Справа 278/6914/24
Номер провадження 3/350/64/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2025 року селище Рожнятів

Суддя Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області Пулик М.В., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , працюючого водієм, громадянина України, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

І. Опис обставин, установлених під час розгляду справи:

27.01.2025 на розгляд Рожнятівського районного суду поступила справа про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 203403 23.12.2024 о 15:30 траса М.06 ( поблизу с.Оліївка) 140 км, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Volvo н.з. НОМЕР_1 з н.пр. Schmitz н.з. НОМЕР_2 не вибрав безпечної швидкості руху не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з ТЗ Peugeot 308 н.з. НОМЕР_3 , чим порушив вимоги п. 12.1 ПДР та допустив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП.

ІІ. Пояснення осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення:

У судовому засіданні ОСОБА_1 викладені у протоколі обставини не визнав, просив не притягувати його до відповідальності, оскільки він не винен в даній дорожньо-транспортній пригоді. Надав пояснення, згідно яких він 23.12.2024 близько 15:30 год. рухався автомобілем Volvo н.з. НОМЕР_1 з н.пр. Schmitz н.з. НОМЕР_2 по об`їзній дорозі м.Житомир. Перед нього рухався вантажний автомобіль. Десь на відстані біля 100 м. він побачив припаркований вантажний автомобіль ДАФ, і вантажний автомобіль, що рухався перед ним почав здійснювати маневр об`їзду даного транспортного засобу. Він також завчасно увімкнув лівий поворот, хотів перестроїтися на ліву смугу для об`їзду перешкоди, однак в цей момент з лівої від нього смуги, на його смугу для руху на великій швидкості в`їхав автомобіль Пежо. Водій даного автомобіля, рухалася лівою смугою з великою швидкістю, і коли здійснила випередження його транспортного засобу, немала куди подітися, адже водій, що їхав спереду нього почав маневр об`їзду перешкоди, при цьому водій автомобіля Пежо, ймовірно не бачила, що на правій смузі для руху знаходиться припаркований вантажний автомобіль. Фактично, не переконавшись в безпечності маневру, водійка Пежо випередила його, різко перестроїлася з лівої смуги в праву, якою він рухався, та загальмувала, через перешкоду. Все відбулося миттєво, він почав гальмувати та зміщуватись в право, щоб уникнути зіткнення, проте повністю зупинити автомобіль йому не вдалось та відбулось зіткнення. Вважає, що водійка Пежо, не впевнилися у безпечності обгону, спочатку обігнала його автомобіль, а вже коли на смузі для руху виявила інший автомобіль скористалася наявністю перед його автомобіля місця виконала зміщення на його смугу. При цьому дані маневри нею виконувалися на значній швидкості. Зазначає, що характер ушкоджень, яких зазнали автомобілі внаслідок ДТП, свідчить про правоту його пояснень. Просив суд врахувати, що саме його дії у вигляді притискання автомобіля правим боком до відбійника та екстрене гальмування надали можливість уникнути серйозних пошкоджень автомобіля Пежо. Про це на місці аварії було неодноразово відмічено всіма учасниками пригоди. Жодних претензій до неї ніхто немає.

ІІІ. Досліджені в судовому засіданні письмові докази:

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення до матеріалів справи долучено такі докази:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №203403 складений 23.12.2024, згідно з яким 23.12.2024 о 15:30 траса М.06 ( поблизу с.Оліївка) 140 км, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Volvo н.з. НОМЕР_1 з н.пр. Schmitz н.з. НОМЕР_2 не вибрав безпечної швидкості руху не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з ТЗ Peugeot 308 н.з. НОМЕР_3 , чим порушив вимоги п. 12.1 ПДР та допустив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП.

- письмові пояснення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з приводу пригоди (а.с.3-6);

- схема місця ДТП, яка була складена безпосередньо на місці пригоди в присутності водіїв, ними підписані, а тому вважається такою, що відповідає фактичним обставинам події, в якій відображено розташування транспортного засобу відносно проїжджої частини, місце зіткнення, дорожні знаки, також зазначена схема ДТП містить опис пошкоджень автомобілів (а.с.7);

На підтвердження своєї невинуватості ОСОБА_1 дав суду пояснення, які викладено судом вище, а також додав копію постанови Житомирського районного суду Житомирської області від 18.02.2025, якою провадження відносно ОСОБА_3 закрито, у зв`язку з тим, що остання в даній дорожній ситуації діяла у межах крайньої необхідності, оскільки запобігти зіткненню автомобілів іншим шляхом вона не могла, а її діями відвернута більш значна шкода, ніж заподіяна. В даній постанові висвітлено пояснення ОСОБА_3 , а також надано оцінку її діям.

