Дата документу Справа № 317/6116/24
запорізький апеляційний суд
Провадження №33/807/344/25Головуючий у 1-й інстанції Громова І.Б.
Єдиний унікальний №317/6116/24Доповідач в 2-й інстанції Гончар О.С.
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2025 року м.Запоріжжя

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Гончар О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Юрасова Андрія Вікторовича на постанову судді Запорізького районного суду Запорізької області від 19 грудня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає у АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ

Згідно з постановою суду, 14.11.2024 року о 02 год. 32 хв. по вул.Центральній, 1 у с.Новоолександрівка Запорізького району Запорізької області водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Opel Vivaro» д.н.з. НОМЕР_1 , відмовився від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

ОСОБА_1 визнано винним за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 гривень.

В апеляційній скарзі захисник Юрасов А.В. просив скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 на підставі п.4 ст.247 КУпАП у зв`язку з вчиненням дій особою в стані крайньої необхідності.

Свої вимоги мотивував тим, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою. Судом було розглянуто справу про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Порушено презумпцію невинуватості, принцип повного, всебічного і об`єктивного з`ясування обставин справи, право на захист та передчасно винесено оскаржувану постанову.

Апелянт наполягає на тому, що за викладених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності.

Останній їхав до своєї дівчини, адже її матері було дуже зле.

На підтвердження вказаних відомостей захисник посилається на наявні в матеріалах провадження фрагменти відеозапису з нагрудних камер поліцейських.

Зазначає, що дані обставини можуть бути додатково підтверджені й іншими доказами. Зокрема, поясненнями ОСОБА_1 , свідків та письмовими доказами.

Про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 і його захисника Юрасова А.В. було повідомлено у відповідності до Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу в електронній формі, затвердженого наказом ДСА України від 23.01.2023 року за №28, через додаток «Viber» та за допомогою SMS-повідомлення відповідно.

Відповідно до ч.6 ст.294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

До початку апеляційного розгляду від захисника Юрасова А.В. на адресу електронної пошти Запорізького апеляційного суду надійшло клопотання, в якому останній наполягав на виклику свідка та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, для відібрання пояснень. Крім того, захисник просив відкласти розгляд справи із посиланням на те, що особиста явка ОСОБА_1 унеможливлена з огляду на виконання останнім обов`язків військової служби. Водночас поважних причин неявки захисника Юрасова А.В. до апеляційного суду подане клопотання не містить.

У призначене на 07.03.2025 року судове засідання ОСОБА_1 не з`явився. Клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги від ОСОБА_1 до апеляційного суду не надходило.

Не з`явився в судове засідання апеляційного суду і захисник Юрасов А.В., у тому числі з метою висловлення позиції з приводу заявленого ним клопотання. Участь осіб, пояснення яких апелянт вважає такими, що мають суттєве значення для розгляду даної справи, захисником не забезпечено.

У зв`язку з чим, апеляційний суд не вбачав підстав для відкладення судового засідання.

Перевіривши матеріали справи, наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з наданих матеріалів ОСОБА_1 дійсно не був присутній в судовому засіданні під час розгляду справи судом першої інстанції.

Між тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що в подальшому ОСОБА_1 через захисника реалізовано право на апеляційне оскарження судового рішення.

Під час апеляційного перегляду ОСОБА_1 не був обмежений у передбачених ст.268 КУпАП правах, в тому числі і в правах бути присутнім при апеляційному розгляді скарги, заявляти клопотання та подавати докази.

Проте ОСОБА_1 , будучи повідомленим завчасно та належним чином, в судове засідання апеляційного суду не з`явився, зазначеними вище правами не скористався, жодних нових доказів, які були невідомі суду першої інстанції та могли б істотно вплинути на суть прийнятого рішення, апеляційному суду не надав. Клопотань про дослідження нових доказів не заявлялось. Тому передбачені ст.268 КУпАП права особи, на переконання апеляційного суду, не порушено.

Крім того, чинним законодавством не передбачено необхідності обов`язкового скасування постанови суду першої інстанції у зв`язку з розглядом справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 судом виконано вимоги ст.ст.280, 283 КУпАП, повно та всебічно розглянуто обставини справи, дотримано вимоги щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення.

Рішення суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується відомостями, які зазначені у

- протоколі про адміністративне правопорушення серії БД №405418 від 14.11.2024 року, до якого водій ОСОБА_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння;

- акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого, у водія виявлено ознаки алкогольного сп`яніння; огляд за допомогою спеціального технічного засобу не проводився у зв`язку із відмовою водія;

- направленні на огляд водія транспортного засобу до КНП «ОКЗНПД та СЗХ» ЗОР з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 14.11.2024 року, відповідно до якого у ОСОБА_1 виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, огляд не проводився у зв`язку з відмовою водія;

- долученим до матеріалів справи відеозаписом.

У зв`язку з чим у апеляційного суду відсутні підстави сумніватися в тому, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини мали місце.

Об`єктивна сторона поставленого у провину ОСОБА_1 адміністративного правопорушення проявляється у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за викладених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин ніким не заперечується.

Підстави, умови та порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння визначені ст.266 КУпАП, п.2.5 ПДР та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС/МОЗ №1452/735 від 09.11.2015 року (в подальшому "Інструкція"). За змістом цих нормативних документів водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти огляд з метою встановлення стану сп`яніння.

Відповідно до п.2 розділу Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Як вбачається з матеріалів справи, працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння внаслідок виявлення у нього передбачених п.3 розділу І Інструкції ознак.

