Справа № 147/380/25
Провадження № 3/147/215/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року с-ще Тростянець

Тростянецького районного суду Вінницької області Почкіна Оксана Миколаївна, розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли з Гайсинського відділу Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері Південного регіону про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця військової служби по мобілізації, солдата резерву взводу резерву солдатського складу роти резерву військової частини НОМЕР_1 , проживаючого та за адресою: АДРЕСА_1 , військовий квиток НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ,

за ч. 2 ст.172-15 КУпАП,

ВСТАНОВИЛА:

05.03.2025 солдат ОСОБА_1 близько 19:00 год. самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_1 та перебування поза її межами до 07.03.2025, дозволу на залишення військової частини солдат ОСОБА_1 у командування військової частини НОМЕР_1 не питав та такий дозвіл не отримував, що впливає на боєздатність військової частини в цілому, знижує рівень готовності до виконання завдань за призначенням та дисципліни.

Таким чином, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 вчинив військове адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, тобто недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. В матеріалах про адміністративне правопорушення міститься заява ОСОБА_1 адресована Тростянецькому районному суду Вінницької області, в якій він вину у вчиненні адміністративного правопорушення, обставини якого викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, визнав повністю, просить суд розглядати справу без його участі. Судом вживалися заходи щодо повідомлення особи про час і місце судового розгляду з урахування визначених ст. 277 КУпАП строків розгляду справи про адміністративне правопорушення шляхом скерування телефонограми за номером телефону , НОМЕР_4 , який міститься в матеріалах справи, а також судової повістки у вигляді SMS-повідомлення з підтвердження про доставку згідно відомостей АСДС, однак телефонограму та судову повістку у вигляді SMS-повідомлення, порушник не отримав з незалежних від суду причин. Клопотань про відкладення розгляду справи не подавав.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях (у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року, у справі «Олександр Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року та «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року) неодноразово зазначав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Окрім того, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях наголошує на тому, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

З огляду на зазначене суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 відомо про розгляд Тростянецьким районним судом Вінницької області справи про вчинення ним адміністративного правопорушення, він скористався своїм процесуальним правом і повідомив суд, що не має наміру брати участь в її розгляді, а тому її слід розглядати без його участі.

Враховуючи принцип судочинства, зазначений у практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, з метою усунення зловживань процесуальними правами особи, відносно якої вирішується питання про її притягнення до адміністративної відповідальності, уникнення затягування розгляду справи з огляду на строки накладення адміністративного стягнення, що можуть бути спрямовані на уникнення адміністративної відповідальності за вчинене, а також на строки розгляду даної категорії справи про адміністративне правопорушення (ст. 277 КУпАП), вважаю, що відповідно до ст. 268 КУпАП, можливо розглядати справу у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та оцінивши докази в їх сукупності, суддя вважає, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-15 КУпАП з огляду на наступне.

Адміністративна відповідальність за ч. 2 ст.172-15 КУпАП настає за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, вчинених в умовах особливого періоду.

Відповідно до ч.1 ст. 172-15 КУпАП адміністративно караними є дії, які полягають в недбалому ставлення військової службової особи до військової служби.

Під час проходження військової служби, згідно з вимогами ст.ст. 11, 13, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військовослужбовець зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції, України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, утримуватися від негідних вчинків та стримувати інших від їх вчинення, бути дисциплінованим, поважати честь і гідність кожної людини, додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України « Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); під час виконання державних обов`язків, у тому числі випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частков відбудовний період після закінчення воєнних дій; и та охорони правопорядку.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року №133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2119-IX, Указом від 18 квітня 2022 року №259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року №2212-IX, Указом від 17 травня 2022 року №341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року №2263-IX, Указом від 12 серпня 2022 року №573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року №2500-IX, Указом від 7 листопада 2022 року №757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року №2738-IX, Указом від 6 лютого 2023 року №58/2023, затвердженим Законом України від 7 лютого 2023 року №2915-IX, Указом від 1 травня 2023 року №254/2023, затвердженим Законом України від 2 травня 2023 року №3057-ІХ, Указом від 26 липня 2023 року №451/2023, затвердженим Законом України від 27 липня 2023 року №3275-ІХ, Указом від 6 листопада 2023 року №734/2023, затвердженим Законом України від 8 листопада 2023 року №3429-ІХ, та Указом від 5 лютого 2024 року №49/2024, затвердженим Законом України від 6 лютого 2024 року №3564-ІХ, Указом від 6 травня 2024 року № 271/2024, затвердженим Законом України від 8 травня 2024 року № 3684-IX, Указом від 23 липня 2024 року № 469/2024, затвердженим Законом України від 23 липня 2024 року № 3891-IX, Указом від 28 жовтня 2024 року № 740/2024, затвердженим Законом України від 29 жовтня 2024 року № 4024-IX), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з з 05 години 30 хвилин 8 лютого 2025 року строком на 90 діб та який діє по теперішній час.

