"11" березня 2025 р. Справа № 363/5902/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Рукас О.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею було призначено суддю Рукас О.В.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 680861 від 10.11.2024 року вбачається, що 10 листопада 2024 року о 10 год. 00 хв. на автомобільній дорозі сполученням Вишгород-Десна, 7 кілометр, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_1 , був виявлений працівниками поліції з явними ознаками алкогольного сп`яніння.

З метою встановлення факту перебування у стані алкогольного сп`яніння працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку. ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу. Результат огляду позитивний, стан алкогольного сп`яніння 0,90 проміле.

Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9А ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце його проведення. Судовий розгляд відповідно до ст. 268 КУпАП проводився за відсутності ОСОБА_1 , однак за участі його захисника - адвоката Хачатурова Р.С.

Під час судового розгляду ОСОБА_1 подав до суду письмові пояснення по справі (а.с. 80-85), в яких висловив заперечення проти складеного протоколу про адміністративне правопорушення та проти його притягнення до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Заперечення мотивовані тим, що зупинка працівниками поліції транспортного засобу Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_1 , 10.11.2024 року о 10 год. 00 хв. була незаконною. Разом з тим, у матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази того, що саме ОСОБА_1 здійснював керування вказаним автомобілем.

У своїх письмових поясненнях ОСОБА_1 посилається на незаконність процедури його огляду на стан алкогольного сп`яніння. Так, працівники поліції не повідомили ОСОБА_1 про наявність в нього конкретних ознак сп`яніння, що свідчило б про наявність у поліцейського підстав вважати, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння. На місці зупинки транспортного засобу працівники поліції дійсно пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу, так і в медичному закладі. ОСОБА_1 першочергово погодився на проходження огляду на місці зупинки автомобіля за допомогою спеціального технічного засобу. Однак після проведення цього огляду, коли працівники поліції запитали чи згоден ОСОБА_1 з результатами проведеного огляду, працівники поліції самостійно замість ОСОБА_1 відповіли, що він згоден з результатами проведеного огляду, у зв`язку з цим склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення. ОСОБА_1 самостійно не надавав згоди з результатами огляду, про що зазначив вже у самому протоколі про адміністративне правопорушення. Однак, не зважаючи на заперечення, ОСОБА_1 працівниками поліції до медичного закладу не доставлявся, внаслідок чого було порушено вимоги ст. 266 КУпАП, що має наслідком недійсність результатів проведеного огляду.

Крім того, у своїх поясненнях ОСОБА_1 зазначив про те, що працівники поліції позбавили його можливості надати свої реальні пояснення та відобразити їх письмово у протоколі. Працівниками поліції не було роз`яснено ОСОБА_1 його права, що передбачені ст. 268 КУпАП, а відеозапис з нагрудної камери є неповним.

З урахуванням вищевикладеного, заперечуючи факт керування транспортним засобом, факт перебування у стані алкогольного сп`яніння, а також посилаючись на недійсність результатів проведеного огляду на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 просив провадження у справі за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно нього закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаного правопорушення.

Під час судового розгляду захисник ОСОБА_1 адвокат Хачатуров Р.С. просив закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях ознак складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Захисник Хачатуров Р.С. зазначив, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 здійснював керування транспортним засобом, про який зазначається у протоколі. Крім того, захисник Хачатуров Р.С. просив визнати результати огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу недійсними з підстав, які були викладені у письмових поясненнях ОСОБА_1 (а.с. 80-85), а також у відповідному письмовому клопотанні (а.с. 66-72).

У судове засідання за клопотанням сторони захисту викликалися працівники поліції Вишгородського РУП ГУНП в Київській області, які складали відносно ОСОБА_1 матеріали справи про адміністративне правопорушення, а саме старший сержант поліції Слободян Олександр Олегович та лейтенант поліції Артеменко Анастасія Олегівна.