Відмовляючись від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 ПДР та вчинив передбачене ч.1 ст.130 КУпАП адміністративне правопорушення.

Суд апеляційної інстанції акцентує увагу на тому, що відповідно до п.2.5 ПДР проведення огляду на стан сп`яніння на вимогу поліцейського є обов`язком водія, при цьому жоден із нормативних документів не дає права оспорювати таку вимогу поліцейського. Ознак зловживання поліцейським таким правом апеляційним судом не встановлено.

Апеляційний суд зауважує, що мотиви відмови від проходження огляду на стан сп`яніння не мають значення для висновків про наявність в діях водія складу вказаного адміністративного правопорушення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про дії ОСОБА_1 в стані крайньої необхідності, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ст.17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності не підлягає адміністративній відповідальності.

Згідно зі ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Крайня необхідність - це випадок зіткнення двох інтересів, які рівною мірою охороняються законом, і при якій заради збереження більш важливого інтересу, заподіюється шкода меншому інтересові.

Крайню необхідність можна визнати правомірною лише за наявності наступних обставин (ознак): небезпеку не може бути усунуто іншим шляхом, окрім як заподіянням шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Заподіяна в стані крайньої необхідності шкода повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої не може бути виправдано станом крайньої необхідності. Зокрема, не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від фактичних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинно бути покладено як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

На переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги захисника про наявність в діях ОСОБА_1 передбаченої ст.18 КУпАП обставини, що виключає адміністративну відповідальність, є неприйнятними та недоведеними.

Змістом наявного в матеріалах справи відеозапису об`єктивно зафіксовано, що після зупинки транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_1 останній зазначив, що вживав алкогольний напій, конкретизував, що прямує на допомогу до матері своєї дівчини (БК 470988, часовий інтервал 14/11/2024 02:32:51 02:34:07). Водій погодився з фактом виявлення у нього ознак алкогольного сп`яніння, посилаючись на їх залишковий характер. У подальшому на законну вимогу уповноваженої особи пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного приладу та у закладі охорони здоров`я водій відповів відмовою. Прохав відвезти до його дівчини (БК 470988, часовий інтервал 14/11/2024 02:35:44 02:36:41). При цьому оформлення протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 завершено після спливу майже однієї години (БК 470988, часове позначення 14/11/2024 03:32:02).

Дослідивши та проаналізувавши сукупність зібраних доказів, в тому числі і зміст відеозапису, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання дій ОСОБА_1 такими, що були вчинені в стані крайньої необхідності у розумінні ст.18 КУпАП.

Зазначені обставини жодним чином не позбавляли ОСОБА_1 , як водія транспортного засобу, обов`язку виконати вимоги п.2.5 ПДР. Однак від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , все одно відмовився.

Апеляційний суд враховує передбачені Інструкцією з експлуатації приладу «Drager Alcotest 6820» технічні характеристики та акцентує увагу на тому, що загальна тривалість тестування за допомогою вказаного спеціального технічного засобу становить менше однієї хвилини. Включаючи до вказаного проміжку час увімкнення приладу, розпаковки та установки мундштука, тестового забору повітря, а також час проведення тестування водія.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення не встановлено належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння була пов`язана з усуненням ним небезпеки, що загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління. Зокрема, не підтверджено й існування небезпеки, що загрожує життю та здоров`ю вказаної стороною захисту особи, яка нібито потребувала допомоги, і ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута в інший спосіб, ніж відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння.

Додаткових доказів, про які йдеться у апеляційній скарзі захисника, надано не було.

Судом не встановлено даних, які би свідчили про існування такої загрози, яка була викликана необхідністю у ОСОБА_1 порушувати вимоги п.2.5 ПДР та відмовлятися від огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. При цьому його проходження, як обґрунтовано вище, тривало би протягом незначного часу. Проте складання протоколу про адміністративне правопорушення та інших супутніх документів тривало близько однієї години.

За таких обставин, позиція сторони захисту про те, що ОСОБА_1 діяв, а скоріше бездіяв, у стані крайньої необхідності, не узгоджується з вимогами закону та не перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з усуненням передбаченої ст.18 КУпАП небезпеки.

Враховуючи вищевикладене, такі доводи апелянта суд апеляційної інстанції розцінює як спрямований на ухилення від встановленої законом відповідальності спосіб захисту.

У контексті наведених обставин не можна визнати переконливими й виправданими, а отже й достатніми, доводи апеляційної скарги про скасування судового рішення на зазначених підставах.

Відтак, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому у апеляційного суду відсутні підстави вважати, що постанова прийнята судом першої інстанції без урахування всіх фактичних обставин справи.

Що стосується долучених захисником до матеріалів провадження відомостей, які позитивно характеризують особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Вчинене ОСОБА_1 передбачене ч.1 ст.130 КУпАП адміністративне правопорушення віднесено до категорії правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ч.2 ст.33 КУпАП при накладенні стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, не враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

З огляду на вищезазначене, накладене судом першої інстанції адміністративне стягнення за вчинене ОСОБА_1 порушення Правил дорожнього руху узгоджується з вимогами ст.33 КУпАП, а також відповідає передбаченій ст.23 КУпАП меті стягнення - вихованню особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, та запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть скасування постанови суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду справи не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу захисника Юрасова Андрія Вікторовича залишити без задоволення.

Постанову судді Запорізького районного суду Запорізької області від 19 грудня 2024 року в цій справі щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.С. Гончар