Справа № 475/1340/24 Головуючий у першій інстанції Кащак А.Я.
Провадження № 33/812/109/25 Доповідач апеляційного суду Лівінський І.В.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

іменем України

11 березня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Лівінського І.В.,

з секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

за участю захисника Вовчанської Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на постанову Доманівського районного суду Миколаївської області від 10 лютого 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, обліковий номер картки платника податків НОМЕР_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік,

в с т а н о в и в :

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 21 жовтня 2024 року серії ААД №784254, 21 жовтня 2024 року о 01 год. 24 хв. в с. Володимирівка, вул. Леніна, Вознесенського району Миколаївської області водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки СHEVROLET NIVA, номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку водій відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, (далі ПДР), за що передбачена адміністративна відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП. Від керування транспортним засобом відсторонений, керування передано тверезому водію.

Постановою Доманівського районного суду Миколаївської області від 10 лютого 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить вказану постанову скасувати та закрити провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП за відсутності у його діях складу адміністративного правопорушення.

Апелянт зазначає, що суд в повному обсязі проігнорував принцип «поза розумним сумнівом». Суд побачив те, що відсутнє на відеозаписі, який вважається судом основним доказом у справі.

Так, суд зазначає, що в судовому засіданні було досліджено диск на якому містяться відеофайли. З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що до протоколу в якості доказу долучені відеодокази зафіксовані на бодікамері.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, яким технічним засобом було здійснено відеозапис. При цьому, апелянт посилається на правову позицію, яка міститься у постанові Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 428/2769/17; від 15 листопада 2018 року у справі № 524/5536/17.

Апелянт зазначає, що твердження суду є надуманими та не відповідають тому, що зафіксовано відеокамерою. Із наданого відеозапису не можливо встановити ні марку автомобіля, ні його реєстраційний номер, ні хто керує автомобілем. Крім того, відеозапис не містить моменту зупинки автомобіля та виходу з нього водія. Оскільки відеозапис зроблений вночі, це не дає можливості бачити всіх осіб, що були свідками інциденту.

Також відеозапис, який доданий до протоколу не є безперервним, що є порушенням розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка затверджена Наказом МВС України від 18 грудня 2018 року № 1026.

Апелянт вважає, що поліцейські ухилилися від проведення безперервної зйомки та зняли той проміжок часу, який їм був вигідний. Отже, відсутність безперервного відеозапису ставить під сумнів законність проведення поліцейськими вказаних дій та позбавляє можливості об`єктивно перевірити обставини пов`язані із виявленням та фіксацією адміністративного правопорушення.

Зазначає, що відеозапис є електронними доказом, а тому його копія яка надана суду має бути обов`язково засвідчена електронним цифровим підписом автора або особи уповноваженої на виготовлення наданої копії. Між тим, відеозапис не засвідчено електронним цифровим підписом. Таким чином, відеозапис, долучений до матеріалів справи не може бути взятий до уваги як належний доказ.

Апелянт вважає, що постанова суду є незаконною, оскільки суд взяв до уваги лише ті докази які на його думку підтверджують вчинення ОСОБА_1 правопорушення і притягнув його до адміністративної відповідальності. При цьому суд не надав належної оцінки тим порушенням закону, які було вчинено поліцейськими.

Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 62 Конституції України всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Апелянт вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення не доведена належним чином, відповідно, постанова суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі за відсутності в діях ОСОБА_1 події та складу правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Переглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги з дотриманням вимог частини 7 статті 294 КУпАП, апеляційний суд дійшов наступного.

За положеннями статті 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень пункту 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Невиконання вказаних вимог утворюють склад правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Як вбачається з диспозиції частини 1 статті 130 КУпАП адміністративна відповідальність настає не тільки у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само, і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до частини 1 статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №784254 від 21 жовтня 2024 року, вбачається, що водій ОСОБА_1 , 21 жовтня 2024 року о 01 год. 24 хв. в с. Володимирівка, вул. Леніна, Вознесенського району Миколаївської області керував транспортним засобом марки СHEVROLET NIVA, номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП. Від ознайомлення під підпис зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 відмовився. В графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» зазначено, «надасть в суді». При цьому, будь яких заперечень щодо складеного відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не надав. У протоколі також зазначено, що водій від керування транспортним засобом відсторонений (а.с.1).

У вищевказаному протоколі зазначені посада, найменування підрозділу поліції, звання та прізвище, ім`я та по-батькові особи, яка його складала, та його підпис. Також, зі змісту протоколу встановлено, що в ньому зазначено час, місце вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення. Протокол про адміністративне правопорушення містить відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Отже, вказаний протокол складений за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених статтею 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 7 листопада 2015 року № 1395 (далі Інструкція № 1395).

Порушень співробітниками поліції положень вказаної Інструкції при оформленні відносно ОСОБА_1 матеріалів про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 130 КУпАП судом апеляційної інстанції не виявлено.

