Провадження №33/812/124/25 Категорія: ст. 130 ч. 1 КУпАП
Головуюча у першій інстанції Демінська О. І.
Доповідачка апеляційного суду Ямкова О. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі:

головуючої - судді Ямкової О. О.

за участю: секретаря Носікова І. М.

захисника Рвачова О. О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника адвоката Гармаша М. Ю. на постанову судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 14 лютого 2025 року, стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця ЗСУ, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

- якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно до постанови судді, 26 грудня 2024 року о 2 годині 55 хвилині в місті Миколаєві по вулиці Садовій, в районі будинку №3-б водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «Renault Megane», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, порушення мови, та на вимогу поліцейських відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки або у медичному закладі, чим порушив пункт 2.5 ПДР України.

Постановою судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 лютого 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, захисник адвокат Гармаш М. Ю. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді скасувати та закрити провадження за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Апелянт вважає, що постанова є необґрунтованою, не відповідає вимогам закону та судовій практиці Верховного Суду.

У скарзі зазначає про те, що при постановленні судового рішення суддя не звернула увагу, що відповідно до положень статті 266? КУпАП право пред`являти вимогу військовослужбовцю стосовно виконання ним обов`язку щодо проходження огляду на стан сп`яніння може лише відповідна посадова особа, уповноважена на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у ЗСУ з використанням спеціальних технічних засобів та тестів. Тому вимога інспектора патрульної поліції до ОСОБА_1 , який проходить військову службу в ЗСУ, була безпідставною та незаконною.

Не враховано суддею принцип індивідуалізації покарання, з огляду на те, що ОСОБА_1 проходить військову службу. Внаслідок чого ця обставина може бути застосована, як пом`якшення покарання, із застосуванням до нього стягнення у виді штрафу без позбавлення прав керування транспортним засобом.

На жаль, суддя суду першої інстанції підійшла поверхнево до розгляду справи, не надала оцінку вищезазначеним обставинам у своїй постанові, що призвело до безпідставного притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

До суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, про дату та час слухання справи повідомлений належним чином, клопотань про її відкладення з поважних причин не надав. Розгляд справи проведено за його відсутністю в присутності його захисника відповідно до положень статті 294 КУпАП.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, у їх межах, заслухавши пояснення захисника Рвачова О. О., а також вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, так як висновки суду про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні вимог п. 2.5 ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є правильними.

Ці висновки суду ґрунтуються на сукупності доказів, що містяться у матеріалах справи та які спростовують доводи апелянта, викладені ним у апеляційній скарзі.

Відповідно до положень статті 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є доказом в справі про адміністративне правопорушення.

Тому суддя суду першої інстанції, як на доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, обґрунтовано послалася на дані протоколу про адміністративне правопорушення, відеозйомку, здійснену на нагрудну камеру поліцейських, акт та направлення для проходження огляду та відмову від виконання таких обов`язків, згідно яких ОСОБА_1 мав ознаки алкогольного сп`яніння, але на вимогу поліцейського відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, як на місці зупинки, так і у медичному закладі в установленому законом порядку, чим за складеним протоколом порушив положення п. 2.5 ПДР України.

Сам протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам статті 256 КУпАП та щодо місця та суті адміністративного правопорушення повністю узгоджується з даними, які містяться в акті та направленні, а також у відеозаписі, здійснених працівниками поліції за допомогою нагрудної камери.

З відеозапису, що здійснено безперервно 26 грудня 2024 року, вбачається, що після зупинки транспортного засобу та перевірки документів, поліцейський вказує водієві ОСОБА_1 на наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння та вимагає від нього проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або у медичному закладі, на що отримує категоричну відмову водія від проходження огляду у встановленому законом порядку. Поліцейським водієві роз`яснюються наслідки такої відмови та складання протоколу, а також права, якими водій може користуватися під час розгляду справ про адміністративне правопорушення (а.с.4).

