Тернівський районний суд міста Кривого Рогу
Дніпропетровської області
справа № 215/1567/25
номер провадження 3/215/880/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року суддя Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Дудіков А.В., розглянувши матеріал, який надійшов від Криворізької спеціалізованої прокурату у сфері оборони Східного регіону, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, сапера розмінування електрик 4 відділення розмінування 1 взводу розмінування 4 роти розмінування ВЧ НОМЕР_1 у військовому званні «сержант», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення № 8 від 06.03.2025, сержант ОСОБА_1 , будучи військовою службовою особою, перебуваючи на посаді сапера розмінування електрик 4 відділення розмінування 1 взводу розмінування 4 роти розмінування в пункті тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), діючи в умовах воєнного стану, 28.02.2025 згідно усного наказу командира 4 роти розмінування військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_2 , у період часу з 08 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв. повинен був виконати завдання адміністративно-господарської діяльності, а саме: здійснити заготівлю дров на опалення в місці тимчасового розташування підрозділу, в порушення наказу командира 4 роти розмінування військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_2 , сержант ОСОБА_1 внаслідок неналежного контролю за підлеглим йому особовим складом не виконав поставлених задач, чим вчинив недбале ставлення до військової служби, внаслідок чого сержант ОСОБА_1 міг заподіяти втрату паливно-мастильних матеріалів та переохолодження особового складу військової частини НОМЕР_1 .

В діях сержанта ОСОБА_1 вбачаються ознаки адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

У заяві ОСОБА_1 просив розглянути адміністративний протокол про вчинення ним адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП без його участі. Зазначив, що права та обов`язки йому роз`ясненні та зрозумілі. Свою вину визнає у повному обсязі та просив суворо не карати.

Відповідно до вимог ст. 268 КУпАП - неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, не перешкоджає розгляду справи по суті у її відсутність.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до наступного.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч. 2 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до положень ст. 252 КУпАП - орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У п. 52 рішення ЄСПЛ від 05.02.2008 року «Романаускас проти Литви» судом констатовано, що національний суд повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП суду надано: протокол про адміністративне правопорушення № 8 від 06.03.2025 повідомлення про адміністративне правопорушення; рапорт командира 4 роти розмінування ВЧ НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_3 ; письмові пояснення старшини 4 роти розмінування ВЧ НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_4 , старшого техніка 4 роти розмінування ВЧ НОМЕР_1 ст. сержанта ОСОБА_5 , службову характеристику ОСОБА_1 ; витяг з наказів командира військової частини НОМЕР_1 (по строковій службі) № 2 від 02.10.2024; копію військового квитра ОСОБА_1 ; копію посвідчення ОСОБА_1 .

Не зважаючи на визнання ОСОБА_1 вини, суд зазначає наступне.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджується належними доказами. При цьому суд приймає вмотивовану постанову тільки в межах викладених уповноваженою посадовою особою обставин у протоколі про адміністративне правопорушення та обсягу доказів, наявних в матеріалах справи.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення № 8 від 06.03.2025, сержант ОСОБА_1 , будучи військовою службовою особою, перебуваючи на посаді сапера розмінування електрик 4 відділення розмінування 1 взводу розмінування 4 роти розмінування в пункті тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), діючи в умовах воєнного стану, 28.02.2025 згідно усного наказу командира 4 роти розмінування військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_2 , у період часу з 08 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв. повинен був виконати завдання адміністративно-господарської діяльності, а саме: здійснити заготівлю дров на опалення в місці тимчасового розташування підрозділу, в порушення наказу командира 4 роти розмінування військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_2 , сержант ОСОБА_1 внаслідок неналежного контролю за підлеглим йому особовим складом не виконав поставлених задач, чим вчинив недбале ставлення до військової служби, внаслідок чого сержант ОСОБА_1 міг заподіяти втрату паливно-мастильних матеріалів та переохолодження особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Статтею 172-15 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби.

Оскільки стаття 172-15 КУпАП не містить тлумачення поняття недбалого ставлення до військової служби, з метою додержання принципу законності, при вирішенні питання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, виникає необхідність в застосуванні принципу аналогії закону найбільш близької галузі права - кримінального права.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 367 КК України, службовою недбалістю визначено невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб.

Тобто, з огляду на справу, що розглядається, під недбалим ставленням військової службової особи до військової служби слід розуміти невиконання або неналежне виконання військової службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них.

За змістом ст. 172-15 КУпАП ця норма закону є бланкетною, тобто при притягнені особи до адміністративної відповідальності у протоколі про адміністративне правопорушення повинно бути наведено не тільки найменування норм правових актів у тому числі відомчих, а й їхній зміст щодо кола посадових обов`язків (повноважень), у порушенні яких обвинувачується особа. Тобто повинно бути чітко зазначено нормативний акт з переліком службових обов`язків військової службової особи, у невиконанні або неналежному виконанні ця особа обвинувачується.

Відповідно до положень Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах. Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями

Згідно пункту 16 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами ЗС України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Проте, в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, яким саме документом встановлюється коло службових обов`язків ОСОБА_1 , відсутні дані про те, що він був ознайомлений з колом своїх обов`язків, та не зазначено які саме з цього кола службових обов`язків він не виконував або неналежно виконував.

Із долученого до матеріалів справи витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 2 від 02.10.2024, службової характеристики вбачається, що сержант ОСОБА_1 є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 на посаді сапера розмінування-електрика 4 відділення розмінування 1 взводу розмінування 4 роти розмінування ВЧ НОМЕР_1 , який прибув з військової частини НОМЕР_3 АДРЕСА_2 . Отже, сержант ОСОБА_1 не є військовим начальником, або військовослужбовцем, який постійно чи тимчасово обіймає посаду пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, а тому не відноситься до військових службових осіб в розумінні приписів ст. 172-13 КУпАП, і відповідно не є суб`єктом адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено у ст. 172-15 КУпАП. Інших належних доказів, що сержант ОСОБА_1 займає посаду пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків і є військовою службовою особою, суду не надано.

У зв`язку із чим твердження в протоколі про адміністративне правопорушення про вчинення ОСОБА_1 недбалого ставлення до військової служби є не обґрунтованим.

Відсутність в матеріалах справи посадової інструкція сержанта ОСОБА_1 або інших доказів щодо зайняття ОСОБА_1 посади пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків як військовою службовою особою у військовій частині НОМЕР_1 , унеможливлює висновок про винність останнього у недбалому ставленні до військової служби. Тобто в ході судового розгляду не встановлено ознак складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Обов`язок органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення, нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, та звільняє особу від необхідності доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Згідно зі ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

З урахуванням наведеного, з точки зору достатності доказів, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять тієї сукупності доказів, яка б усунула обґрунтований сумнів щодо доведеності наявності в діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Разом з тим, суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що «вимагає обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, та «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України, від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010, Конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: права і свободи людини і громадянина, закріплені в Конституції, не є вичерпними; конституційні права і свободи не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (стаття 22); громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом (частина перша статті 24); юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП - провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, з урахуванням положень ст. 247 КУпАП, провадження у справі відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 247, 251, 252, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд ,

П О С Т А Н О В И В

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Постанова суду може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Суддя