Згідно з частинами 1-3 статті 266 КУпАП передбачено, що особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а також факт його відмови пройти відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння підтверджений відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції, який доданий до протоколу про скоєння адміністративного правопорушення серії ААД №784254 (а.с.5).

З інформації, що міститься на DVD диску вбачається, що відеозапис події 21 жовтня 2024 року складається із чотирьох відеофайлів з нагрудної камери поліцейського.

З цих відеозаписів, оглянутих в суді апеляційної інстанції, вбачається, що співробітники поліції наздоганяють автомобіль СHEVROLET NIVA, який зупиняється о 1 годині 24 хвилини 21 жовтня 2024 року (WhatsApp Video 2025-01-15 at 10.59.02; WhatsApp Video 2025-01-15 at 10.51.35). На наступних відеозаписах видно, що біля зупиненого поліцейськими автомобіля СHEVROLET NIVA перебуває ОСОБА_1 , особу якого поліцейські встановили по номерному знаку цього транспортного засобу НОМЕР_2 , у зв`язку з відсутністю у водія відповідних документів. Під час суперечки з поліцейським ОСОБА_1 пояснює, що він керував автомобілем, поліцейські не мали підстав зупиняти його автомобіль, а також не мають права вимагати від нього пройти огляд на стан сп`яніння (WhatsApp Video 2025-01-15 at 10.46.28; WhatsApp Video 2025-01-15 at 10.45.47 (1)).

Також з відеозапису вбачається, що під час спілкування поліцейських з ОСОБА_1 , у останнього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме, запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів. Працівником поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного приладу "Драгер", на що ОСОБА_1 відмовився (файл «WhatsApp Video 2025-01-15 at 10.45.47 (1)» час запису 01:30). Тоді працівником поліції водієві було роз`яснено його право пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у найближчому медичному закладі. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у найближчому медичному закладі водій категорично відмовився (час запису 01:31, назва файлу «WhatsApp Video 2025-01-15 at 10.45.47 (1)»).

Після чого поліцейський роз`яснив водію, що відносно нього буде складений протокол про адміністративне правопорушення.

Всі чотири відеозаписи цілком узгоджуються між собою щодо дати, часу і послідовності подій.

Події правопорушення, зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення 21 жовтня 2024 року, в повній мірі відображені на відеозаписах, доданих до матеріалів справи.

Отже, вказаний відеозапис зроблений працівниками поліції з дотриманням вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка затверджена Наказом МВС України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі Інструкція № 1026), в тому числі щодо безперервності запису з моменту коли працівник поліції запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, до моменту його відмови від проходження такого огляду та складання протоколу.

Тому цей відеозапис є належним та допустимим доказом вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП

Отже, працівник патрульної поліції зафіксував у встановленому законом порядку відмову водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки або у відповідному медичному закладі.

Тому, зазначеним вище відеозаписом спростовуються твердження апелянта, що відеозапис не відображає відомостей про вчинення адміністративного правопорушення, оскільки з відеозапису чітко видно, що на вимогу працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки чи в медичному закладі, водій ОСОБА_1 відмовився.

Твердження апеляційної скарги, що з відеозапису не можливо встановити ні марку автомобіля, ні його реєстраційний номер, ні хто ним керує, спростовуються вищевказаним відеозаписом із відеореєстратора нагрудної камери працівників поліції, який беззаперечно свідчить про рух автомобіля СHEVROLET NIVA, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням саме ОСОБА_1 . Останній не заперечував, що перебував за кермом транспортного засобу, який наздоганяли працівники поліції, не заперечував обставини керування ним транспортним засобом.

В апеляційній скарзі захисник, посилаючись на висновки Верховного Суду, які містяться у постановах від 24 січня 2019 року у справі 428/2769/17, та від 15 листопада 2018 року у справі № 524/5536/17, зазначив, що відеозапис, який доданий до протоколу, не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого його здійснено, а тому цей відеозапис є неналежним доказом.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Разом з тим, у постановах Верховного Суду, на які посилався захисник, та у справі, що є предметом перегляду апеляційного суду, встановлено різні фактичні обставини.

Зокрема, у вказаних справах предметом дослідження Верховного Суду було правомірність складання поліцейським постанови по справі про адміністративне правопорушення за правилами статті 283 КУпАП.

В даній справі, патрульний поліцейський склав протокол про адміністративне правопорушення в порядку, передбаченому статтею 256 КУпАП, яка не містить такої обов`язкової вимоги, як відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Тому, посилання апелянта на зазначені постанови Верховного Суду, є недоречним.

Необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що відеозаписи, які містяться на DVD диску, не можуть вважатись належним та допустимим доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, оскільки вони не засвідчені електронним цифровим підписом, та в протоколі про адміністративне правопорушення відсутня інформація про відеозаписувальний пристрій.