У судовому засіданні лейтенант поліції Артеменко А.О. зазначила, що 10.11.2024 року о 10 год. 00 хв. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виконували службові обов`язки на автомобільній дорозі сполученням Київ-Вишгород-Десна, 7 кілометр, здійснювали перевірку транспортних засобів. Під час виконання обов`язків ОСОБА_3 зупинив транспортний засіб Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_1 . Коли автомобіль зупинився ОСОБА_2 підійшла до транспортного засобу та побачила, що за кермом автомобіля сидів ОСОБА_1 , на передньому пасажирському сидінні сидів чоловік, як в подальшому з`ясувалось на ім`я ОСОБА_4 , а на задньому пасажирському сидінні сидів ще один чоловік, особу якого працівниками поліції встановлено не було. У той момент ОСОБА_2 відчула різкий запах алкоголю, що йшов з транспортного засобу. На запитання працівників поліції спочатку ОСОБА_1 повідомив, що алкогольні напої ніхто не вживав. Після цього чоловік на ім`я ОСОБА_4 заявив, що він вживав алкогольні напої, а потім і ОСОБА_1 зазначив, що він ( ОСОБА_1 ) вживав алкогольні напої.

У подальшому, як слідує з пояснень ОСОБА_2 , чоловік на ім`я ОСОБА_4 вийшов з автомобіля та почав чіплятися до поліцейського ОСОБА_3 кричав на нього, висловлювався нецензурною лайкою, чіплявся за формений одяг. У цей момент з автомобіля вийшов ОСОБА_1 та почав тікати в іншому напрямку. Вона побігла слідом за ОСОБА_1 , а ОСОБА_3 сів на службовий транспортний засіб, наздогнав ОСОБА_1 та повернув його до місця зупинки транспортного засобу. Однак протягом цього часу чоловік на ім`я ОСОБА_4 та інший чоловік, що знаходився всередині транспортного засобу Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_1 , залишили місце події у невідомому напрямку.

Працівники поліції повідомляли ОСОБА_1 про те, що в нього наявні ознаки алкогольного сп`яніння запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя. При цьому працівниками поліції було помічено всередині транспортного засобу відкриту пляшку, схожу на пляшку з-під алкогольного напою, в якій була рідина.

Працівники поліції пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу, так і в медичному закладі. ОСОБА_1 повідомив про своє бажання проходити огляд на місці зупинки автомобіля. Результат огляду був позитивний, стан алкогольного сп`яніння 0,90 проміле. ОСОБА_1 погодився з вказаним результатом, жодних заперечень не висловлював. Крім того, працівники поліції роз`яснювали ОСОБА_1 можливість повторного проходження медичного огляду в закладі охорони здоров`я, вручали для підписання та ознайомлення направлення до медичного закладу, однак ОСОБА_1 від проходження повторного огляду у медичному закладі відмовився. Оскільки ОСОБА_1 проти результатів проведеного огляду не заперечував, проведення повторного огляду у медичному закладі не вимагав, то працівниками поліції було складено відносно нього протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При складанні та ознайомленні з матеріалами справи ОСОБА_1 не висловлював жодних заперечень та зауважень. Пояснення ОСОБА_1 у протоколі щодо його незгоди були написані ним особисто, однак тільки після роз`яснення працівниками поліції необхідності написати у протоколі хоч якусь позицію. Працівники поліції пропонували ОСОБА_1 вточнити свою позицію та зазначити з чим він не погоджується, але останній на це тільки відмахнувся. З усіма матеріалами справи ОСОБА_1 був належним чином ознайомлений, а працівниками поліції було роз`яснено права ОСОБА_1 , передбачені ст. 268 КУпАП.

ОСОБА_2 підтвердила, що працівниками поліції здійснювалася безперервна відео фіксація всіх обставин і подій вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а також додаткова фіксація на власний мобільний телефон. Всі відеозаписи були передані до відділу адміністративної практики, однак у зв`язку з технічними та організаційними складнощами відеозапис надають лише фрагментами.