Відповідно до витягу із наказу №54 від 22.02.2025 солдата ОСОБА_1 тимчасово прикомандировано до військової частини НОМЕР_1 , згідно з бойовим розпорядженням Головнокомандувача Збройних Сил України №7038 від 11.05.2024 та розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України №6837 від 08.05.2024.

Отже, старший солдат ОСОБА_1 будучи призваний на військову службу під час проведення мобілізації, з моменту зарахування до списків військової частини НОМЕР_1 набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав проходження військової служби.

Окрім повного визнання ОСОБА_1 своєї вини, його вина повністю підтверджується наявними у справі доказами, а саме:

-протоколом про адміністративне правопорушення від 11.03.2025, з якого вбачається, що 05.03.2025 солдат ОСОБА_1 близько 19 год. самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_1 та перебування поза її межами до 07.03.2025, дозволу на залишення військової частини солдат ОСОБА_1 у командування військової частини НОМЕР_1 не питав та такий дозвіл не отримував;

- доповіддю командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 начальнику ІНФОРМАЦІЯ_2 та командиру військової частини НОМЕР_5 про те, що 05.03.2025 о 18:00 год. під час шикування особового складу для відправки до бойового підрозділу солдат ОСОБА_1 залишив стрій і зник у невідомому напрямку;

- доповіддю командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 начальнику ІНФОРМАЦІЯ_2 та командиру військової частини НОМЕР_5 про те, що 08.03.2025 представниками ІНФОРМАЦІЯ_3 було доставлено солдата ОСОБА_1 , який 05.03.2025 о 18:00 год. під час шикування особового складу для відправки до бойового підрозділу солдат ОСОБА_1 залишив стрій і зник у невідомому напрямку.

Досліджені та оцінені судом докази доводять винуватість ОСОБА_1 "поза розумним сумнівом", тобто достовірно і достатньо підтверджують вчинення ним вказаного порушення.

Відтак вважаю, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Обставин, що обтяжують чи пом`якшують відповідальність ОСОБА_1 , судом не встановлено.

При обранні виду адміністративного стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, його особу, ступінь вини, майновий та сімейний стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Враховуючи те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, вважаю, що з метою виховання правопорушника та запобігання вчинення ним нових правопорушень, необхідним та достатнім є вид адміністративного стягнення у виді штрафу.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Проте, згідно з п. 12 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Оскільки ОСОБА_1 є військовослужбовцем та в день вчинення адміністративного правопорушення перебував на службі (тобто під час виконання службових обов`язків), керуючись ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», вважаю, що він підлягає звільненню від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 33, 34,35, 172-20, 280, 283, 284 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з часу її винесення через Тростянецький районний суд Вінницької області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч.1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу. Відповідно до ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті КУпАП та зазначеного у постанові про стягнення штрафу, тобто у розмірі 34000 грн (тридцять чотири тисячі гривень).

У випадку добровільної сплати штрафу в строк визначений ч.1 ст. 307 КУпАП платіжний документ надати Тростянецькому районному суду Вінницької області (вул. Соборна, 21, с-ще Тростянець, Гайсинський район, Вінницька область).

Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці з дня набрання постановою законної сили.

Суддя О.М. Почкіна