Справа № 697/2755/24
Провадження № 3/697/225/2025
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року м. Канів

Суддя Канівського міськрайонного суду Черкаської області Скирда Б.К., розглянувши матеріали, які надійшли від Відділу поліції № 1 (м. Канів) Головного управління Національної поліції в Черкаській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 185247 від 30.11.2024, водій ОСОБА_1 , цього ж дня, о 01 год. 19 хв. в м. Каневі, по вул. Котляревського, 5, здійснив рух транспортним засобом, будучи позбавленим права керування та правопорушення протягом року вчинено повторно 15.01.2024 був притягнутий до адміністративної відповідальності постановою БАБ 170052 за ч. 4 ст. 126 КУпАП, чим порушив п. 2.1 а ПДР керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, за що відповідальність передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, свої інтереси уповноважив представляти адвоката Бовшика М.Ю., який в судовому засіданні заперечив факти викладені в протоколі про адміністративне правопорушення та зазначив, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП. З наданого працівниками поліції відеозапису є незрозумілим, яким чином працівники поліції ідентифікували особу правопорушника. Звертає увагу, що на відеозаписі зафіксовано лише складання ними адміністративних матеріалів відносно невідомої особи. При цьому жодного разу обличчя правопорушника не потрапляє в об`єктив боді-камери поліцейських. Враховуючи зазначене, зважаючи на відсутність доказів причетності ОСОБА_1 до вчинення вказаного адміністративного правопорушення та доказів наявності самого факту такого правопорушення, захисник просив справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши в судовому засіданні доводи захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвоката Бовшика М.Ю. та дослідивши письмові матеріали справи, суддя вважає, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адмінвпливу провадиться в межах їх компетенції у точній відповідності з законом (ст. 7 КУпАП).

За положеннями ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у зазначених справах є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суд, відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

У відповідності до ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також враховуючи практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02), «Малофєєва проти росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04), «Карелін проти росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.), суддя виходить з того, що, як і у кримінальному провадженні, так і у справах про адміністративні правопорушення, суд має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у протоколі про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Пунктом 2.1а ПДР України передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідальність за ч. 5 ст. 126 КУпАП настає за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.

Відповідальність за ч. 2 ст. 126 КУпАП настає за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Згідно складеного відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 185247, останній керував транспортним засобом при цьому не мав права керування транспортним засобом відповідної категорії, повторно, протягом року.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, до матеріалів справи долучено лише протокол про адміністративне правопорушення та витяг з системи «Армор» з інформацією про те, що на ОСОБА_1 за постановою БАБ/170052 від 15.01.2024 за порушення ч. 4 ст. 126 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20400 грн. Інших доказів про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП матеріали справи не містили.

З огляду на вказані обставини, постановою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 22.01.2025 матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП відносно ОСОБА_1 повернуто до ВП № 1 ЧРУП ГУНП в Черкаській області для належного оформлення, оскільки до матеріалів справи на підтвердження повторного вчинення адміністративного правопорушення не додано належним чином засвідчену копію постанови Відділу поліції № 1 (м. Канів) Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області серії БАБ № 170052 про накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 126 КУпАП, з якої вбачається повторність вчинення адміністративного правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП, що позбавляє суд можливості встановити наявність чи відсутність такої кваліфікуючої ознаки адміністративного правопорушення як повторність. Також зазначено, що зазначена постанова могла бути оскаржена особою та в подальшому скасована.

06.02.2025 до суду після дооформлення повторно надійшли матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП та надано копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 170052 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Однак, як вбачається зі змісту наданої постанови, вона не містить підпису особи, яка винесла постанову, підпису особи, притягнутої до адміністративної відповідальності про отримання копії постанови (або запису про відмову від підпису) або направлення копії постанови рекомендованим листом на адресу проживання правопорушника, підпису особи щодо якої складено постанову про роз`яснення її прав, строку оскарження, тому надана постанова не є належним та допустимим доказом з огляду на диспозицію ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Крім цього, матеріали справи не містять відомостей щодо оскарження ОСОБА_1 зазначеної постанови, оскільки як зазначалося у постанові суду від 22.01.2025 про направлення справи для належного оформлення, постанова серії БАБ № 170052 могла бути оскаржена особою та в подальшому бути скасована.