ОСОБА_2 також зазначила, що після зупинки автомобіля Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_1 , на місце події приїжджав командир чоловіка на ім`я ОСОБА_4 , який служить у військовому формуванні «Кракен», управлінні розвідки, та повідомив про те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у нього було день народження, яке він разом з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ще одним чоловіком святкували, спільно розпивали алкогольні напої. Командир ОСОБА_4 вибачився за його поведінку перед ОСОБА_2 , а сам ОСОБА_4 особисто телефонував ОСОБА_2 і також вибачався за свою поведінку на місці зупинки транспортного засобу.

Старший сержант поліції ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце його проведення. Учасники судового провадження не заперечували проти проведення судового розгляду за відсутності працівника поліції.

У судове засідання також неодноразово викликалися свідок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та свідок ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце, у судове засідання свідки не з`явилися, про причини неявки не повідомили, будь-яких заяв, клопотань від них не надходило.

Учасники судового провадження не заперечували проти проведення судового розгляду за відсутності свідків.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до наступних висновків.

Статтею 7 КУпАП встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зазначені обставини встановлюються у відповідності до ст. 279 КУпАП, зокрема, шляхом повного та всебічного дослідження доказів, якими відповідно до ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема і протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Зі змісту ст. 284 КУпАП вбачається, що одним з можливих наслідків розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення є притягнення особи до адміністративної відповідальності шляхом винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

При цьому суд звертає увагу, що винесення постанови про накладення адміністративного стягнення є одним з найсуворіших наслідків вирішення справи про адміністративне правопорушення, оскільки внаслідок накладення стягнення особа зазнає негативних наслідків особистого, майнового чи організаційного характеру, що безумовно призводить до втручання у сферу її особистих прав, свобод та законних інтересів. Внаслідок цього рішення суду про притягнення особи до адміністративної відповідальності має бути достатнім чином обґрунтованим для забезпечення правомірності та пропорційності втручання у сферу особистих прав особи, якого вона зазнає внаслідок накладення на неї стягнення.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності може бути правомірним результатом розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення, якщо судом у встановленому законодавством порядку шляхом дослідження належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів буде встановлено факт вчинення діяння, що відповідно до чинного законодавства містить ознаки складу адміністративного правопорушення, а також вину особи у вчиненні такого діяння.

Відповідно до вимог п. 2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

З метою встановлення факту перебування водія у стані алкогольного сп`яніння у п. 2.5 ПДР України зазначається, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За порушення вищезазначених вимог ПДР України ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З аналізу диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП вбачається, що об`єктивна сторона такого адміністративного правопорушення містить діяння, яке, зокрема, полягає у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

При цьому у п. 27 ППВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року № 14 зазначається, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Враховуючи вищезазначені вимоги повного та всебічного дослідження обставин, фактів вчинення адміністративного правопорушення, то суд доходить до висновку, що матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, повинні містити належні, допустимі, достовірні та достатні докази факту керування особою транспортним засобом, тобто виконання нею функцій водія під час руху такого засобу. Такий факт встановлюється на основі будь-яких відомостей, які відповідно до чинного законодавства можуть вважатися доказами.

Одночасно з цим відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП особа, яка здійснює керування транспортним засобом, перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Тобто поруч з керуванням транспортним засобом повинен бути доведений факт, що особа, яка керувала транспортним засобом, перебувала у стані алкогольного сп`яніння. Порядок проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння визначається у ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року № 1452/735 (далі по тексту Інструкція № 1452/735), а також у Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду від 17.12.2008 № 1103 (далі по тексту Порядок № 1103).

