КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 33/824/1246/2025
Головуючий в суді І інстанції Вінтоняк Р.Я.
Доповідач в суді ІІ інстанції Кашперська Т.Ц.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 березня 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Кашперської Т.Ц., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 19 грудня 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 19 грудня 2024 року на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (40800) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на п`ять років, без оплатного вилучення транспортного засобу, стягнуто судовий збір у сумі 605,60 грн. на користь держави.

ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він 22 листопада 2024 року о 21:45 в м. Києві по вул. Бальзака 12 повторно протягом року керував автомобілем Volkswagen д.н.з. НОМЕР_1 , будучи особою, яка не має права керування транспортним засобом, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу 09 січня 2025 року засобами поштового зв`язку, в якій просив поновити йому строк на апеляційне оскарження, визнавши причину пропуску поважною, скасувати постанову Деснянського районного суду м. Києва від 19 грудня 2024 року та закрити провадження в справі за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що постанова є незаконною та необґрунтованою, ухвалена з порушенням норм процесуального права, за невідповідності фактичним обставинам справи.

Наводив зміст ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, ст. 62 Конституції України, вважав, що суд першої інстанції в порушення п. 7. 9 КУпАП допустив спрощений підхід при розгляді справи, всебічно не з`ясувавши всіх обставин події.

Зазначив, що суд першої інстанції розглянув справу поверхнево, оскільки викладені в постанові висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, не ґрунтуються на доказах, наявних в матеріалах справи, та не відповідають фактичним обставинам справи.

Звертав увагу, що не ознайомлений з постановою і не отримував її повний текст.

Наводив зміст ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 129 Конституції України, наголошував, що кожному гарантовано право на ефективні засоби юридичного захисту при реалізації права на апеляційний перегляд справи.

Щодо пропущення строку апеляційного оскарження, пояснював, що на даний час він є військовослужбовцем, що підтверджується копією посвідчення НОМЕР_2 від 01 лютого 2024 року, та приймає участь в забезпечені державного суверенітету, незалежності та територіальної цілісності України, а тому він обмежений в можливості оперативно реагувати на судові рішення та подавати процесуальні документи до суду, оскільки здебільшого перебуває в районі бойових дій та лінії бойового зіткнення.

Так, розгляд справи звівся до того, що суд першої інстанції виніс постанову за його відсутності, нехтуючи його процесуальними правами, передбаченими Конституцією України, КУпАП та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Зазначив, що відносно невеликий строк на апеляційне оскарження та неможливість оперативного реагування на судові рішення в зв`язку з перебуванням на військовій службі є суттєвою перешкодою у доступі до правосуддя, а відтак цей строк має бути поновлений в метою захисту прав та свобод та реалізації завдань держави, передбачених ст. 3 Конституції України.

Вирішуючи клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до статті 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

З матеріалів справи встановлено, що строк на оскарження постанови ОСОБА_1 пропустила з поважних причин, оскільки розгляд справи судом першої інстанції проведено у відсутності ОСОБА_1 , щодо якого відсутні докази належного повідомлення про дату, час і місце розгляду справи, також матеріали справи не містять доказів направлення копії постанови на адресу ОСОБА_1 .

За наведених обставин та з метою забезпечення реалізації права ОСОБА_1 на допуск до правосуддя, в якому не може бути відмовлено з формальних підстав, апеляційний суд визнає поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції та вважає за необхідне поновити цей строк.

В судове засідання 10 березня 2025 року ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судової повістки-повідомлення та телефонограми, заяв про відкладення судового засідання не направляв.

Відповідно до ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Дослідивши апеляційну скаргу та матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 2.1 «а» ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідальність за ч. 5 ст. 126 КУпАП настає за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, вчинене повторно протягом року.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновки суду першої інстанції про доведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, не маючи права керування таким, що вчинено ним повторно протягом року, стверджуються зібраними у справі доказами, а саме:

протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 180061 від 22 листопада 2024 року в частині часу і місця вчинення адміністративного правопорушення, даних про особу, яка його вчинила, ідентифікаційних ознак транспортного засобу, яким особа керувала,

