ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 610 / 4169 /24 Головуючий 1 інстанції: Стригуненко В.М.
Провадження №: 33/818/453/25 Головуючий апеляційної інстанції: Курило О.М.
Категорія: ст.122-4, ст.124, ч.5 ст.126, ч.4 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року Харківський апеляційний суд у складі: судді судової палати з розгляду кримінальних справ Курила О.М., при секретареві Маленку В.В., без участі особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , без участі його захисника Литовченка С.І., за умови, що всі учасники належним чином повідомлені про розгляд даної справи і ні від кого з них не надійшло заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи з поважних причин, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника правопорушника на постанову Балаклійського районного суду Харківської області від 13 січня 2025 року, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ворожба Білопільського району Сумської області, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст. 124, ч. 4 ст. 130 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки, а також стягнуто судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок. Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Судом першої інстанції встановлено, що 02.11.2024 о 19.10 год за адресою: Харківська область, Ізюмський район, с-ще Донець, 3 км автомобільної дороги Андріївка-Курган-Мілова, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом автомобілем марки «ВАЗ 2109», реєстраційний номер НОМЕР_2 , належним ОСОБА_2 , в порушення п. 12.1 ПДР не врахував швидкості руху та дорожньої обстановки, внаслідок чого в`їхав у стоячий транспортний засіб автомобіль марки «Mitsubishi» моделі «L200», реєстраційний номер НОМЕР_3 , належний В/Ч 4950, та, в порушення вимоги п. 2.10 «а» ПДР, після вчинення дорожньо-транспортної пригоди залишив місце ДТП. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Невдовзі після дорожньо-транспортної пригоди за його участю, 02.11.2024 за адресою: Харківська область, Ізюмський район, с-ще Донець, вул. Центральна, буд 28, ОСОБА_1 вжив алкоголь, а саме джин-тонік, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.10.«є» Правил дорожнього руху: «у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі…».

Обставини вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, на думку суду першої інстанції, підтверджуються, зокрема, рапортом поліцейського СРПП ВП № 1 Ізюмського РУП ГУНП у Харківській області Івана Лютіка; письмовими поясненнями інспектора СРПП ВП № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області Літвінова В.О.; письмовими поясненнями ОСОБА_1 ; письмовими поясненнями потерпілого ОСОБА_3 ; письмовими поясненнями свідка ОСОБА_4 ; відеозаписами з бодікамер поліцейських; протоколами про адміністративні правопорушення: серії ЕПР1 №164896 від 02.11.2024, серії ЕПР1 №164854 від 02.11.2024, серії ЕПР1 №164879.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, захисник особи, що притягується до адміністративної відповідальності, подав апеляційну скаргу, яка містить прохання скасувати постанову суду першої інстанції та направити справу на новий розгляд.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги, апелянт зазначає, що в матеріалах справи немає підтвердження того, що автомобілем керував саме ОСОБА_1 , а не його дружина ОСОБА_5 , від огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився з огляду на те, що транспортним засобом не керував, тому не був зобов`язаний проходити вказаний огляд на вимогу працівника поліції, місце ДТП залишив не умисно, а через те, що злякався за своє життя та життя дружини, оскільки військові, які знаходилися в автомобілі, що зазнав зіткнення, були розлючені.

Враховуючи вищевикладене, апелянт вважає постанову незаконною та просить її скасувати.

Позиції учасників апеляційного провадження

Особа, що притягується до адміністративної відповідальності, ані захисник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, до суду надійшло втретє клопотання захисника про перенесення розгляду даної справи, однак доказів поважності причини неможливості з`явитися в судове засідання суду апеляційної інстанції ним не надано.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України» згідно з положеннями частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням пункту 1 статті 6 даної Конвенції.

Верховним Судом в пункті 34 постанови від 12 березня 2019 року по справі № 910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й осіб, які беруть участь у справі.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд завчасно повідомляв ОСОБА_1 та його захисника про дату, час і місце судового засідання. При розгляді справ даної категорії явка учасників при апеляційному перегляді не є обов`язковою.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання осіб, які беруть участь у провадженні не є перешкодою для розгляду справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 294 КУпАП строк розгляду справи про адміністративне правопорушення судом апеляційної інстанції обмежений двадцятьма днями з дня надходження справи до суду.

