Номер провадження: 33/813/654/25
Номер справи місцевого суду: 509/4254/24
Головуючий у першій інстанції Кириченко П.Л.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2025 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,

за участю:

секретаря Козлової В.А.,

правопорушника ОСОБА_1 ,

захисника ОСОБА_1 адвоката Осьмініна С.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Осьмінін Сергій Дмитрович, на постанову Овідіопольського районного суд Одеської області від 29 січня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 17 000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Також стягнуто з нього на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Відповідно до адміністративних матеріалів, 12 липня 2024 року, о 10 годин 30 хв., водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, марки «Шкода», д.н.з. НОМЕР_1 , в районі блокпосту 0010, на 7 км. в с. Авангард на території Одеського (колишнього - Овідіопольського) району Одеської області, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, не стійка хода, почервоніння очей. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України), за що передбачена відповідальність ч. 1 ст.130 КУпАП.

Зазначені обставини стали підставою для винесення оскаржуваної постанови Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 січня 2025 року про визнання винним і притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП (а.с. 58-59).

Не погоджуючись із вказаною вище постановою, 10.02.2025 року засобами поштового зв`язку, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Осьмінін С.Д., звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП (а.с.61-65).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Частиною 7 ст.294 КУпАП, передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

У відповідності до ст.252 КУпАП оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , додержався вимог статей 245 та 252 КУпАП та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, застосувавши до нього адміністративне стягнення у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За змістом п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського в установленому порядку пройти медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Виконання даного пункту ПДР України є обов`язком водія, а не його правом, за відмову від виконання якого передбачена адміністративна відповідальність, незалежно від того перебував водій у стані сп`яніння чи ні.

Висновок судді про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується зібраними по справі доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення, серії ААД № 578954 від 12.07.2024 року (а.с.4);

- письмовими пояснення ОСОБА_2 , за змістом яких вбачається, що 12 липня 2024 року він був свідком як працівники поліції зупинили на блокпосту транспортний засіб «Шкода», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який мав ознаки алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки, так і медичному закладі (а.с.5);

- письмовими поясненнями правопорушника ОСОБА_1 , з яких вбачається, що 12.07.2024 року його зупинили співробітники поліції на блокпосту 0010 (7 км), де він їхав на т/з «Шкода», д.н.з. НОМЕР_1 , та після виявлення у нього ознак алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на місці зупинки і в медичному закладі, так як не довіряв нікому, вживав алкоголь два дні тому (а.с.6);

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з відміткою про відмову від проходження огляду (а.с.7);

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння з відміткою про відмову від проходження огляду (а.с.8);

- відеозаписами з місця події, на яких зафіксовано, зокрема відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння (а.с.11).

Аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 , встановленою постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 січня 2025 року в порушенні ним вимог п. 2.5 ПДР України, тобто вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за кваліфікуючою ознакою - відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

При цьому, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є самостійною підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилається на те, що матеріали адміністративної справи не містять моменту зупинки транспортного засобу під його керуванням, а відтак він не може бути суб`єктом інкримінованого йому правопорушення. Крім того, звертає увагу, що працівники поліції не повідомили про причину зупинки.

Проте, зазначені доводи апеляційний суд розцінює критично, оскільки як вбачається з доданих до матеріалів справи відеозаписів, ОСОБА_1 під час спілкування з інспектором, підтвердив, що керував транспортним засобом «Шкода», д.н.з. НОМЕР_1 , після чого був зупинений працівниками поліції на блокпості 0010 (7км).

Крім того, в матеріалах справи також наявні письмові пояснення самого ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_2 .

Так, з письмових пояснень ОСОБА_1 вбачається, що 12.07.2024 року його зупинили співробітники поліції на блокпосту 0010 (7 км), де він їхав на т/з «Шкода», д.н.з. НОМЕР_1 , та після виявлення у нього ознак алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на місці зупинки і в медичному закладі, так як не довіряв нікому, вживав алкогольні напої два дні тому.

Про він особисто також зазначив і в суді апеляційної інстанції.

