Cправа №607/4402/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2025 року м. Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Черніцька Ірина Миколаївна, розглянувши матеріали, які надійшли від Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживаючої та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1

за ч.ч. 1, 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

з участю: ОСОБА_1 , потерпілих ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , адвоката Муж В.В.

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №621895 від 21 лютого 2025 року, гр. ОСОБА_1 29 січня 2025 року близько 21 год, перебуваючи по АДРЕСА_2 , вчинила відносно онука ОСОБА_4 , домашнє насильство психологічного характеру, а саме висловлювала словесні образи внаслідок чого завдана шкоду його психічному здоров`ю, чим порушила вимоги Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 173-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Окрім того, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №621894 від 21 лютого 2025 року, ОСОБА_1 29 січня 2025 року близько 21 год, перебуваючи по АДРЕСА_2 , вчинила домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно своєї колишньої невістки ОСОБА_3 , а саме словесно ображала та декілька раз вдарила палицею та штовхнула останню, внаслідок чого завдана їй фізичного болю та шкоду психічному здоров`ю.

Вказаними діями ОСОБА_1 порушила вимоги Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 173-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що є матір`ю ОСОБА_5 , який перебував у зареєстровану шлюбі із ОСОБА_3 . Від даного шлюбу у них є син ОСОБА_6 . На даний час шлюб між її сином та ОСОБА_3 розірваний. У їх спільній сумісній власності є квартира за АДРЕСА_3 , в якій після розірвання шлюбу залишився проживати її син. Між колишнім подружжя не досягнуто згоди щодо порядку користування квартирою, внаслідок чого між ними постійно виникають конфлікти. 29 січня 2025 року о 20 год до неї зателефонував син та повідомив, що до нього прийшла ОСОБА_3 та хоче її бачити. Вона разом зі донькою ОСОБА_7 , приїхали за місцем проживання сина, де вже були присутній працівники поліції, яких викликала ОСОБА_3 .

Вказала, що заперечує обставини викладені у протоколі. Будь -якого домашнього насильства відносно колишньої невістки та онука ОСОБА_8 не вчиняла та не ображала їх, не штовхала та не била палицею. Навпаки, саме колишня невістка ОСОБА_9 штовхнула її. Заперечила також ті обставини, що нібито після того, як ОСОБА_3 вийшла з квартири, вона закрила двері та всупереч волі онука ОСОБА_8 перешкоджала йому вийти з квартири.

Потерпіла ОСОБА_3 пояснила суду, що квартира по АДРЕСА_2 є спільною власністю, та належить їй разом із колишнім чоловіком. Більше трьох років вони проживають окремо, син проживає разом з нею по АДРЕСА_4 . Між ними склався порядок користування спільною квартирою, відповідно до якого, вона має свою кімнату, в якій зберігає свої речі, син має свою кімнату, а ОСОБА_5 користується вітальнею. Кілька місяців тому вона помітила, що серцевина у вхідних дверях замінена, однак ОСОБА_5 не надав їй ключі до квартири. 29.01.2025 вона разом з ОСОБА_8 прийшли у квартиру, двері відчинив колишній чоловік, впустив їх у квартиру, однак надати ключі відмовився, внаслідок якого вона викликала поліцію. ОСОБА_5 викликав своїх родичів, мати ОСОБА_10 , сестру ОСОБА_7 та її доньку, які почали її ображати. В подальшому, коли працівники поліції, залишили квартиру, вона вийшла з квартири, а син ОСОБА_8 залишився у квартирі, де ОСОБА_1 продовжувала ображати його, закрила квартиру та перешкоджала вийти.

ОСОБА_2 пояснив, що більше трьох років проживає з матір`ю по АДРЕСА_5 . Квартира по АДРЕСА_6 є спільною сумісною власністю батьків. Батько змінив замки на вхідних дверях квартири та мати не мала доступу до квартири. 29 січня 2025 року він разом з матір`ю прийшли у квартиру по АДРЕСА_6 , де між батьками виник конфлікт. Мати викликала поліцію, а згодом приїхали ОСОБА_1 , з родичами. ОСОБА_1 ображала матір, випихала її з квартири палицями, за допомогою яких пересувається, та агресивно висловлювалась у його сторону. Згодом ОСОБА_1 перекрила йому вихід з квартири, не випускала і ображала його .

Присутній в судовому засіданні захисник потерпілих - адвокат Муж В.В. зазначив, що в діях ОСОБА_1 є склад правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП, що в сукупності підтверджується наявним у справі доказами.

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши в сукупності докази, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

В силу вимог ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з вимогами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Положеннями ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Приписами ч. 2 ст. 173-2 КУпАП встановлено відповідальність за діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Виходячи зі змісту вказаної правової норми, визнаючи особу винною за ч. ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП, суд повинен визначити яке насильство було вчинено по відношенню до потерпілого, конкретизувати в чому воно виражалося і яка шкода заподіяна чи могла бути заподіяна потерпілом.

Згідно з вимогами п. п. 3, 14 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Економічне насильство - навмисні дії одного члена сім`ї щодо іншого, спрямовані на позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.Враховуючи викладене, домашнє насильство має місце тоді, коли діяння фізичного, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи фактичне настання фізичної або психологічної шкоди.

Самі по собі, конфліктні стосунки між родичами та вживання нецензурної лексики, не утворюють склад адміністративного правопорушення передбаченого ст.173-2 КУпАП. Тільки у тому випадку, коли вони спрямовані на обмеження волевиявлення особи, або якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи, зазначені дії становлять собою об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП.