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, можливо лише за умови, якщо судом під час судового розгляду на основі належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів буде встановлено, що особа, яка здійснювала керування транспортним засобом, перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

Щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом суд вважає за необхідне зазначити наступне.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 680861 від 10.11.2024 року слідує, що складовою частиною інкримінованого ОСОБА_1 обвинувачення у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є факт здійснення ним 10 листопада 2024 року о 10 год. 00 хв. на автомобільній дорозі сполученням Вишгород-Десна, 7 кілометр, керування транспортним засобом марки Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Письмові пояснення ОСОБА_1 в частині заперечення факту керування транспортним засобом є суперечливими. З одного боку, ОСОБА_1 повністю заперечує факт здійснення ним керування автомобілем Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_1 , зазначаючи про те, що водієм транспортного засобу був чоловік на ім`я ОСОБА_4 . З іншого боку, ОСОБА_1 зазначає, що зупинка працівниками поліції автомобіля Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_1 , була незаконною. Хоча у випадку, якщо ОСОБА_1 не здійснював керування вказаним автомобілем, то причини його зупинки не мають ані фактичного, ані правового значення.

При цьому пояснюючи обставини та факти, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 викладає власну версію подій, відповідно до якої керування автомобілем Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснював чоловік на ім`я ОСОБА_4 , у якого з працівником поліції виник конфлікт, після якого він покинув місце події.

Обставини наявності на місці події чоловіка на ім`я ОСОБА_4 були підтверджені і опитаним в судовому засіданні працівником поліції ОСОБА_2 . Однак при цьому працівником поліції було зазначено, що вказаний чоловік знаходився на передньому пасажирському сидінні зупиненого автомобіля, а ОСОБА_1 безпосередньо за кермом транспортного засобу.

У зв`язку з цим суд звертає увагу, що матеріали справи містять DVD-R диск, на якому містяться два файли з відеозаписами: «VID50F» тривалістю 09 хв. 02 сек., «VID01F» тривалістю 05 хв. 15 сек. Відеозаписи зроблені на нагрудну камеру працівника поліції, зафіксовані обставини та події за датою, часом та місцем узгоджуються з тими, що розглядаються в межах даної справи, а в сукупності відеозаписи утворюють хронологічну, послідовну картину обставин, про які зазначається у протоколі про адміністративне правопорушення.

Судом встановлено, що на початку першого відеозапису «VID50F» зафіксовано автомобіль Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_1 , який стоїть на узбіччі. Поруч з автомобілем, крім працівників поліції, знаходиться також ОСОБА_1 та свідки, залучені для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння. Будь-яких інших осіб, які б могли знаходитися всередині вказаного транспортного засобу або бути причетними до здійснення керування ним, на відеозаписі не зафіксовано.

При цьому на початку відеозапису також зафіксовано розмову працівників поліції, зі змісту якої вбачається, що працівниками поліції 10.11.2024 року о 10 год. 00 хв. на автомобільній дорозі сполученням Вишгород-Десна, 7 кілометр, було зупинено автомобіль Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . Всередині зупиненого автомобіля також знаходився інший чоловік, який спровокував з працівником поліції конфлікт. Під час конфлікту вказаний чоловік чіплявся до працівника поліції, тримав його за формений одяг, а ОСОБА_1 у цей момент спробував покинути транспортний засіб та втекти з місця події, однак був затриманий працівниками поліції. При цьому інший чоловік, який був разом з ОСОБА_1 , місце зупинки транспортного засобу покинув.

З цього ж відеозапису безпосередньо вбачається, що працівники поліції звертаються до ОСОБА_1 як до водія вказаного автомобіля, безпосередньо називають його «водій», повідомляють про зупинення автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , повідомляють про виявлення у нього ознак алкогольного сп`яніння як у водія автомобіля, повідомляють про порушення у зв`язку з цим вимог ПДР України як водієм автомобіля, вимагають від нього проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння саме як від водія автомобіля. Крім того, у процесі спілкування ОСОБА_1 безпосередньо особисто підтвердив, що керував автомобілем Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_1 , їхав з с. Хотянівка Вишгородського району Київської області до м. Київ.

У той же час, протягом всього часу спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 , як з водієм транспортного засобу, ОСОБА_1 не висловив жодних заперечень, зауважень з приводу даного факту, не повідомляв про те, що він не керував автомобілем, не зазначав про те, що автомобілем керувала інша особа. Натомість протягом цього часу ОСОБА_1 вільно спілкувався по телефону з невідомою особою.