Отже, доводи апелянта про відсутність доказів керування ним транспортним засобом, і як наслідок - складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та розцінюються апеляційним судом, як спосіб уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.

При цьому, апеляційний суд також зазначає, що як випливає з матеріалів справи, ОСОБА_1 був цілком обізнаний з підставою зупинки, жодної незгоди з якою на місці зупинки не висловлював, доказів оскарження дій працівників поліції, в частині законності підстав зупинки до суду не надав, з огляду на що, доводи в частині неповідомлення його з причиною зупинки, є необґрунтованими.

Посилання на висновок Верховного Суду викладені у адміністративній справі № 686/11314/17 судом не береться до уваги, оскільки вказана позиція не є релевантною до обставин цієї справи. Так, справа № 686/11314/17 розглядалась Верховним Судом за правилами КАС України та стосувалася оскарження дій інспектора патрульної поліції щодо складання постанови про адміністративне правопорушення та накладення на особу адміністративного стягнення за порушення ч.1 ст.126 КУпАП. У справі, що переглядається, предметом розгляду є вчинення особою правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а не правомірність дій поліцейського з його зупинки.

Доводи апелянта про те, що наявні матеріали справи не підтверджують його добровільну відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, з посиланням на те, що він через свою правову необізнаність не знав про наслідки відмови від проходження огляду, а слідував за вказівками працівників поліції під їх психологічним впливом, та дії останніх фактично були направлені на підбурювання його до вчинення адміністративного правопорушення, апеляційний суд вважає необгрунтованими, оскільки дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом не встановлено будь-яких неправомірних дій з боку працівників поліції, які б свідчили про примус або введення в оману ОСОБА_1 для того, щоб відмовити останньому від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Натомість, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується свідома відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу та в медичному закладі.

Разом з тим, апеляційний суд вважає за необхідне роз`яснити, що мотиви відмови водія від виконання вимоги поліцейських у відповідності до пункту 2.5 ПДР правового значення не мають. Наслідком такої відмови є складення відносно водія протоколу про адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст.130 КУпАП.

Щодо тверджень ОСОБА_1 в частині його правової необізнаності щодо наслідків відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, апеляційний суд звертає увагу на наступне.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до пункту 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто, водій ОСОБА_1 , як учасник дорожнього руху, зобов`язаний був знати про свій обов`язок пройти огляд на стан сп`яніння на вимогу працівника поліції, а відтак твердження в цій частині є безпідставними.

Щодо зауважень апелянта в частині процедури проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, апеляційний суд зауважує, що оскільки протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 578954 від 12.07.2024 був складений відносно ОСОБА_1 за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, оцінка процедури проходження огляду на місці за допомогою спеціального технічного засобу апеляційним судом не надається, оскільки такі обставини не впливають на формальний склад інкримінованого правопорушення, що складає відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, оскільки таке правопорушення є закінченим саме з моменту висловлення особою відмови від проходження відповідного огляду.

Доводи апеляційної скарги щодо не роз`яснення ОСОБА_1 прав як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, спростовується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 578954 від 12.07.2024 (а.с.4), з якого вбачається, що останньому права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, були роз`ясненні. Вказаний протокол підписаний ОСОБА_1 без будь-яких зауважень.

Посилання в апеляційній скарзі на особливість характеру ОСОБА_1 та його емоційний стан не впливають на наявність події та складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому не приймаються судом до уваги.

З урахуванням викладеного, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної постанови у межах доводів і вимог апеляційної скарги, суд вважає, що висновок суду першої інстанції щодо визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за наведених у постанові обставин, ґрунтується на належних, достовірних і допустимих доказах, які будучи проаналізованими, не викликають сумнівів у наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Позиція правопорушника ОСОБА_1 , яку він висловив в апеляційній скарзі щодо невідповідності оскаржуваної постанови вимогам законності та обґрунтованості, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту з метою ухилення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Апеляційний суд враховує, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 283, 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Осьмінін Сергій Дмитрович, залишити без задоволення.

Постанову Овідіопольського районного суд Одеської області від 29 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду С.М. Сегеда