ІV. Оцінка суду:

оцінюючи зазначені вище докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд враховує таке.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що визначення суті правопорушення та його ідентифікація як кримінального правопорушення здійснюється не тільки з врахуванням того, що таке правопорушення відноситься до кримінального права у правовій системі держави, а і з урахуванням правової природи порушення, його характеру і ступеню суворості покарання, яке може понести правопорушник (справа "Озтюрк проти Німеччини", "Кемпбелл і Фелл проти Сполученого Королівства").

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 19.12.2021 у справі № 487/4245/18 зазначив, що визнання вини не є беззаперечним доказом і не звільняє слідчого, прокурора, суд від всебічної, повної та неупередженої перевірки та оцінки показань окремо та всієї доказової бази у сукупності.

Диспозиція ст.124 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає у порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна (матеріальний склад), тобто настання реальних наслідків у вигляді ушкодження певних об`єктів. Умовою настання адміністративної, а не іншого виду юридичної відповідальності, є наявний причинний зв`язок між порушенням правил дорожнього руху та настанням наслідків у вигляді майнової шкоди.

Згідно з положеннями пункту 2.3 «б» ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

При цьому відповідно до пункту 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, може бути будь-яка особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин.

При цьому пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна має бути наслідком порушень Правил дорожнього руху.

Згідно зі ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України, згідно з положеннями Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306.

Відповідно до п.1.3.Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно з п.1.4. Правил дорожнього руху кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Пунктом 1.9. Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

При розгляді справи встановлено, що відносно іншого учасника, а саме водія автомобіля «Peugeot308», ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення, який перебував на розгляді Житомирського районного суду Житомирської області. З постанови суду встановлено, що ОСОБА_3 було поставлено в провину те, що 23 грудня 2024 року о 15 год. 30 хв. на 140 км автодороги М-06 «Київ-Чоп» Житомирського району та області ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Peugeot308», в порушення пунктів 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху (ПДР), не була уважною, не дотрималась безпечної дистанції, не обрала безпечної швидкості руху, не врахувала дорожню обстановку, внаслідок чого здійснила зіткнення з напівпричепом «SCHMITZSCB-S3T», реєстраційний номер« НОМЕР_4 » та транспортним засобом марки «KogelSN24», реєстраційний номер « НОМЕР_5 ». У результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою суду провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП стосовно ОСОБА_3 закрито за відсутністю в її діянні складу адміністративного правопорушення.

При ухваленні такого рішення, су виходив з того, що відповідно до висновку експерта за результатами проведення авто технічної експертизи від 17.02.2025 № 002-02(Е)/25 в даній дорожній обстановці водій автомобіля «DAEXF530FT» ОСОБА_2 з метою забезпечення безпеки руху перед початком маневру об`їзду повинен був діяти згідно вимог 1.5,2.3.б),9.2.б),9.4,10.1та 10.3 ПДР. В обставинах досліджуваної пригоди, виходячи з технічно спроможної версії розвитку подій, водію автомобіля «PEUGEOT308» ОСОБА_3 внаслідок маневру автомобіля «DAEXF530FT» з напівпричепом під керуванням водія ОСОБА_2 була створена аварійна обстановка, в якій ОСОБА_3 не мала технічної можливості своїми одноосібними діями уникнути ДТП.

Оцінюючи вищенаведені докази в їх сукупності, суддя дійшов висновку, що ОСОБА_3 задля уникнення зіткнення автомобілів та, як можливого наслідку, спричинення шкоди не лише своєму життю та здоров`ю, а й життю та здоров`ю іншого учасника дорожнього руху (дитини, яка була в автомобілі з ОСОБА_3 ), вимушено прийняла рішення про уникнення зіткнення шляхом раптового маневру вправо (мала намір проїхати між автопоїздами), що привело до зіткнення із напівпричепом, який стояв припаркований.

Згідно з п.12.1. Правил дорожнього руху під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Відповідно до п.13.1. Правил дорожнього руху водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

За таких обставин, у випадку виникнення ДТП за участю двох водіїв транспортних засобів наявність чи відсутність в їх діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступеня участі (внеску) кожного з них у спричиненні протиправного наслідку.

Для правильного застосування норми закону про адміністративну відповідальність у таких випадках особливого значення набуває дослідження характеру та черговості порушень, які вчинив кожен з водіїв.