Так, ухвалюючи рішення про розгляд справи без участі правопорушника та його захисника, суд апеляційної інстанції взяв до уваги також те, що в суд першої інстанції ОСОБА_1 , будучи належним чином декілька разів повідомлений, також не з`являвся, з приводу чого суд першої інстанції дійшов висновку про розгляд справи без участі правопорушника. Підтвердженням даної обставини є судові повістки про виклик ОСОБА_1 в судові засідання суду першої інстанції (а.с.36,52,63,79,82). Аналогічні заяви були подані захисником Литовченком С.І. до суду апеляційної інстанції, однак належним чином оформлених документів, які б підтверджували поважність причин неявки в судове засідання, не надано.

Подаючи втретє заяву про перенесення розгляду даної справи на інший день, захисник послався на участь в судових засіданнях Балаклійського районного суду Харківської області, однак жодних підтверджуючих документів про те, що саме він в цих засіданнях братиме учать, не надав. Не скористався й правом участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Аналогічна ситуація була із заявами про відкладення розгляду справи на 26 лютого та на 05 березня 2025 року: жодних документів, що підтверджували б поважність причини неявки в судове засідання, апелянт не зазначив. Відтак суд сприймає позицію правопорушника та його захисника як ухилення від розгляду даної справи і тому ухвалює рішення про розгляд даної справи без їхньої участі.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, повинен належним чином з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті. Постанова судді, згідно зі ст. 283 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Положення ч.ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Оцінка доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до пункту 1.4 ПДР України кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

В пункті 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до пункту 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до пункту 2.9.а ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до пункту 2.10.а ПДР України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Відповідно до пункту 2.10.є ПДР України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

Відповідно до пункту 12.1 ПДР України під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Відповідальність за ст. 122-4 КУпАП настає у разі залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Відповідальність за ст. 124 КУпАП настає у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Відповідальність за ч. 5 ст. 126 КУпАП настає у разі повторного протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.

Відповідальність за ч. 4 ст. 130 КУпАП настає у разі вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Суд вважає, що протоколи про адміністративні правопорушення відносно особи, що притягується до адміністративної відповідальності, складені уповноваженою особою, з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 02.11.2024 о 19.10 год за адресою: Харківська область, Ізюмський район, с-ще Донець, 3 км автомобільної дороги Андріївка-Курган-Мілова, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом автомобілем марки «ВАЗ 2109», реєстраційний номер НОМЕР_2 , належним ОСОБА_2 , в порушення п. 12.1 ПДР не врахував швидкості руху та дорожньої обстановки, внаслідок чого в`їхав у стоячий транспортний засіб автомобіль марки «Mitsubishi» моделі «L200», реєстраційний номер НОМЕР_3 , належний В/Ч НОМЕР_4 , та, в порушення вимоги п. 2.10 «а» ПДР, після вчинення дорожньо-транспортної пригоди залишив місце ДТП. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Невдовзі після дорожньо-транспортної пригоди за його участю, 02.11.2024 за адресою: Харківська область, Ізюмський район, с-ще Донець, вул. Центральна, буд 28, ОСОБА_1 вжив алкоголь, а саме джин-тонік, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.10.«є» Правил дорожнього руху України.

Суд апеляційної інстанції з метою перевірки матеріалів справи та доводів апеляційної скарги надав сторонам провадження всі можливості для представлення доказів по справі для підтримання їхньої правової позиції.