Спілкування з працівниками поліції проходило у спокійній обстановці без застосування жодного тиску, примусу та погроз, разом з тим ОСОБА_1 своєю поведінкою, висловлюваннями та діями безпосередньо підтвердив, що керував автомобілем Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Таким чином, зафіксована на відеозаписі поведінка, висловлювання та дії ОСОБА_1 повністю суперечать його письмовим поясненням, наданим під час судового розгляду, та повністю суперечать прогнозованій поведінці особи, яку безпідставно звинувачують у порушенні ПДР України в частині здійснення керування автомобілем з ознаками сп`яніння. Під час судового розгляду в підтвердження своєї версії подій сторона захисту не викликала в якості свідка чоловіка на ім`я ОСОБА_4 , який начебто керував транспортним засобом. Будь-якого іншого пояснення подій, зафіксованих у протоколі, стороною захисту не надано.

Досліджений вище відеозапис безпосередньо не розкриває та не відображає обставин і подій здійснення ОСОБА_1 технічній функцій водія зазначеного у протоколі транспортного засобу. Однак при цьому, керуючись стандартом доведення «поза розумним сумнівом», суд з категоричною впевненістю може зробити висновок, що зафіксовані на відеозаписі працівників поліції положення автомобіля, поведінка самого ОСОБА_1 , відсутність в останнього жодних заперечень та зауважень, фактичне підтвердження ним факту керування автомобілем, надання відповідних пояснень не дають жодного іншого розумного пояснення зафіксованих обставин і подій як здійснення ОСОБА_1 керування зазначеним у протоколі транспортним засобом. Обставини і події, відображені на відеозаписі, логічно та розумно не узгоджуються з позицією сторони захисту, відповідно до якої ОСОБА_1 не керував автомобілем.

У зв`язку з цим суд вважає заперечення ОСОБА_1 щодо факту керування транспортним засобом такими, що спрямовані на уникнення відповідальності, створення перешкод у проведенні судом повного, всебічного та об`єктивного судового розгляду.

В додаток до цього, з другого відеозапису «VID01F», на якому зафіксовано процедуру складання матеріалів справи та ознайомлення з ними ОСОБА_1 , судом встановлено, що при ознайомленні з матеріалами справи, у тому числі з фабулою обвинувачення у вчиненні правопорушення, ОСОБА_1 також не висловив жодних заперечень щодо факту керування транспортним засобом. Натомість поцікавився з приводу того як швидко він зможе забрати автомобіль Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_1 , та чи є можливість не поміщати транспортний засіб на спеціальний майданчик.

З урахуванням вищевикладеного, поза будь-яким розумним сумнівом суд вважає доведеним, що саме ОСОБА_1 10 листопада 2024 року о 10 год. 00 хв. на автомобільній дорозі сполученням Вишгород-Десна, 7 кілометр, керував транспортним засобом марки Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Щодо перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 2 Розділу І Інструкції № 1452/735 встановлено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

У свою чергу у п. 3 цього ж розділу цієї ж Інструкції зазначається, що ознаками алкогольного сп`яніння є запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Відповідно до п. 6, 7 Розділу І Інструкції № 1452/735 огляд на стан сп`яніння проводиться:

поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

Конкретний порядок проведення поліцейським огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного засобу визначається у Розділі ІІ Інструкції № 1452/735.

Таким чином суд приходить до висновку, що чинним законодавством передбачено конкретний порядок проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння, що у свою чергу передбачає конкретний алгоритм дій працівників поліції у разі встановлення наявності у водія транспортного засобу передбачених чинним законодавством ознак алкогольного сп`яніння. Вказаний алгоритм передбачає першочергове проведення огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу працівниками поліції за допомогою спеціального технічного засобу, а вже у разі незгоди особи на проходження такого огляду чи висловлення нею заперечень щодо результатів такого огляду, то огляд на стан сп`яніння проводиться у спеціальному медичному закладі, направлення та доставлення до якого водія забезпечується працівниками поліції.