На таку особливість у правозастосуванні вказує Пленум ВСУ у постанові «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 №14. У п.7 цієї постанови роз`яснено, що у випадках, коли передбачені ст.286 КК суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома водіями транспортних засобів, потрібно з`ясовувати характер порушень, які допустив кожен з них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків. Виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила Правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом.

Таким чином, оскільки дана справа розглядається відносно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП, завданням судді є встановлення причинно-наслідкового зв`язку між порушенням ним пункту п. 12.1 Правил дорожнього руху, який вказаний в протоколі про адміністративне правопорушення, та пошкодженням транспортних засобів.

При цьому, суддя не може виходити за межі висунутого особі, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, обвинувачення.

Під час розгляду справи встановлено та підтверджується дослідженими матеріалами справи, зокрема, схемою місця ДТП, письмовими та усними поясненнями водіїв, на трасі М.06 ( поблизу с.Оліївка) 140 км, де відбулася ДТП наявні дві смуги в одному напрямку автомобілі учасників події рухалися в одному напрямку, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Volvo н.з. НОМЕР_1 з н.пр. Schmitz н.з. НОМЕР_2 рухався в крайній правій смузі, маневрів не виконував, а ОСОБА_3 керуючи транспортним засобом Peugeot 308 н.з. НОМЕР_3 рухалася в лівій смузі, і здійснила маневр перестроювання з цієї смуги в праву та одразу ж почала гальмувати, оскільки попереду в цій смузі був припаркований транспортний засіб.

На схемі місця ДТП, яка підписана обома учасниками пригоди без зауважень, зафіксовано положення транспортних засобів після пригоди обидва автомобілі знаходяться на правій смузі руху, автомобіль Peugeot 308 н.з. НОМЕР_3 знаходиться між автомобілем «DAF НОМЕР_6 » з лівої сторони та ззаді автомобіля «DAF СА 9300ІХ », попереду автомобіля Volvo н.з. НОМЕР_1 з н.пр. Schmitz н.з. НОМЕР_2 , передня вісь якого зміщена дещо вправо; місце зіткнення на правій смузі. Наведені дані схеми місця ДТП пригоди підтверджуються фотографіями.

У пункті 1.10. Правил дорожнього руху визначено, що маневрування (маневр) це початок руху, перестроювання транспортного засобу в русі з однієї смуги на іншу, поворот праворуч чи ліворуч, розворот, з`їзд з проїзної частини, рух заднім ходом.

Відповідно до п.10.1 Правил перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

У поясненнях ОСОБА_1 вказує, що водійка автомобіля Пежо різко перестроїлася на його смугу руху, «підрізавши» його, і загальмувала, внаслідок чого він намагався уникнути зіткнення шляхом гальмування і зміщення автомобіля вправо, проте маневр із подальшим гальмуванням автомобіля Пежо був раптовим і зіткнення уникнути він не зміг.

Вказані пояснення ОСОБА_1 повністю відповідають наданим поясненням ОСОБА_5 , які вона надала на місці пригоди, а згодом в суді, що підтверджується копією постанови Житомирського районного суду Житомирської області від 18.02.2025, якою провадження відносно ОСОБА_3 закрито, у зв`язку з тим, що остання в даній дорожній ситуації діяла у межах крайньої необхідності, оскільки запобігти зіткненню автомобілів іншим шляхом вона не могла, а її діями відвернута більш значна шкода, ніж заподіяна.

Вирішуючи питання винуватості ОСОБА_1 суддя враховує, що перед виконанням маневру перестроювання ОСОБА_5 слід було на виконання вимог п.10.1 Правил дорожнього руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, в тому числі ОСОБА_1 , автомобіль якого рухався смугою, у яку вона перестроювався, оскільки такий маневр передбачав необхідність гальмування відразу по його завершенню з огляду на затор, що утворився попереду.

Разом із тим, робити висновки щодо винуватості водія ОСОБА_3 у порушенні ПДР суддя процесуальних повноважень не має, крім того її дії вже оцінено судом, який закрив відносно неї провадження, тому здійснює розгляд справи в межах обставин, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 ..

Можливе порушення учасником дорожнього руху правил саме по собі не виключає винуватість іншого учасника руху, і створення небезпеки учасником дорожнього руху, яку водій був у стані виявити, не звільняє останнього від обов`язку вжити заходи, необхідні для уникнення або зменшення шкідливих наслідків від створеної небезпеки.