Норми законодавства про адміністративні правопорушення (КУпАП) не містять вимог щодо порядку фіксації факту керування порушником транспортними засобами, а тому ця обставина має доводитись за загальними вимогами щодо доказів (стаття 251 КУпАП).

Відеозаписи, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення у справі, сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки не містять ознак фальсифікації та фабрикації.

Із відеозаписів вбачається, що саме ОСОБА_1 , особа якого, зафіксована на відеозаписі та співпадає із особою, яка була встановлена працівниками поліції, керував транспортним засобом та відмовився проходити огляд на стан сп`яніння.

Отже, відеозаписи події є належними та допустимими доказами. А тому, місцевий суд обґрунтовано поклав їх в основу доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1статті 130 КУпАП.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, підтверджується також рапортом поліцейського СРПП ВП №2 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області А.Гомзяка, згідно якого встановлено, що 21 жовтня 2024 року під час патрулювання вулиць с. Володимирівка в ході чого було виявлено порушення правил дорожнього руху водієм транспортного засобу марки «Сevrolet Niva», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 . Водій здійснюючи поворот не подав сигнал світловими покажчиками повороту відповідно напрямку, чим порушив п.9.2.б ПДР України чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 122 КУпАП. Згідно статті 35 ЗУ «Про Національну поліції України» транспортний засіб було зупинено та водію було роз`яснено причину зупинки та здійснено перевірку документів в ході якої було встановлено, що водій не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом, чим порушив вимоги пункту 2.1.а ПДР, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 126 КУпАП. В ході спілкування з водієм було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини роту, поведінка, що не відповідала ситуації на, що водію ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці або в лікарні на, що останній відмовився. Від дачі будь-яких пояснень на місці відмовився, а також від підписання адмінпротоколу водій відмовився (а.с.2).

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять належних доказів, які підтверджують наявність події адміністративного правопорушення та складу адміністративного правопорушення за частиною 1 статті 130 КУпАП, не заслуговують на увагу.

Частиною 1 статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Тобто адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Об`єктом даного адміністративного правопорушення за частиною 1 статті 130 КУпАП є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а також безпеки на річковому транспорті та маломірних суднах.

Об`єктивна сторона зазначеного правопорушення виражається, зокрема у формі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан, зокрема, алкогольного сп`яніння.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Суб`єкт адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП спеціальний - водій транспортного засобу, або інша особа, яка керувала транспортним засобом.

Отже, зафіксовані на вказаному вище відеозаписі обставини повністю узгоджуються з даними викладеними поліцейським у протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , які об`єктивно узгоджуються між собою і з достатньою повнотою підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом і порушення останнім вимог пункту 2.5 ПДР, чим спростовують доводи апеляційної скарги про відсутність події та складу даного адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, який поставився критично до пояснень, наданих в судовому засіданні ОСОБА_1 та свідками ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про те, що за кермом автомобіля перебував ОСОБА_2 , як такі, що здійснено з метою уникнення ОСОБА_1 покарання. При цьому судом правильно враховано, що ОСОБА_2 є другом ОСОБА_1 , а ОСОБА_3 є матір`ю останнього, показання цих свідків мають ряд протиріч і розбіжностей, та ці показання не узгоджуються з відеозаписом.

Таким чином, сукупність досліджених в матеріалах справи доказів, а саме протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №784254 від 21 жовтня 2024 року, відеозапису з нагрудної камери поліцейського, рапорту поліцейського, свідчить про доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою, а їх сукупність є достатньою для прийняття рішення по справі щодо ОСОБА_1 .

За такого, твердження апелянта про те, що суд першої інстанції при розгляді справи допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, в ході розгляду провадження в суді апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження.

Таким чином, в апеляційній скарзі не наведено належних і достатніх підстав для спростування висновків суду першої інстанції, не було здобуто таких доказів і при проведенні апеляційного розгляду.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

ОСОБА_1 , реалізувавши своє право керувати транспортним засобом, погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.

Апеляційний суд вважає, що у справі, яка переглядається, дотримано судом стандарт доведення висунутого ОСОБА_1 обвинувачення у скоєнні передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП правопорушення поза розумним сумнівом. В цьому разі стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, які є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було учинено і особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, або відносно якої закрито адміністративне провадження з нереабілітуючих підстав, є винною у вчиненні цього правопорушення. У справі, яка переглядається, належними та допустимими доказами доведено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на вимогу працівника поліції, який підтверджений. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Невизнання ОСОБА_1 своєї провини в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, є способом його самозахисту, бажанням уникнути відповідальності та спростовується матеріалами справи.

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації чи їх неналежності, апелянтом не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.

З огляду на наведене, підстави для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі, як того просить апелянт, відсутні.

Керуючись статтями 283, 294 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Доманівського районного суду Миколаївської області від 10 лютого 2025 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду І.В. Лівінський