Оглядом відеозапису з нагрудної камери працівника поліції взагалі неможливо встановити ані особу водія, ані транспортний засіб, ані факт керування саме ОСОБА_1 транспортним засобом, оскільки відеозапис відбувався в темну пору доби, направлення зйомки не охоплює обличчя водія, а зафіксовано лише складання працівниками поліції адміністративних матеріалів в салоні автомобіля. При цьому жодного разу обличчя правопорушника не потрапляє в об`єктив боді-камери працівника поліції. Працівник поліції, складаючи протокол про адміністративне правопорушення, під відеозапис також не називав прізвище, ім`я та по батькові особи відносно якої він складає такий протокол, що унеможливлює ідентифікацію такої особи.

Враховуючи наведене та те, що працівниками поліції фактично не було встановлено особу правопорушника, відеозапис з нагрудних камер поліцейських, який долучений до матеріалів справи, є недопустимим доказом.

У постанові від 26.04.2018 у справі № 338/1/17 Верховний Суд роз`яснив, що саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

Отже, до протоколу про адміністративне правопорушення не надано суду доказів вчиненням ОСОБА_1 протягом року будь-якого з порушень, передбачених ч.ч. 2-4 ст. 126 КУпАП, тобто, зміст викладених у протоколі обставин вчинення правопорушення не відповідає змісту диспозиції ч. 5 ст. 126 КУпАП, а надані докази на підтвердження інкримінованого правопорушення не є належними та допустимими з огляду на диспозицію ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Також матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 не мав права керування транспортним засобом відповідної категорії.

Таким чином, в судовому засіданні не було доведено «поза розумним сумнівом» належними до допустимими доказами факту того що ОСОБА_1 не мав права керування транспортним засобом відповідної категорії, а також доказів вчинення ним адміністративних правопорушень передбачених ч.ч. 2-4 ст. 126 КУпАП.

Разом з тим, необхідно зазначити, що згідно з ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у ч. 3-5 цієї статті. При цьому адміністративним стягненням є міра відповідальності, яка застосовується з метою виховання особи, яка вчинила правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (ст. 23 КУпАП), а адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).

Зі змісту наведених правових норм та їх аналізу вбачається, що закриття провадження на підставі ч. 2 ст. 38, п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП можливе тільки за одночасної наявності таких умов: 1) вчинення особою адміністративного правопорушення; 2) сплив встановленого законом тримісячного строку, перебіг якого розпочинається з дня вчинення адміністративного правопорушення (при триваючому правопорушенні - з дня його виявлення).

Слід наголосити, що під строком розуміють тривалість часу, з початком перебігу або із спливом якого правові норми пов`язують настання певних юридичних наслідків. При цьому строк розглядається у двох формах існування: позитивній (коли юридичні наслідки пов`язуються із спливом строку) і негативній (коли юридичне значення має саме перебіг строку).

Як вбачається зі змісту п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, законодавець розглядає встановлений трьохмісячний строк у його позитивній формі, адже передбачає такі правові наслідки його спливу як закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення. При визначенні початку перебігу вказаного строку законодавець використовує суб`єктивні та об`єктивні критерії. Використання об`єктивного критерію передбачає обчислення строку з моменту вчинення правопорушення, суб`єктивного - з моменту, коли уповноважена особа отримала чи повинна була отримати інформацію щодо порушення належного йому права, свободи чи охоронюваного законом інтересу. Для обчислення встановленого законом строку для накладення стягнення та закриття провадження в справі у зв`язку з його спливом необхідним є встановлення факту вчинення правопорушення - протиправної, винної дії чи бездіяльності.

З огляду на викладене, закриття провадження у справі за п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП можливе лише за умови встановлення судом факту вчинення особою винної протиправної дії чи допущення винної протиправної бездіяльності, що підпадає під ознаки правопорушення.

Наявність можливого правопорушення, не доведеного та не підтвердженого належними та допустимими доказами, не може бути достатньою підставою для закриття провадження у справі з цих підстав, оскільки однією з самостійних підстав для закриття провадження у справі законодавець визначає відсутність події і складу адміністративного правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП), тобто у разі, якщо факту вчинення правопорушення встановлено не буде, то провадження у справі підлягатиме закриттю саме на підставі п. 1, а не п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

У зв`язку з вищевикладеним, суд, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, вважає за необхідне провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП з підстав недоведеності його вини.

Оскільки, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження по справі, судовий збір на підставі ст. 40-1 КУпАП стягненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 9, 126, п. 1 ч. 1 ст. 247, ст.ст. 283-285 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Канівський міськрайонний суд Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня винесення постанови.

Суддя Б. К. Скирда