Суд апеляційної інстанції критично ставиться до доводів апелянта про те, що в матеріалах справи немає підтвердження того, що автомобілем керував саме ОСОБА_1 . Факт керування ним транспортним засобом підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів, зокрема, показаннями потерпілого ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_4 , які зазначили, що після ДТП ОСОБА_1 вийшов саме з водійського місця, а його дружина ОСОБА_5 перебувала на передньому пасажирському сидінні, рапортом поліцейського СРПП ВП № 1 Ізюмського РУП ГУНП у Харківській області І. Лютіка та іншими доказами. Разом з тим, сам факт вчинення ДТП підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №164879 від 02.11.2024, схемою місця ДТП, складеною поліцейським СРПП ВП № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області Лютіком І.С., поясненнями потерпілого, свідка та інспектора СРПП ВП № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 . Факт події ДТП та перебування його в момент ДТП в автомобілі не заперечує і сам правопорушник.

Таким чином, склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, в діянні ОСОБА_1 є доведеним, а доводи апелянта необґрунтованими.

Враховуючи те, що факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом є доведеним, то суд не бере до уваги доводи апелянта про те, що правопорушник не був зобов`язаний проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння на вимогу працівника поліції оскільки транспортним засобом не керував.

Разом з тим, з відеозапису з бодікамери поліцейського вбачається, що правопорушник не заперечує факту вживання ним алкоголю після вчинення ДТП, а його дружина у розмові з працівником поліції додала, що він вживав алкоголь не лише після вчинення ДТП, а і до вказаної події. Відтак в діях водія вбачається порушення п. 2.10.є ПДР України.

Окрім того, даний факт підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №164854 від 02.11.2024, рапортом та поясненнями поліцейського СРПП ВП № 1 Ізюмського РУП ГУНП у Харківській області І. Лютіка, поясненнями інспектора СРПП ВП № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 , відеозаписом з бодікамери поліцейського.

Таким чином, склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП в діянні ОСОБА_1 є доведеним, а доводи апелянта необґрунтованими.

Суд апеляційної інстанції критично ставиться до доводів апелянта про те, що правопорушникмісце ДТП залишив не умисно, а через те, що злякався за своє життя та життя дружини, оскільки військові, які знаходилися в автомобілі, що зазнав зіткнення, були розлючені, тому що це не позбавляло ОСОБА_1 залишатись на місці вчинення ДТП згідно з пунктом 2.10.а ПДР України.

Таким чином,склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП в діянні ОСОБА_1 є доведеним, а доводи апелянта необґрунтованими.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 КУпАП судом першої інстанції закрито за відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення, що апелянтом не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Враховуючи усе викладене, підстави ставити під сумнів відомості, відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, відсутні, у зв`язку з чим апеляційний суд вбачає у діях правопорушника, склади адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст.124, ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Всі зібрані у справі про адміністративне правопорушення докази апеляційний суд визнає належними, допустимими та такими, що відповідають вимогам ст. 251 КУпАП.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази та порушення вимог закону, які б спростовували висновки суду і були б підставами для зміни або скасування судового рішення.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» вказується, що у

рішеннях судів та трибуналів мають належним чином пояснюватися підстави, на яких ці рішення ґрунтуються. Ступінь суворості цієї вимоги може бути різним, залежно від характеру рішення, і він має визначатися, виходячи із обставин справи. Однак, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

З вищезазначеного випливає, що інші доводи та пояснення апелянта в апеляційній скарзі є безпідставними або необґрунтованими.

З урахуванням викладеного, суд обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях водія складів адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст.124, ч. 4 ст. 130 КУпАП і, враховуючи характер вчинених правопорушень, ступінь їх суспільної небезпеки - дані правопорушення є грубими порушеннями правил дорожнього руху та є потенційно небезпечними для суспільства, становлять реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожують їх життю, здоров`ю, тяжкість ймовірних наслідків, призначив адміністративне стягнення в межах санкцій вказаних статей.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі, не підлягає.

Керуючись ст.ст. 1,7,25,33,38,294,295 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ :

Постанову Балаклійського районного суду Харківської області від 13 січня 2025 року по справі щодо ОСОБА_1 за ст. 122-4, ст. 124, ч. 5 ст. 126, ч. 4 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника правопорушника, - залишити без задоволення.

Оскарження даної постанови в касаційному порядку у відповідності до ст. 294 КУпАП не передбачено.

Суддя Харківського апеляційного суду О.М. Курило