Справа № 164/59/25 Провадження №33/802/152/25 Головуючий у 1 інстанції:Невар О. В.
Доповідач: Денісов В. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2025 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Денісов В.П., з участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адвоката Печончика О.В., розглянувши в режимі відеоконференції заяву захисника про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Маневицького районного суду Волинської області від 13 січня 2025 року щодо ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, застосувавши адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком 1 (один) рік.

Також стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 605 грн. 60 коп. судового збору.

ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що він 31 грудня 2024 року, біля 00 годин 43 хвилини, на вул. Андрія Снітка в селищі Маневичі Камінь-Каширського району Волинської області, керував автомобілем „Cadillac XT5, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , маючи ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці), на вимогу працівника поліції відмовився пройти медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і у відповідному медичному закладі, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України.

В поданій апеляційній скарзі захисник вважає постанову судді необґрунтованою. Також захисником подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження. В заяві захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження. оскільки ОСОБА_1 участі в судовому засіданні не приймав, а захисник ознайомився з оскаржуваною постановою 21.01.2025.

Перевіривши матеріали справи та доводи заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження, заслухавши захисника Печончика О.В., який підтримував подану заяву та просив поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді, доходжу висновку, що в поновленні строку на апеляційне оскарження слід відмовити з таких підстав.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску цього строку, захисник вказує на те, що ОСОБА_1 участі у судовому засіданні не брав і на його адресу рішення через поштовий зв`язок чи в інший спосіб не надходило. 21.01.2025 захисник ознайомився із матеріалами справи та постановою. 29.01.2025 апеляційну скаргу подав до місцевого суду, тобто в 10-ти денний строк з дати отримання (ознайомлення) із оскаржуваною постановою суду першої інстанції. Дані обставини, на його думку, свідчать про поважність причин пропуску цього строку.

Проте, такі доводи повністю суперечать вимогам ч.2 ст.294 КУпАП, згідно яких постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення.

13 січня 2025 року під час розгляду справи у Маневицькому районному суді Волинської області ОСОБА_1 був відсутній (а.с.11).

В оскаржуваному судовому рішенні вказано, що ОСОБА_1 на розгляд справи в суд не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив, клопотання про перенесення судового засідання у зв`язку з неявкою з поважних причин до суду не подавав (а.с.1).

В даній справі відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП строк на апеляційне оскарження закінчився 23 січня 2025 року.

Апеляційну скаргу на постанову судді Маневицького районного суду Волинської області від 13 січня 2025 року щодо ОСОБА_1 , захисник подав до місцевого суду 29 січня 2025 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду, тобто із пропуском строку на апеляційне оскарження, який закінчився 23 січня 2025 року (а.с.18).

Отже, апелянт пропустив строк апеляційного оскарження, визначений положеннями ч.2 ст.294 КУпАП.

Доводи апелянта про те, що він був ознайомлений з матеріалами справи 21.01.2025, тобто і з цього дня він рахував строк на апеляційне оскарження є необґрунтованими, оскільки законодавець пов`язує початок відліку строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції з моментом її винесення, а не отримання (ознайомлення) особою копії постанови.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_1 не був присутній під час розгляду справи в місцевому суді, як на підставу поновлення строку на апеляційне оскарження, є безпідставними, оскільки як убачається із матеріалів справи та відеозаписів (а.с.1-2, 8), ОСОБА_1 був завчасно та належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи щодо нього на 09 год 00 хв 13 січня 2025 року.

На вказане судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Також матеріали справи не містять жодних його клопотань про відкладення розгляду справи.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_1 уклав договір із захисником 20.01.2025 (а.с.15). І захисник 21.01.2025 ознайомився з матеріалами даної справи (а.с.13), тобто в межах строку на апеляційне оскарження, який закінчився 23 січня 2025 року.

Підсумовуючи наведені обставини, апелянтом у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження та в ході судового розгляду взагалі не мотивовано неможливість подання апеляційної скарги з 13.01.2025 по 23.01.2025, та не надано жодного документального підтвердження неможливості подання апеляційної скарги у строки, визначені ч.2 ст.294 КУпАП.

Отже, доводи заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження не ґрунтуються на приписах чинного законодавства, оскільки суперечать вимогам ч.2 ст.294 КУпАП та повністю спростовуються матеріалами справи, а тому клопотання до задоволення не підлягає.

Європейський Суд з прав людини в рішенні «Рябих проти Росії» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Таким чином, Європейський Суд з прав людини, рішення якого є джерелом права в Україні, вважає, що поновлення судом пропущеного строку без наведення обґрунтованих причин порушує принцип правової визначеності, зокрема порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Положеннями ч.2 ст.294 КУпАП визначено, що апеляційна скарга, подана після закінчення десятиденного строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Підсумовуючи наведені обставини та положення ч.2 ст.294 КУпАП, необхідно відмовити у задоволенні заяви захисника про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Маневицького районного суду Волинської області від 13 січня 2025 року щодо ОСОБА_1 та повернути апеляційну скаргу особі, яка її подала.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

Заяву захисника Печончика О.В. про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Маневицького районного суду Волинської області від 13 січня 2025 року щодо ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає

Суддя Волинського

апеляційного суду В.П. Денісов