Приписи п 1.4 ПДР передбачають, що кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Разом із тим, це не означає, що водій вправі ігнорувати дійсну дорожню обстановку, яка склалася на момент прийняття ним рішення, у тому числі й небезпеку, що виникла внаслідок порушення ПДР іншим учасником.

За певних обставин це може позначитися на здатності водія своєчасно виявити небезпеку та відреагувати на неї, а, відповідно, за певних обставин зняти з нього відповідальність за наслідки ДТП.

Основним чинником, який визначає відповідальність водія у разі створення небезпеки під час дорожнього руху, залишається його можливість вчасно виявити цю небезпеку і здійснити відповідні заходи для її уникнення чи зменшення. Причина, через яку створена небезпека для руху, не має визначального значення, якщо встановлено, що водій мав можливість її вчасно виявити та відреагувати не неї.

Даючи оцінку недотримання водієм ОСОБА_1 , безпечної дистанції, як причини настання ДТП, суд виходить з того, що відповідно до п.1.10 Правил дорожнього руху безпечною дистанцією є відстань до транспортного засобу, що рухається попереду по тій самій смузі, яка у разі його раптового гальмування або зупинки дасть можливість водієві транспортного засобу, що рухається позаду, запобігти зіткненню без здійснення будь-якого маневру. Аналіз указаної правової норми дає підстави стверджувати те, що безпечна дистанція повинна запобігати зіткненню із транспортним засобом, який рухається попереду по тій самій смузі руху виключно у випадку раптового гальмування або зупинки цього (того, що рухається попереду) транспортного засобу.

Відповідно водій транспортного засобу повинен нести відповідальність за порушення безпечної дистанції руху у випадку, коли відбулося зіткнення транспортних засобів внаслідок раптового гальмування чи зупинки транспортного засобу, який рухався попереду.

Водночас, зважаючи на встановлені обставини справи, підстав вважати, що порушення водієм п.12.1 ПДР стало причиною ДТП не вбачається, оскільки зіткнення транспортних засобів сталося не за умов, коли обидва транспортні засоби попередньо рухалися у одній смузі руху, а за обставин того, що автомобіль Пежо перестроївся в смугу руху автомобіля ОСОБА_1 , і відповідно дистанція, якої останній дотримувався відносно автомобіля, який рухався попереду нього до маневру ОСОБА_3 , скоротилася і після цього безпечність такої дистанції залежала не від виконання ОСОБА_1 , п.12.1 Правил дорожнього руху, а від характеру та безпеки виконання ОСОБА_3 свого маневру. До того ж як встановлено, по завершенню перестроювання автомобіль під керуванням ОСОБА_3 одразу ж став гальмувати.

Наведене указує на відсутність у діях водія ОСОБА_1 , порушень вимог п.13.1 Правил дорожнього руху, оскільки причинами зіткнення транспортних засобів стали не ті дії учасників дорожнього руху, які зазначені у п.13.1 Правил дорожнього руху, лише за наявності яких можливо стверджувати про недотримання водієм безпечної дистанції.

У цьому випадку слід розглядати відповідність дій водія ОСОБА_1 , вимогам п.12.1 Правил дорожнього руху, тобто вибір та дотримання безпечної швидкості руху.

У пункті 1.10. Правил дорожнього руху визначено, що безпечна швидкість - швидкість, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах; дорожні умови - сукупність факторів, що характеризують (з урахуванням пори року, періоду доби, атмосферних явищ, освітленості дороги) видимість у напрямку руху, стан поверхні проїзної частини (чистота, рівність, шорсткість, зчеплення), а також її ширину, величину похилів на спусках і підйомах, віражів і заокруглень, наявність тротуарів або узбіч, засобів організації дорожнього руху та їх стан; дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом;

Об`єктивних обставин, які б доводили, що ОСОБА_1 , мав технічну можливості уникнути ДТП та що його швидкість не була безпечною за даних дорожніх умов і в даній дорожній обстановці, за обставин виконання маневру ОСОБА_5 з подальшим гальмуванням, досліджені докази не містять.

Разом із тим, відповідно до ст.273 КУпАП експерт призначається органом (посадовою особою) у провадженні якого перебуває справа про адміністративне правопорушення, у разі коли виникає потреба у спеціальних знаннях.

Правоохоронним органом, яким висунуто ОСОБА_1 , обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, експертиза призначена не була, клопотань від учасників справи дорожньо-транспортної пригоди про призначення будь-яких експертиз, в тому числі автотехнічної експертизи у справі, судді заявлено не було.