карткою обліку адміністративного правопорушення, згідно якої ОСОБА_1 вчинив порушення 22 листопада 2024 року о 21:45 в м. Київ по вул. Оноре де Бальзака, керував транспортним засобом Volkswagen Golf д.н.з. НОМЕР_1 , належним ОСОБА_2 , при цьому не мав права керування транспортними засобами і правопорушення вчинено повторно протягом року, оскільки 07 червня 2024 року постановою ЕНА 2332037 був притягнений до відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП;

довідкою щодо проведених заходів із встановлення повторності вчиненого адміністративного правопорушення, згідно якої 07 червня 2024 року працівниками поліції за невиконання п. 2.1 (а) ПДР винесено постанову про накладення адміністративного стягнення про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2332037, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 126 КУпАП; у відповідності до п. 20 постанови Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993 року № 340, особам, позбавленим права на керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, посвідчення водія повертається після обов`язкового проходження позачергового медичного огляду та складання теоретичного та практичного іспитів; станом на 25 листопада 2024 року відповідно до Національної автоматизованої інформаційної системи ГСЦ МВС України переекзаменування ОСОБА_1 не проходив;

копією постанови Олевського районного суду Житомирської області від 14 червня 2022 року в справі № 287/1956/21, якою ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік;

копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 2332037 від 07 червня 2024 року, якою визнано ОСОБА_1 таким, що скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП, оскільки, керуючи транспортним засобом, водій не отримував посвідчення водія відповідної категорії та порушив п. 2.1а ПДР, та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн.;

відеозаписом з бодікамери на долученому до матеріалів справи оптичному диску, на якому зафіксовано, що у відповідь на вимогу працівника поліції пред`явити посвідчення водія, ОСОБА_1 о 22:24 повідомляє, що посвідчення у нього відсутнє, позаяк він не поновив його з минулого разу.

Дані докази у розумінні ст. 251 КУпАП, суд визнає належними, допустимими, та такими, які повністю доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Таким чином, наявні в матеріалах справи докази у своїй сукупності підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, об`єктивних підстав ставити під сумнів наявні в матеріалах справи докази у суду не має. Сутність вчиненого правопорушення у протоколі про адміністративне правопорушення викладена із належною повнотою та відповідає диспозиції ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Дослідивши вказані докази та надавши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, наявності підстав для притягнення його до відповідальності.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 року, Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, щоб особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Наявні у справі докази жодних підстав для сумнівів у винуватості ОСОБА_1 не викликають та доводами апеляційної скарги взагалі не спростовуються.

При цьому апеляційний суд враховує рішення по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, в якому Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У відповідності до ст. 23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За змістом ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Зазначені вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладенні на нього стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами були дотримані у повній мірі.

Доводи апеляційної скарги, що судом допущено розгляд справи у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є самі по собі підставою для скасування правильної та законної постанови суду, з огляду на те, що процесуальні права ОСОБА_1 були в повній мірі відновлені під час розгляду справи в апеляційному суді, оскільки апеляційним судом поновлено ОСОБА_1 процесуальний строк подання апеляційної скарги, і оскільки він мав безперешкодне право брати участь в судовому засіданні та користуватися професійною правничою допомогою адвоката.

В цілому доводи, зазначені в апеляційній скарзі, не впливають на законність постанови та не спростовують порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.1 «а» ПДР України за наявності у справі вищевказаних доказів, які повністю підтверджують обставини вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Разом з тим, заслуговують на уваги доводи ОСОБА_1 по те, що судом першої інстанції було необґрунтовано стягнуто з нього судовий збір на користь держави.

Так, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Так, апеляційному суду надано копію посвідчення ОСОБА_1 - учасника бойових дій, серії НОМЕР_2 , що свідчить про безпідставне стягнення з нього на користь держави судового збору, а тому, рішення в частині стягнення судового збору в розмірі 605,60 грн. підлягає скасуванню апеляційним судом.

В іншій частині постанова Деснянського районного суду м. Києва від 19 грудня 2024 року щодо ОСОБА_1 відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Деснянського районного суду м. Києва від 19 грудня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Деснянського районного суду м. Києва від 19 грудня 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 грн., з позбавленням права керування транспортним засобом на строк п`ять років без оплатного вилучення транспортного засобу зі стягненням судового збору на користь держави у розмірі 605,60 грн., скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору на користь держави у розмірі 605 грн. 60 коп., поклавши його на рахунок держави.

В іншій частині постанову Деснянського районного суду м. Києва від 19 грудня 2024 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кашперська Т.Ц.