У своїх письмових поясненнях ОСОБА_1 фактично підтвердив, що працівники поліції пропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу, так і в медичному закладі. Однак при цьому ОСОБА_1 зазначив, що він насправді був не згоден з результатами огляду, що був проведений на місці зупинки автомобіля, про що працівники поліції не дали йому можливості зазначити, а тому мав бути доставлений до медичного закладу для проходження повторного огляду.

З відеозапису «VID50F» судом встановлено, що у присутності двох свідків працівники поліції повідомили ОСОБА_1 про те, що після зупинки транспортного засобу у ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота. При цьому працівники поліції зазначили, що запах алкоголю також йде зсередини транспортного засобу, керування яким здійснював ОСОБА_1 . При оголошенні ознак алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 жодних заперечень чи зауважень з цього приводу не висловив.

Оскільки відповідно до Інструкції № 1452/735 запах алкоголю з порожнини рота є однією з кількох законодавчо визначених ознак алкогольного сп`яніння, то її виявлення у ОСОБА_1 давало працівникам поліції законні підстави для проведення його огляду на стан алкогольного сп`яніння.

З вказаного відеозапису слідує, що після констатації виявлення ознак алкогольного сп`яніння працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. ОСОБА_1 погодився пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу.

З відеозапису безпосередньо вбачається, що перед проведенням огляду за допомогою спеціального технічного засобу ОСОБА_1 особисто ознайомився з свідоцтвом про повірку технічного засобу та сертифікатом про відповідність приладу. ОСОБА_1 самостійно обрав мундштук приладу, розпакував його та засвідчив можливість проведення огляду з його використанням. Перед проведенням огляду працівниками поліції було проведено контрольний засіб повітря, який засвідчив відсутність всередині приладу та його трубки парів алкоголю.

Оскільки на момент проведення огляду спеціальний технічний засіб розрядився, то після заміни акумулятора працівники поліції повторно надали можливість ОСОБА_1 обрати інший запакований мундштук, провели контрольний засіб повітря, який засвідчив відсутність парів алкоголю всередині приладу та його трубки. У свою чергу, ОСОБА_1 підтвердив можливість проведення огляду з використанням цього приладу. Результат огляду був позитивний, стан алкогольного сп`яніння 0,90 проміле.

З відеозапису безпосередньо вбачається, що після оголошення результатів огляду, проведеного за допомогою спеціального технічного засобу, працівники поліції повідомляють ОСОБА_1 про те, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 жодних заперечень та зауважень з приводу цього не надає, а лише відходить в сторону для розмови по телефону. Працівник поліції у цей момент самостійно підходить до ОСОБА_1 та розпитує в нього чи згоден він з результатами проведеного огляду. ОСОБА_1 , розмовляючи по телефону далі, за допомогою жестів показує, що згоден з результатами проведеного огляду і не наполягає на проведенні повторного огляду в медичному закладі.

Вищезазначені обставини повністю спростовують доводи сторони захисту з приводу того, що ОСОБА_1 заперечував проти результатів огляду, проведеного на місці зупинки автомобіля та вимагав проведення повторного огляду в медичному закладі, однак працівники поліції не дали йому можливості висловити заперечення. Фактично ОСОБА_1 після ознайомлення з результатами огляду на стан сп`яніння просто пішов розмовляти по телефону, не висловлював жодних заперечень, не наполягав на проведенні повторного огляду, не зазначав про те, що не перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Натомість працівники поліції не створювали жодних перешкод для ОСОБА_1 , а навпроти розпитували ОСОБА_1 чи заперечує він щодо результатів проведеного огляду, чи потрібен повторний огляд в медичному закладі.

У свою чергу, з другого відеозапису «VID01F» судом встановлено, що при ознайомленні з матеріалами справи, у тому числі протоколом про адміністративне правопорушення, чеком тесту, проведеного за допомогою спеціального технічного засобу, актом огляду та направленням на огляд ОСОБА_1 так само не висловив жодних заперечень чи зауважень щодо перебування у стані алкогольного сп`яніння, результатів проведеного огляду. Протягом всього часу ОСОБА_1 лише спокійно та добровільно, без жодних зауважень підписує всі надані документи.

З відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 з самого початку не бажав писати пояснення у протоколі про адміністративне правопорушення. Однак після прохання працівників поліції висловити будь-яку позицію щодо події правопорушення, ОСОБА_1 з числа запропонованих працівниками поліції варіантів пояснень обрав «не згоден», про що і написав у протоколі. При цьому написання вказаного пояснення, як вбачається, було дією ОСОБА_1 спрямованою на найшвидше закінчення процедури складання матеріалів. З відеозапису вбачається, що єдиними обставинами, що турбували ОСОБА_1 , було те, що він змерз та як потім забрати транспортний засіб.

За таких обставин суд приходить до висновку, що працівниками поліції повністю виконано вимоги ст. 266 КУпАП та Інструкції № 1452/735 в аспекті дотримання процедури проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 не висловлював заперечень проти результатів огляду на місці зупинки автомобіля, не вимагав проведення повторного огляду у медичному закладі, а тому у працівників поліції був відсутній обов`язок доставляти ОСОБА_1 до медичного закладу. Огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння є правомірним, а його результати допустимими доказами.

Таким чином, суд вважає доведеним факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння.

Суд погоджується, що надані відеозаписи з нагрудної камери працівника поліції мають перерву в часі між собою, тобто не є повними. Однак при цьому суд звертає увагу, що у п. 5 Розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису від 18.12.2018 року № 1026 зазначається, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Разом з тим, у п. 1 Розділу 1 цієї ж Інструкції встановлено, що ця Інструкція регулює застосування органами, підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, доступ до відеозаписів працівників поліції та інших осіб, порядок зберігання, видачу та приймання технічних приладів і технічних засобів, а також зберігання, видалення та використання інформації, отриманої з цих приладів.

З наведеного слідує, що положення вказаної Інструкції визначають нормативно-технічні особливості використання працівниками поліції технічних пристроїв, за допомогою яких можуть бути отримані докази, що відповідно до ст. 251 КУпАП використовуються в межах провадження у справах про адміністративні правопорушення. Ані приписи Інструкції, ані приписи КУпАП не містять вказівки на те, що Інструкція № 1026 своїм нормативним регулюванням також стосується порядку провадження у справах про адміністративні правопорушення.

У свою чергу положення ст. 251 КУпАП не забороняють і не обмежують суд, як орган влади, уповноважений у даному випадку досліджувати та оцінювати надані докази, покладати в основу судового рішення неповні, короткі відеозаписи. Навпроти, положення чинного законодавства визначають доказом, зокрема, всі ті відеозаписи, які містять у собі інформацію, що підлягає встановленню в межах справи.

Тому неповнота відеозапису з нагрудної камери працівників поліції не свідчить про те, що даний відеозапис не може бути використаний як доказ в межах справи, якщо на ньому зафіксовані відомості, обставини та факти, що мають значення для цієї справи. Тим більше вказані обставини не свідчать про те, що відеозапис отриманий з порушенням встановленого законодавством порядку з неналежного джерела, неналежним суб`єктом тощо.

У будь-якому випадку вказана неповнота не створила будь-яких перешкод у встановленні ключових обставин, що входять до предмета доказування в межах цієї справи. Відповідно вказана неповнота не створила будь-яких перешкод для сторони захисту, а отже не вплинула на права, свободи та законні інтереси ОСОБА_1 , що пов`язані з його захистом від пред`явленого обвинувачення.

Доводи сторони захисту щодо не роз`яснення ОСОБА_1 його прав спростовуються як протоколом про адміністративне правопорушення, так і відеозаписом «VID01F», з яких вбачається, що ОСОБА_1 у протоколі про адміністративне правопорушення власним підписом добровільно засвідчив факт ознайомлення його з положеннями ст. 268 КУпАП, тобто з його правами як особи, яка притягається до відповідальності.

