Єдиний унікальний номер № 372/3875/24
Апеляційне провадження №33/824/290/2025
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2025 року суддя Київського апеляційного суду Журба С.О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Обухівського районного суду Київської області від 06 вересня 2024 року, прийняту відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

за ч. 3 ст. 154 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 200838, 06.07.2024 року о 15 год. 30 хв. за адресою: Київська обл., Обухівський р-н., с. Красне Перше, на озері, ОСОБА_1 порушила правила вигулювання собак, що заборонено відповідними правилами утримання тварин, а саме здійснювала вигул собаки породи «Riesenschnauzer» та собаки породи «Russian Black Terrier» в неналежному місці, чим було заподіяно шкоду здоров`ю громадянину ОСОБА_2 та неповнолітній дитині ОСОБА_3 , а саме собаки завдали своїми діями поверхневі садини сідниць та укус правої руки.

Своїми протиправними діями ОСОБА_1 вчинила правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 154 КУпАП.

Постановою Обухівського районного суду Київської області від 06 вересня 2024 року визнано ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП та піддано її адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 (одна тисяча сімсот) грн. 00 коп., з конфіскацією тварини - собаки породи «Russian Black Terrier» (руський чорний тер`єр).

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Обухівського районного суду Київської області від 06 вересня 2024 року і закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Переглянувши справу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Основним доводом апеляційної скарги було те, що працівниками поліції не було виконано обов`язок доведення наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП.

Вказане твердження фактично повторює позицію апелянта, заявлену ним в суді першої інстанції. Така позиція вже була належним чином досліджена судом першої інстанції в ході розгляду справи, за результатами чого їй була дана належна правова оцінка, з якою в повній мірі погоджується й апеляційний суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2020 року у справі № 554/2491/17 зазначив наступне:

«Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є майже ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким судом апеляційної інстанції надана належна оцінка, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.»

Таким чином, апеляційний суд вважає відсутніми підстави для повторного наведення тих доводів і аргументів, якими керувався суд першої інстанції при вирішенні даної справи і з якими в повній мірі погоджується й апеляційний суд.

Окремо суд звертає увагу на неможливість прийняття позиції апелянта щодо відсутності заборони вигулу собак в тому місці, де вона це здійснювала. Диспозиція ст. 154 КУпАП передбачає відповідальність особи за утримання собак і котів у місцях, де це заборонено відповідними правилами, утримання незареєстрованих собак, приведення їх у громадські місця, вигулювання собак без повідків та намордників (крім собак, породи яких не внесені до Переліку небезпечних порід собак) чи в не відведених для цього місцях, а також неприбирання власником тварини її екскрементів під час перебування тварини у громадському місці (крім вигулювання у спеціально відведених для цього місцях). За таких умов правова конструкція, застосована в наведеній нормі, обумовлює можливість вигулу собак не в тих місцях, де це не заборонено, а лише в тих місцях, які встановлені для такого вигулу. Тому доводи апелянта в цій частині є неприйнятними.

В своїй апеляційній скарзі апелянт також зазначав про те, що суд першої інстанції застосував конфіскацію собаки, яка не належить особі, що притягнута до адміністративної відповідальності.

Як убачається з матеріалів справи, в ході її розгляду було встановлення порушення порядку вигулу собак щодо двох тварин.

У матеріалах справи наявні паспорти вказаних собак.

Оскільки лише одна тварина належить ОСОБА_1 , суд першої інстанції і застосував конфіскацію лише однієї собаки та відмовив у конфіскації іншої, яка належить іншій особі, що не притягувалась до адміністративної відповідальності в рамках даної справи. У той же час при вирішенні даного питання суд першої інстанції помилково конфіскував тварину - собаку породи «Russian Black Terrier» (руський чорний тер`єр), яка відповідно до наданого паспорту тварини належить іншій особі - ОСОБА_4 .

За таких умов, конфіскація даної тварини не у її власника не може вважатись законною.

При цьому суд апеляційної інстанції позбавлений можливості застосувати конфіскацію до іншої собаки, яка належить ОСОБА_1

У постанові Верховного Суду від 24 травня 2023 року у справі № 179/363/21 (провадження № 61-4060св2) зазначений правовий висновок, відповідно до якого Касаційний суд зауважує, що принцип заборони повороту до гіршого відомий ще з часів римського права та існував у зв`язку із іншим правилом - tantum devolutum quantum appellatum (скільки скарги, стільки і рішення). Правило заборони повороту означає недопустимість погіршення становища сторони, яка оскаржує судове рішення. Тобто, особа, яка оскаржує судове рішення, не може потрапити в гірше становище, порівняно із тим, що така особа досягнула в попередній інстанції в результаті своєї ж скарги.

Даний принцип знайшов своє відображення і в рамках норм КПК України. Зокрема, суд апеляційної інстанції, враховуючи принцип reformatio in pejus, не може погіршити становище засудженого порівняно з попереднім судовим рішенням, за його ж скаргою.

Застосування судом адміністративного стягнення за вчинення правопорушення тотожне покаранню (засудженню) у порядку кримінального провадження. Вказане зазначено у Рішенні Європейського суду з прав людини від 10 грудня 2020 року у справі «Чернов проти України» (заява № 16432/10).

Оскільки таке питання взагалі не врегульоване КУпАП, з точки зору суду в даному випадку є підстави для застосування аналогії закону.

Оскільки постановою суду першої інстанції належна ОСОБА_1 собака породи «Riesenschnauzer» конфіскована не була, суд позбавлений можливості конфіскувати таку собаку при перегляді постанови суду першої інстанції за апеляційною скаргою саме ОСОБА_1 . Інші особи, які могли оскаржити таку постанову, скаргу на постанову суду першої інстанції не подавали.

У зв`язку з наведеним, з оскаржуваної постанови має бути виключено посилання на конфіскацію собаки породи «Russian Black Terrier» (руський чорний тер`єр), яка належить іншій особі.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Обухівського районного суду Київської області від 06 вересня 2024 року, прийняту відносно ОСОБА_1 в частині присудження конфіскації тварини - собаки породи «Russian Black Terrier» (руський чорний тер`єр) змінити, виключивши з оскаржуваної постанови відомості про конфіскацію вказаної собаки.

У решті оскаржувану постанову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.О. Журба