРПП Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області сержанта поліції Воловодівського Д.В.

Крім того, згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення, серії ЕПР1 №218424, складеного 11 січня 2025 року поліцейським Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області сержантом поліції Воловодівським Д.В., 10 січня 2025 року о 22 год. 30 хв. ОСОБА_1 по автодорозі Р-33 сполучення с-ще Дашів-с.Кальник Гайсинського району Вінницької області, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ 21099», державний номерний знак НОМЕР_1 , скоївши дорожньо-транспортну пригоду, а саме допустив зіткнення із автомобілем марки «МAN», державний номерний знак НОМЕР_2 , що рухався в зустрічному напрямку, залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, чим порушив вимоги п.п. 2.10. Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП.

До даного протоколу про адміністративне правопорушення долучено копію рапорту старшого інспектора чергового ЧЧ СМ Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області від 10.01.2025 року, копія протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 10.01.2025 року, копію схеми місця ДТП, копію письмових пояснень ОСОБА_2 , копію протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №218416 від 11.01.2025 року та фотокартки.

В судове засідання на 11.02.2025 року та 10.03.2025 року ОСОБА_1 , належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, не з`явився, своїм правом взяти участь у судовому розгляді не скористався, про причину неявки в судове засідання не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляв.

Інформація про призначення справи до розгляду судом також оприлюднювалась на сайті «Судова влада України» у розділі Іллінецький районний суд Вінницької області.

За вказаних обставин та відповідно до вимог ст.268 КУпАП, що не передбачає обов`язкової участі особи при розгляді справ за ст. 122-4, ст.124 КУпАП, ураховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці Європейського суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч.1 ст.277 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, практику Європейського суду з прав людини, який в своїх рішеннях наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (справа "Каракуця проти України"), а тому суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , на підставі матеріалів справи та наданих доказів, що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст.268 КУпАП.

Дослідивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходжу до наступного висновку.

Статтею 7 КпАП України визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.280 КУпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданням судді при розгляді справи про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа), розглядаючи та вирішуючи справу про адміністративне правопорушення, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 1 ст. 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що при вчиненні адміністративного правопорушення складається протокол.

За своїм призначенням адміністративний протокол є процесуальним документом, який з припущенням свідчить про вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, проступку. Правильність та точність складання адміністративного протоколу впливає на набування ним доказової сили, однак, виходячи з приписів статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, наявність протоколу не є достатньою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Слід зазначити, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний єдиним належним доказом у даній справі, у розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним та беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, і не викликали сумнівів у суду.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно з диспозицією ст. 124 КУпАП відповідальність за вказаною статтею настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Ст. 122-4 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року за № 1306 «Про правила дорожнього руху».

Пунктами 12.1,13.3 Правил дорожнього руху України встановлено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. Під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.

Згідно п. 2.10 (а) ПДР України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

За змістом протоколів про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1 ставиться у провину порушення ним, як учасником дорожнього руху, вимог п.п. 12.1.,13.3 Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів та порушення п. 2.10 «а» ПДР України.

При цьому, фактично, суду не надано достатніх об`єктивних та достовірних доказів, передбачених ст.251 КУпАП, які б вказували на те, що саме дії ОСОБА_1 знаходились у причинно-наслідковому зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, що мала місце за обставин, вказаних у протоколах про адміністративні правопорушення. Матеріали справи не містять доказів того, що саме ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом марки «ВАЗ 21099», державний номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався безпечного бокового інтервалу, що призвело до зіткнення із автомобілем марки «МAN», державний номерний знак НОМЕР_2 , що рухався в зустрічному напрямку, та залишив місце дорожньо-транспортної пригоди.

Зокрема, всупереч вимогам п.1 ч.1 розділу IX «Особливості оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 124 КУпАП» Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07.11.2015 року, до матеріалів справи про адміністративне правопорушення додано копію схеми місця ДТП, а не оригінал. Всупереч вимогам п.8 вказаної Інструкції, згідно якої якщо при ДТП один з його учасників зник з місця пригоди, поліцейський оформляє схему місця ДТП, відбирає пояснення в потерпілого, свідків (у разі їх наявності), встановлює наявність засобів зовнішнього відео-, фотоспостереження та невідкладно повідомляє уповноважену особу підрозділу поліції, відповідальну за розшук осіб, що зникли з місця ДТП, пояснення потерпілого не відібрані (статус гр. ОСОБА_2 не визначено), та не надано доказів проведення вищезазначених дій, в результаті чого встановлено причетність ОСОБА_1 до вчинення даних правопорушень.

Судом не здобуто доказів винуватості ОСОБА_1 у вчинені правопорушень, передбачених ст.ст.124,122-4 КУпАП, а пояснення іншого учасника дорожнього руху ОСОБА_2 суд оцінює критично, оскільки такі можуть бути дані з метою уникнення ним відповідальності.

Крім того, досліджений доданий до протоколу про адміністративне правопорушення DVD-диск із відеозаписом містить відеозапис зафіксованого працівниками поліції правопорушення вчиненого іншим учасником дорожнього руху, а не ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене, не можливо встановити, що ОСОБА_1 порушив вимоги п.п.12.1., 13.31 Правил дорожнього руху, що призвело до пошкодження транспортних засобів, та в подальшому залишив місце ДТП, тому подія та склад адміністративноих правопорушень, передбачених ст.ст.124,122-4 КУпАП, відсутні.

Оцінюючи наведені докази в їх сукупності суддя керується закріпленим у ст.62 і ст.129 Конституції України принципом забезпечення доведеності вини, згідно якого усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Разом з тим, приймаючи рішення у справі, суд керується презумпцією невинуватості, закріпленою у ст.62 Конституції України, відповідно до якої тягар доказування вини покладено на орган, який склав відповідний матеріал.

Положеннями ст.17 Закону України" Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду зправ людини" зобов`язало суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом", оскільки не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26 лютого 2019 року в справі №1-р/2019 вказав, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «indubioproreo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Розглядаючи справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності слід керуватися принципом, згідно з яким винність особи не може ґрунтуватись на припущеннях. Будь-які сумніви у винуватості особи повинні тлумачитися на її користь. Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». При цьому, як встановлено рішенням ЄСПЛ у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014 р., провадження у справах про адміністративні правопорушення вважається кримінальними у розумінні Конвенції. У справі «Надточій проти України» ЄСПЛ зазначив, що Уряд України визнав кримінально-правовий характер КУпАП.

Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вище викладене вважаю, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.124,122-4 КУпАП не доведена поза розумним сумнівом матеріалами справи, у зв`язку із чим провадження у даній справі підлягає закриттю за відсутністю складу та події адміністративних правопорушень.

Керуючись ст.62, 129 Конституції України, ст. ст. 7, 36, 122-4, 124, 247, 251, 277, 283, 284 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.124,122-4 КУпАП, - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю події і складу адміністративних правопорушень.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя Іллінецького районного суду Вінницької області Валентина МАРЧУК