Так, у відповідності до змісту пункту 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

За положеннями пунктів 1.3, 1.6, 1.7 розділу І і положеннями розділу ІІ Інструкції № 1452/735 огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, з фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції, з відеофіксацією самої події, а за відсутністю технічних засобів, які можуть фіксувати подію, у присутності двох свідків, та у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані алкогольного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 3 розділу I цієї Інструкції. У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП.

Установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду за допомогою технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові (пункт 7 розділу ІІ Інструкції).

Направлення водія для проведення огляду на стан алкогольного чи іншого виду сп`яніння у медичному закладі видається поліцейським, у випадку не згоди водія з результатами показників Драгеру при огляді, що проведений поліцейськими на місці зупинки, або бажанні пройти такий огляд лише у медичному закладі.

Натомість ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду як на місці зупинки, так і у медичному закладі, та ці обставини підтверджені доказами, що додані до матеріалів справи.

Твердження захисника про безпідставність пред`явлення інспектором патрульної поліції вимоги про проходження огляду на стан сп`яніння до військовослужбовця, який керував транспортним засобом, з посиланням на положення статті 266? КУпАП, не ґрунтуються на матеріальному законі, оскільки статтею 266? КУпАП регулюється інший порядок проходження огляду на стан сп`яніння військовослужбовцями, які здійснили дії пов`язані з порушенням громадського порядку або порядку управління, тобто вчинили військові адміністративні правопорушення, диспозиції яких перелічені у главі 13-Б КУпАП, зокрема, передбачені статтею 172-20 КУпАП.

В той же час відносно ОСОБА_1 складено протокол про вчинення ним адміністративного правопорушення в порядку глави 10 КУпАП, тобто за вчинення адміністративного правопорушення на транспорті, де суб`єкт визначається не за родом професійної діяльності, а виключно за досягненням віку, з якого наступає відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення.

За таких обставин проходження ОСОБА_1 військової служби під час керування ним транспортним засобом не є підставою для відмови від виконання вимоги поліцейських у відповідності до пункту 2.5 ПДР України. Наслідком такої відмови є складення відносно водія протоколу про адміністративну відповідальність, передбачену частиною 1 статті 130 КУпАП. Така відмова за внесеними змінами до статті 266 КУпАП та Інструкції № 1452/735, які є чинними, як на час події, так і на час розгляду справи, фіксується поліцейськими за допомогою технічних засобів відеозапису, а за їх відсутності у присутності двох свідків.

З приводу припущень захисника про можливість застосування до адміністративного стягнення, визначеного частиною 1 статті 130 КУпАП, положень статті 69 КК України, то суд враховує, що за обставинами, які судом встановлюються в порядку розгляду справ про адміністративне правопорушення, можуть бути застосовані лише положення статті 22 КУпАП, у випадку малозначності вчиненого особою правопорушення, до яких адміністративне правопорушення, за скоєння якого передбачена адміністративна відповідальність в порядку частини 1 статті 130 КУпАП, не відноситься.

Тому доводи апелянта про порушення процесуальних прав водія, з огляду положенням КУпАП, не є слушними.

Посилання адвоката у змісті апеляції на рішення ЄСПЛ та ВС не заслуговує на увагу, по-перше, у зв`язку з наведенням ним прикладів за обставинами справ, що не є преюдиційними до тієї справи, що переглядається судом апеляційної інстанції, і по-друге, наведені приклади та справа, що розглянута судом, врегульовані різними нормами процесуального права: КПК України, КАС України та КУпАП, а отже правовідносини, які встановлені у цій справі не підлягають однаковому врегулюванню з тією судовою практикою, що вказана захисником у змісті апеляції.

За наведеного підстави для закриття провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення (стаття 9 КУпАП) у відповідності до пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП, так і будь якого іншого пункту статті 247 КУпАП, - відсутні.

Отже, ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Стягнення за вчинення адміністративного правопорушення призначено ОСОБА_1 відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника Гармаша М. Ю. залишити без задоволення, а постанову судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 14 лютого 2025 року, якою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без зміни.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча О. О. Ямкова