У будь-якому випадку з відеозаписів не вбачається, що ОСОБА_1 був певним чином обмежений в реалізації власних прав внаслідок їх не роз`яснення чи не повідомлення. ОСОБА_1 не вимагав ані додаткового роз`яснення положень законодавства, що стосуються події правопорушення, ані додаткового пояснення щодо можливих варіантів його поведінки, ані пояснення з приводу підписання документів тощо. ОСОБА_1 вільно спілкувався по телефону з третьою особою, добровільно підписував всі документи та хотів найшвидше закінчити процедуру складання і ознайомлення з матеріалами справи.

Відповідно до ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч.2 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

У Постанові ККС ВС від 21.02.2018 року у справі № 701/613/16-к було зроблено висновок, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Суд звертає увагу, що відомості у протоколі про адміністративне правопорушення щодо того, що ОСОБА_1 здійснював керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, є за своєю сутністю висуненням обвинувачення, що здійснюється органом (посадовою особою), уповноваженою на складення протоколу про адміністративне правопорушення. Тому таке обвинувачення поза розумним сумнівом має бути підтверджено або спростовано у судовому засіданні шляхом дослідження всіх наданих належних, допустимих та достовірних доказів. При цьому доведення цього факту поза розумним сумнівом буде означати можливість для суду зробити категоричний висновок, що версія, зазначена в обвинуваченні, є єдиною розумною версією, яка виключає будь-які обґрунтовані сумніви.

За результатами розгляду справи та дослідження матеріалів справи суд вважає інкриміноване обвинувачення обґрунтованим, розумним, послідовним, таким, що логічно узгоджується зі встановленими обставинами та фактами, а також таким, що безумовно та беззаперечно підтверджується наданою сукупністю належних, достовірних, допустимих доказів, які виключають будь-який обґрунтований сумнів та інші версії розвитку подій, логічно пояснюють висунуте обвинувачення.

У кінцевому підсумку вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується наступними доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 680861 від 10.11.2024 року, складений у присутності ОСОБА_1 та особисто ним підписаний;

- наявними у матеріалах справи відеозаписами, що записані у файли на диск, з яких судом встановлено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, факт добровільної згоди ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, позитивний результат огляду на стан алкогольного сп`яніння, відсутність у ОСОБА_1 будь-яких заперечень проти результатів огляду, проведеного на місці зупинки транспортного засобу;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння та направленням на огляд водія транспортного засобу, в яких зафіксовано підстави для проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, результати огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, проведеного на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу 0,90 проміле;

- чеком тесту № 371 від 10.11.2024 року, проведеного за допомогою спеціального технічного засобу Drager Alcotest 6820, з якого підтверджується, що 10.11.2024 року о 10 год. 22 хв. ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, стан алкогольного сп`яніння 0,90 проміле;

- актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 10.11.2024 року, з якого вбачається факт відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортними засобами;

- водійським посвідченням ОСОБА_1 , з якого вбачається наявність у нього права керування транспортними засобами.

Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати у справі О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства від 29.06.2007 зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

За таких обставин, на підставі вищевикладених норм закону, суд вважає докази, що містяться в матеріалах справи, належними і допустимим та такими, що доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 та ч. 1 ст. 34 КУпАП обставин, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, судом не встановлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 та ч. 1 ст. 35 КУпАП обставин, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, судом не встановлено.

Відповідно до ст.ст. 23, 33 КУпАП при призначенні стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника та обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність і вважає, що оскільки адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, стягнення слід призначити у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 1 (один) рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 40-1 КУпАП у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з особи, на яку накладено таке стягнення, на користь держави стягується судовий збір, розмір якого відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» становить 0,2 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Внаслідок цього, з урахуванням того, що справа про адміністративне правопорушення надійшла до суду у 2023 році, з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Керуючись ст. ст. 23, 33, 34, 35, 130, 279, 280, 283, 284, 285 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області на протязі десяти днів.

Суддя О.В. Рукас