Стосовно інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, викладеному у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №2621894 від 21 лютого 2025 року слід зазначити наступне.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №621894 від 21 лютого 2025 року, ОСОБА_1 29 січня 2025 року близько 21 год, перебуваючи по АДРЕСА_2 , вчинила домашнє насильство психологічного та фізичного характер відносно своєї колишньої невістки ОСОБА_3 , а саме словесно ображала та декілька раз вдарила палицею та штовхнула останню, внаслідок чого завдана їй фізичного болю та шкоду психічному здоров`ю.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Із наведеного слідує, що адміністративній відповідальності за ст. 173-2 КУпАП можуть бути піддані лише ті особи, на яких поширюється дія Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

В силу вимог ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено сферу дії законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_11 та ОСОБА_12 спільно не проживали та не проживають, не ведуть спільного побуту, а тому вони не є суб`єктами, на яких поширюється дія Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Вказані обставини виключають в діях ОСОБА_1 склад адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, викладеного у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД № 621894 від 21 лютого 2025 року щодо вчинення нею домашнього насильства відносно колишньої невістки ОСОБА_3 .

Відносно адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, яке інкримінується ОСОБА_10 згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 621895 від 21 лютого 2025 року, суд зазначає наступне.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №621895 від 21 лютого 2025 року, гр. ОСОБА_1 29 січня 2025 року близько 21 год, перебуваючи по АДРЕСА_2 , вчинила відносно онука ОСОБА_4 , домашнє насильство психологічного характеру, а саме висловлювала словесні образи внаслідок чого завдана шкоду його психічному здоров`ю.

На підтвердження обставин, викладених у протоколі працівниками поліції долучено:

-заяву ОСОБА_3 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 щодо подій, які мали місце 29 січня 2025 року по АДРЕСА_2 ;

-письмові пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від 24 лютого 2025 року;

-письмові пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_5 від 21 лютого 2025 року;

-відеоматеріали на диску з нагрудних камер працівників поліції.

Згідно з вимогами ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.

Висновок суду про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 вказав, що 29 січня 2025 року між ним та колишньою дружиною виник конфлікт з приводу заміни замків на вхідних дверях, внаслідок чого дружина викликала поліцію, а він, на прохання дружини, зателефонував своїй матері. Згодом у квартиру приїхала мати, разом з його сестрою ОСОБА_7 та племінницею. Між ними з однією сторони та ОСОБА_3 дійсно відбувався конфлікт, однак, ОСОБА_1 не ображала ОСОБА_8 та будь-яких агресивних висловлювань в його сторону він не чув. Також він не бачив, щоб мати штовхала палицею ОСОБА_3 , навпаки остання штовхнула матір. Також вказав, що ніхто не перешкоджав ОСОБА_8 вийти з квартири. Після того як ОСОБА_3 вийшла з квартири, він з сином ОСОБА_8 залишись у коридорі та вони ще кілька хвилин продовжували спілкуватись.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона є донькою ОСОБА_10 та була присутньою 29 січня 2025 року під час даного конфлікту, оскільки приїхала разом з матір`ю на виклик брата ОСОБА_5 . Так, між братом та ОСОБА_3 часто виникають конфлікти щодо користування спільною квартирою. Однак вона не чула, щоб мати будь-яким чином ображала ОСОБА_8 та агресивно висловлювалась в його сторону. Вона не бачила, щоб мати перешкоджала ОСОБА_8 вийти з квартири. Навпаки, вона була свідком, як ОСОБА_3 вийшла з квартири, а її брат ОСОБА_5 разом з сином залишись у коридорі та продовжували спілкуватись.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи вважаю, що в матеріалах справи наявні протилежні та взаємовиключні пояснення сторін конфлікту, що позбавляє суд можливості беззаперечно встановити факт вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства відносно онука ОСОБА_8 , а інші докази в матеріалах справи відсутні.

Долучені до матеріалів справи відеоматеріали з нагрудних камер працівників поліції не підтверджують обставин викладених у протоколі серії ВАД № 621895, а саме щодо вчинення домашнього насильства психологічного характеру ОСОБА_1 відносно ОСОБА_8, а саме висловлювання в його сторону словесних образ.

З вказаних відеозаписів не встановлено і вчинення ОСОБА_1 фізичного насильства щодо ОСОБА_8 , про яке зазначали потерпілі в судовому засіданні.

Інших доказів, які б беззаперечно підтверджували вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, зазначеного в протоколі, в матеріалах справи немає.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, без його належного правового аналізу, не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Таким чином, судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази, які в їх сукупності та взаємозв`язку доводили б вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, а будь-які сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на користь ОСОБА_1 .

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

При цьому, державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України, оскільки доказування є правом особи, а не її юридичним обов`язком.

Суддя наголошує, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється тільки в межах обставин, викладених у протоколі, та орган, який розглядає справу про адміністративне правопорушення та суд, який переглядає оскаржувану постанову не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, не має право пред`являти нових звинувачень, оскільки це буде вважатися порушенням права на захист. (подібні висновки викладені у рішеннях ЄСПЛ у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v.Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v.Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до вимог ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, оцінюючи в сукупності наявні у справі докази, суд приходить до висновку про те, що наявні у справі докази вини ОСОБА_1 у вчинені нею дій, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП, не є переконливими і достатніми, а тому приходить до висновку про недоведеність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП.

Згідно з вимогами п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 173-2, 247, 252, 283, 284 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за ч. ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП закрити, у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративних правопорушень.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 статті 7 КУпАП протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Суддя І.М. Черніцька