Справа № 587/284/25
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 березня 2025 рокусуддя Сумського районного суду Сумської області Степаненко О.А., розглянувши адміністративну справу, що надійшла від ВП №; ( м.Суми) Сумського РУП ГУНП в Сумській області про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 ,
за ч. 1 ст. 130 КУпАП,
14 січня 2025 року об 11-06 годині, в смт.Степанівка, вул.Шевченка Сумського району ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2103 д.н.з. НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіри обличчя, млява мова. Від проходження у встановленому законом порядку огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору та в медичному закладі водій відмовився, чим порушив п.п.2.5 ПДР України і скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнав і пояснив, що він є військовослужбовцем ЗСУ. Він їхав в с.Степанівка і його зупинили працівники поліції, спочатку вони почали перевіряти документи, тривали час перевіряли чи має він посвідчення водія. Він їм повідомив що має посвідчення тракториста, а також посвідчення водія , де відкриті всі категорії. На що працівники поліції повідомили, що офіційно у нього відсутнє посвідчення водія. Потім почали ставити питання чи вживав він спиртне. Він повідомив, що не вживав алкоголь, й нього завжди така нерозбірлива мова . Він не мав часу проходити огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння, оскільки він є військовослужбовцем і будь який час його можуть викликати для виконання бойового завдання.
Дослідивши надані докази, суд вважає, що достатніх підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності , передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП не вбачається.
Ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими доказами не є доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.130 ч.1 КУпАП.
На підтвердження вини ОСОБА_1 про відмову у керуванні автомобілем в стані алкогольного сп`яніння суду наданий відеозапис вчиненого правопорушення, який досліджений судом.
З дослідженого відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 перебував за кермом автомобіля. При розмові з працівниками поліції його мова була не розбірлива, у судовому засіданні його мова також нерозбірлива, оскільки з пояснень водія він так і розмовляє. З відеозапису вбачається що будь яких явних ознак алкогольного сп`яніння взагалі не вбачається. Посилання у протоколі на таку ознаку, як почервоніння обличчя з огляду відеозапису не вбачається. Більше того, суд зауважує, що під час спілкування з поліцейським, водій поводив себе адекватно, чітко відповідав на його запитання, його поведінка цілком відповідала обстановці.
З відеозапису вбачається, що після зупинки поліцейським не було повідомлено про наявність підозри щодо перебування водія у стані алкогольного сп`яніння, ознак, які надавали б підстави поліцейському вважати, що водій перебуває у стані алкогольного сп`яніння та має пройти відповідний огляд, а також не було проведено необхідних дій, передбачених Інструкцією 1452/735, які дають підстави вважати те, що особа перебуває у відповідному стані сп`яніння (перевірка порушення координації рухів; порушення мови; тремтіння пальців рук; зміни забарвлення шкірного покриву обличчя).
Слід звернути увагу на те, що водію не було роз`яснено, що відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння фактично несе аналогічні наслідки, що й об`єктивна сторона даного правопорушення, яка полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння.
Позиція ОСОБА_1 не тільки не спростована наданими доказами, а і фактично підтверджується матеріалами справи.
Крім того, слід також зазначити, що протокол про адміністративне правопорушення не може вважатися належним доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.
З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_2 порушив п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки водій відмовився від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння.
Однак висновки, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, не у повній мірі відповідають фактичним обставинам справи, належним чином не умотивовані та не ґрунтується на законі.
Відповідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.
Конституційний Суд України зауважує, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу (абз. 1-3 п. 4 рішення ВП КСУ у справі від 26.02.2019 № 1-р/2019).
Зазначене узгоджується і з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey). Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
Таким чином, дослідивши та перевіривши в ході судового розгляду усі наявні в справі докази, суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні даного правопорушення в судовому засіданні встановлено не було. При цьому всі можливості для усунення сумнівів були вичерпані, а сукупність зібраних та проаналізованих у справі доказів не дозволяє їх спростувати у категоричній формі.
Відповідно до ст.ст.251,252,280 КУпАП наявність адміністративного правопорушення і винність у його вчинені особи та інші обставини, що мають істотне значення для правильності вирішення справи про адміністративні правопорушення, підлягають доказуванню передбаченими законом способами, оцінка відповідних доказів має ґрунтуватись на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності та законі. При розгляді справи про адміністративне правопорушення, поряд з іншим, підлягає з`ясуванню, чи було вчинено адміністративне правопорушення і чи винна дана особа у його вчинені та чи підлягає вона адміністративній відповідальності, постанова у справі повинна бути законною та обґрунтованою.
Згідно з п.1 ст.247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи те, що обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, не підтверджуються сукупністю всіх інших досліджених доказів, суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130КУпАП за порушення п.2.5 Правил дорожнього руху України, у зв`язку з чим провадження по справі підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
На підставі викладеного, керуючись ст. 130 ч.1, п. 1 ст. 247, 283-285 КУпАП, суд
Провадження відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.130 ч.1 КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Сумський районний суд протягом 10-и днів з дня її винесення.

Суддя О.А. Степаненко