Зважаючи на те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, віднесено до компетенції суду, то відповідно суд призначає експерта для вирішення питань, що потребують спеціальних знань, за клопотанням учасників справи. За власною ініціативою суд не має процесуальних повноважень на призначення експертизи.

Враховуючи наведене, суд оцінює пояснення потерпілої ОСОБА_5 , які викладені в постанові Житомирського районного суду Житомирської області від 18.02.2025 щодо необхідності свого маневру перестроювання, оскільки встановлені під час розгляду справи обставини, які ґрунтуються на досліджених доказах, підтверджують версію потерпілої щодо розвитку подій.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №203403 від 23.12.2024 року відносно ОСОБА_1 , за ст.124 КУпАП за своєю правовою природою не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в такому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду. За відсутності інших об`єктивних доказів на підтвердження фактів вчинення правопорушення, такий документ не може слугувати доказом винуватості у вчиненні цього адміністративного правопорушення.

Таким чином, не встановлено, що ОСОБА_1 , порушував правила дорожнього руху, які ставилися йому в вину, продовжував рух по своїй смузі, не змінюючи її, в той час коли водій ОСОБА_3 виконала маневр перестроювання та відразу гальмувала перед автомобілем ОСОБА_1 .

Саме внаслідок виконання ОСОБА_3 маневру перестроювання із подальшим гальмуванням ОСОБА_1 , був позбавлений об`єктивної можливості виконати вимогип.12.1, 13.1 Правил дорожнього руху.

Такий висновок повністю узгоджується із правовою позицією судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України, викладеною у постанові від 20.11.2014 у справі №5-18кс14, згідно якої водієві не може бути поставлено за провину те, що він не зміг уникнути зіткнення з іншим транспортним засобом, водій якого грубо порушив правила дорожнього руху.

При цьому, суд враховує, що обов`язок доказування покладено на сторону обвинувачення, функції якої у даному випадку виконує уповноважений орган Національної поліції, який на стадії досудового оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення фактично висунув обвинувачення та разом із протоколами скерував до суду одержані ним письмові докази. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, сторона обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна та безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні такого адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, що є предметом судового розгляду, крім того, що таке адміністративне правопорушення було вчинено і особа, яка притягається до адміністративної відповідальності є винною у вчиненні цього адміністративного правопорушення. Отже, фактичні обставини повинні бути встановлені з бодай мінімальним ступенем чіткості та переконливості, який дозволяв би суду зробити висновок щодо винуватості особи в межах пред`явленого їй обвинувачення.

Не будь-який сумнів можна констатувати як розумний, існування сумнівів при прийнятті рішення є природним та не означає, що в разі наявності таких сумнівів прийняте рішення є неправильним. Поняття «поза розумним сумнівом» не тотожне поняттю «абсолютна впевненість», яке передбачає непохитність і відсутність будь-яких вагань.

Отже, суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Враховуючи наведене, у судовому засіданні не здобуто належних та допустимих доказів в розумінні ст.251 КУпАП, які би давали підстави для висновку поза розумним сумнівом, що ОСОБА_1 , порушив п. 12.1., 13.1. Правил дорожнього руху, що привело до ДТП, відповідальність за що передбачена 124 КУпАП.

З огляду на наведене, викладене в протоколі обвинувачення є недоведеним, не відповідає дійсним обставинам події, встановленим під час судового розгляду.

Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.07.2020 року у справі № 463/1352/16-а.

У справі Бербера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії від 06.12.1998 ЄСПЛ встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 26.02.2019 № 1-р/2019 у справі зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип in dubio pro reo , згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі Салабіаку проти Франції від 07.10.1988 зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути та тлумачитись на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

На думку суду, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності достатніх доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, вважаю за необхідне провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Однак, враховуючи вищеописані матеріали адміністративної справи, особі, уповноваженій збирати докази та складати протокол про адміністративне провопорушення, слід встановити особу, дії якої призвели до ДТП, яка мала місце 23.12.2024 о 15:30 траса М.06 ( поблизу с.Оліївка) 140 км., за наслідками якої прийняти рішення відповідно до ст. 254 КУпАП.

На підставі вище викладеного, ст. ст. 1, 9, 23, 33, 124, 130, 247, 251, 252, 283, 284 КУпАП, суддя

постановив:

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення на підставі п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення - у зв`язку з відсутністю в його діях складу цього адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення до Івано-Франківського апеляційного суду через Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя: