Дата документу Справа № 336/2161/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/2161/24 Головуючий в 1 інст. Кулик В.Б.
Провадження №33/807/87/25 Доповідач в 2 інст. Дадашева С.В.
Категорія ч.3 ст.172-20 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2025 року місто Запоріжжя

Суд апеляційної інстанції у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Дадашевої С.В., за участю захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ( ОСОБА_1 ) - адвоката Асауленка І.О., розглянув в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , за апеляційною скаргою захисника останнього адвоката Асауленка І.О. на постанову Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 28 травня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 17 000 грн 00 коп.

Згідно з постановою суду, 29 лютого 2024 року о 05 год. 00 хв., солдат ОСОБА_1 , будучи військовою службовою особою, проходячи військову службу на посаді командира відділення військової частини НОМЕР_1 , в умовах особливого періоду (який настає з моменту введення воєнного стану відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України»), виконуючи обов`язки військової служби за призначенням (забирав підлеглого солдата з Запорізької обласної лікарні), всупереч вимогам статей 11, 13, 120, 241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, перебував у АДРЕСА_2 , в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком лікаря КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 29 лютого 2024 року №2118, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст.172-20 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Асауленко І.О. просить скасувати постанову першої інстанції та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що суд першої інстанції при розгляді справи самостійно збирав докази, викликав та допитував начальника ВСП - майора ОСОБА_2 , який не був свідком події, а надавав свої показання зі слів інших осіб.

При цьому, зазначає, що в протоколі вказано, що свідки правопорушення відсутні.

Наголошує, що ОСОБА_1 у зазначених в протоколі день та час не виконував обов`язки військової служби за призначенням, а знаходився на відпочинку у своїх родичів у АДРЕСА_3 .

Зауважує, що доказів виконання ОСОБА_1 обов`язків військової служби особою, яка складала вказаний протокол, надано не було.

Крім того, звертає увагу, що ОСОБА_1 не писав заяву про визнання вини та не підписував її.

Зазначає, що у самому протоколі, у графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності» зазначено, що: «Солдат ОСОБА_1 , з протоколом згодний». Проте, сам ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив, що цей запис він здійснив самостійно, так як у ОСОБА_1 тремтіли руки, тим самим працівник ВСП засвідчив фальсифікацію доказів правопорушення.

Вважає, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст.256 КУпАП, а відтак, не може бути належним доказом того правопорушення, що поставлено у провину ОСОБА_1 .

Також, сторона захисту посилається на те, що фабула інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення не відповідає диспозиції ч.3 ст.172-20 КУпАП, оскільки відповідальність за вказаною статтею передбачено за появу військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів саме на території військової частини чи військового об`єкту, а не на території блокпосту, як інкримінується ОСОБА_1 .

Заслухавши аргументи захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ( ОСОБА_1 ) адвоката Асауленка І.О., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд доходить таких висновків.

Згідно з положеннями ст.245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Зі змісту ст.283 КУпАП убачається, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення має бути законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

На думку суду апеляційної інстанції, цих вимог закону суд першої інстанції дотримався не в повній мірі.

Так, згідно з матеріалами справи, щодо ОСОБА_1 складено протокол про військове адміністративне правопорушення серії ДНЗ-2/310 від 29 лютого 2024 року, у якому зазначено, що 29 лютого 2024 року о 05 год. 00 хв. солдат ОСОБА_1 , будучи військовою службовою особою, проходячи військову службу на посаді командира відділення військової частини НОМЕР_1 , в умовах особливого періоду (який настає з моменту введення воєнного стану відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України»), виконуючи обов`язки військової служби за призначенням (забирав підлеглого солдата з Запорізької обласної лікарні), всупереч вимогам статей 11, 13, 120, 241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, перебував у АДРЕСА_2 , в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком лікаря КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 29 лютого 2024 року №2118, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст.172-20 КУпАП.

До протоколу додано:

- висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 29 лютого 2024 року;

- копію військового квитка ОСОБА_1 ;

- заяву ОСОБА_1 від 29 лютого 2024 року.

Дослідивши наявні в справі докази, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП України.

На думку апеляційного суду, такий висновок суду першої інстанції є передчасним, оскільки на його підтвердження достатніх доказів в матеріалах справи немає.

Згідно з оскаржуваною постановою суду, при розгляді справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 участі не брав, відповідно його пояснення не заслухані.

Захисник - адвокат Асауленко І.О. при розгляді справи в суді першої інстанції пояснив, що ОСОБА_1 не визнає свою вину у вчиненні інкримінованого йому правопорушення. Зазначив, що 28 лютого 2024 року ОСОБА_1 відпочивав після бойового чергування за місцем мешкання близьких родичів у м.Вільнянську. Його та ОСОБА_3 рано вранці 29 лютого 2024 року розбудив товариш по службі ОСОБА_4 та попросив відвезти його до м.Запоріжжя у лікарню, так як йому стало гірше після травми, отриманої на бойовому завданні. Перебуваючи у автомобілі, він випив кока-колу з пляшки, і коли зробив кілька ковтків, то зрозумів, що там є алкоголь. Як йому потім пояснив ОСОБА_4 , він у пляшку з кока-колою додав коньяк, щоб провести спиртне в розташування військової частини. Після цього, на блок посту офіцери ВСП відчули запах алкоголю від нього та відвезли на огляд до закладу охорони здоров`я. Звернув увагу суду на те, що в момент перебування на блокпосту ОСОБА_1 фактично перебував на відпочинку і не виконував обов`язки військової служби за призначенням. Вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутня суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.172-230 КУпАП - прямий чи непрямий умисел, оскільки ОСОБА_1 не доводив себе навмисно до стану алкогольного сп`яніння всупереч визначених дисциплінарним статутом обов`язків та обмежень під час виконання обов`язків військової служби. Просив протокол про адміністративне правопорушення ДНЗ-2/310 від 29 лютого 2024 року щодо ОСОБА_1 визнати недопустимим доказом, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Згідно з оскаржуваною постановою, під час розгляду справи в суді першої інстанції в якості свідка було заслухано начальника групи ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , який пояснив, що ним було складено протокол про військове адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 після з`ясування всіх обставин скоєного ним правопорушення. Так, було встановлено, що близько 05.00 год. ранку 29 лютого 2024 року поліція на блокпосту зупинила автомобіль під керуванням водія ОСОБА_1 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, що встановлено під час огляду на місці зупинки за допомогою приладу «Drager Alkotest». Результат перевірки становив - 1,21 проміле. Потім військові відвезли ОСОБА_1 для огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичний заклад, де підтвердилося перебування його в стані алкогольного сп`яніння відповідним медичним висновком. Після чого були викликані представники ВСП для складення протоколу. До початку складення протоколу з ОСОБА_1 та його керівництвом ним особисто була проведена бесіда з метою з`ясування причин вживання алкоголю під час несення служби, в процесі якої було встановлено, що ОСОБА_1 відзвітував керівництву та отримав дозвіл на те, що повезе ОСОБА_4 в лікарню до м.Запоріжжя і що він тверезий. ОСОБА_2 вважає, що від двох ковтків алкоголю такого рівня сп`яніння в ОСОБА_1 не було б, оскільки під час їхньої бесіди він бачив, що ОСОБА_1 знаходиться в сильному алкогольному сп`янінні. Також, йому відомо, що у ОСОБА_1 було вилучено з сумки алкоголь. ОСОБА_1 особисто підтвердив йому під час спілкування, що він всю ніч вживав алкоголь, та той факт, що саме він перебував за кермом, причин, чому вживав алкоголь, не назвав. ОСОБА_1 особисто підписував заяву про те, що він повністю визнає свою вину у вчиненні правопорушення. На момент виявлення вчинення правопорушення ОСОБА_1 не перебував у відпустці, а відпочинок після чергування не являється звільненням від виконання обов`язків військової служби за призначенням. Вважає, що невизнання останнім вини під час розгляду справи є спробою не понести покарання у виді великої суми штрафу.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_5 пояснив, що 29 лютого 2024 року ОСОБА_1 , який є його рідним дядьком, разом з товаришем гостював у нього вдома в м.Вільнянську. Вони увесь вечір та ніч були разом, не вживали алкоголь, лягли спати, а під ранок ОСОБА_1 розбудив його і попросив відвезти товариша в м.Запоріжжя до лікарні. За кермом був він. Поки вони їхали, ОСОБА_1 випив кока-колу ОСОБА_4 , в яку, як виявилося, був доданий алкоголь, про що він не знав. Коли працівники поліції їх зупинили на блок-посту, ОСОБА_1 сказав, що з працівниками поліції він сам поспілкується. Хотів, щоб їх пропустили через блокпост під час комендантської години, як військових. Так, працівники поліції виявили в ОСОБА_1 запах алкоголю і запропонували йому пройти огляд. Після проведення огляду у відношенні ОСОБА_1 склали протокол. Після того, як склали протокол, ОСОБА_1 залишили на блокпосту, а він поїхав.

В ході апеляційного розгляду справи захисник-адвокат Асауленко І.О. підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та додатково зауважив на тому, що ОСОБА_1 , 29 лютого 2024 року не виконував обов`язки військової служби, оскільки перебував на відпочинку. Вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-230 КУпАП.

За клопотанням сторони захисту судом апеляційної інстанції були досліджені додаткові докази, а саме: відповідь начальника штабу заступника командира певної військової частини, надану на адвокатський запит захисника - адвоката Асауленка І.О., щодо надання інформації чи виконував ОСОБА_1 29 лютого 2024 року обов`язки військової служби у АДРЕСА_2 .

У цій відповіді начальник штабу заступник командира певної військової частини повідомляє, що солдат ОСОБА_1 29 лютого 2024 року не виконував обов`язки військової служби в АДРЕСА_2 . Після виконання бойового завдання йому було надано час на відпочинок.

При перевірці доводів сторони захисту, викладених в апеляційній скарзі, судом апеляційної інстанції встановлено таке.

За ч.1 ст.172-20 КУпАП відповідальність настає за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

За ч.3 ст.172-20 КУпАП відповідальність настає за дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.

Об`єктом правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, є суспільні відносини у сфері військової дисципліни, належне несення військової служби.

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДНЗ-2/310 від 29 лютого 2024 року, ОСОБА_1 , як військовослужбовцю, інкримінується перебування в стані алкогольного сп`яніння при виконанні обов`язків військової служби за певною адресою у АДРЕСА_2 в умовах особливого періоду.

Згідно з вимогами ч.4 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); 4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; 5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Сторона захисту стверджує, що ОСОБА_1 у день і час, вказані у протоколі, обов`язки військової служби не виконував.

На підтвердження цих доводів захисником надано вищевказану відповідь начальника штабу заступника командира військової частини, зазначеної у протоколі про адміністративне правопорушення, згідно з якою, солдат ОСОБА_1 29 лютого 2024 року не виконував обов`язки військової служби у АДРЕСА_2 . Після виконання бойового завдання йому було надано час на відпочинок.

Відображені вище показання свідка ОСОБА_2 про протилежне, на думку суду апеляційної інстанції, не можуть слугувати доказом на підтвердження вини ОСОБА_1 , оскільки вказаний свідок складав протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , отже не є безсторонньою особою у цій справі. Окрім того, з матеріалів справи убачається, що про допит цього свідка сторона захисту клопотань не заявляла, та цей допит відбувся за ініціативою суду, що не узгоджується з основними засадами судочинства, визначеними статтею 129 Конституції України, зокрема такими засадами як змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також забезпечення доведеності вини.

На викладене звернув увагу і захисник при апеляційному розгляді.

В свою чергу, в матеріалах справи міститься службова характеристика щодо ОСОБА_1 від 02 квітня 2024 роки, з якої убачається, що останній за період проходження служби зарекомендував себе з позитивного боку, як дисциплінований військовослужбовець.

Таким чином, надані стороною захисту докази спростовують обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, про те, що станом на 29 лютого 2024 року ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння виконував обов`язки військової служби у розумінні положень ч.4 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Окрім цього, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що у протоколі та доданих до нього матеріалах немає відомостей про те, ким саме та за яких обставин були виявлені у ОСОБА_1 ознаки сп`яніння, що б давало законні підстави для направлення останнього на відповідний огляд відповідно до положень ст.266-1 КУпАП.

Акту огляду та самого направлення в матеріалах справи теж немає.

Окрім того, як вже зазначено вище, протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 склав ОСОБА_2 .

Згідно з долученим до протоколу висновком лікаря щодо результатів медичного огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння, на вказаний огляд останнього направлено ВСП ОСОБА_6 .

Проте, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження відповідних повноважень ОСОБА_2 та ОСОБА_6 .

Викладене свідчить про те, про те, що суд першої інстанції повно і всебічно не з`ясував всіх обставин, що мають значення, та не перевірив їх доказами, у зв`язку з чим висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у інкримінованому йому правопорушенні є такими, що суперечать фактичним обставинам.

В свою чергу, суд має обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом», оскільки таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості. При цьому усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст.62 Конституції України).

Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою невинуватість.

На думку апеляційного суду, зібрані в справі докази не відповідають критерію «поза розумним сумнівом», на що суд першої інстанції уваги не звернув.

З урахуванням викладеного, оскаржувана постанова суду не може бути визнана законною та обґрунтованою, тому підлягає безумовному скасуванню з закриттям провадження в справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП- через відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу захисника-адвоката Асауленка І.О. задовольнити.

Постанову Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 28 травня 2024 року стосовно ОСОБА_1 за ч.3 ст.172-20 КУпАП скасувати.

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.172-20 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП - у зв`язку з відсутністю події і складу правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду С.В. Дадашева