КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2025 року м. Київ

справа №369/15916/24

провадження № 33/824/1482/2025

Київський апеляційний суд у складі судді Желепи О.В.

розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Пацули Василя Олександровича напостанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 грудня 2024 рокущодо притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 07 вересня2024 року о19 год. 11 хв. вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 130 КУпАП, а саме: керував транспортним засобом MAZDA 3, державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. В. Лобановського с. Чайки Бучанського району Київської області з ознакамиалкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, порушення мови. Від проходження оглядуу встановленому законом порядку водійвідмовився на відео. Дане правопорушення вчинено повторно протягом року.

Своїми діямиводій ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.5Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - Правила дорожнього руху), яким передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, чим вчинив адміністративне правопорушення, за що частиною першою статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 грудня 2024 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки без вилучення транспортного засобу.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_1 - адвокат Пацула В.О. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд оскаржувану постанову скасувати, а провадження закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що в суду першої інстанції не було достатніх доказів вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого саме ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Зазначає, що не вдаючись до оцінки всіх доказів, наявних в матеріалах справи, з якими захисник на час підготовки апеляційної скарги не ознайомлений, тим не менш вважає, що в суду першої інстанції не було достатніх доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП.

Стверджує, що РНОКПП порушника не встановлено, відповідно, питання про вчинення правопорушення повторно було судом вивчено поверхнево.

Також просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду.

Відповідно до вимог ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом 10 днів з дня винесення постанови.

З матеріалів справи вбачається, що постанова винесена 02 грудня 2024 року, а апеляційна скарга на неї подана 28 січня 2025 року, тобто, з пропуском строку на апеляційне оскарження.

Вважаю, що особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, слід поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки,як вбачається з матеріалів справи, 12 грудня 2024 року захисник ОСОБА_1 - адвокат Пацула В.О. подав апеляційну скаргу в межах 10-ти денного строку на апеляційне оскарження, проте Постановою Київського апеляційного суду від 27 грудня 2024 року апеляційна скарга захисника ОСОБА_1 - адвоката Пацула В.О. повернута особі, яка її подала з причин не подання засвідченого підписами сторін витягу з договору про надання правової допомоги.

В судове засідання , призначене на 03 березня 2025 року, ОСОБА_1 та його захисник адвокат Пацула В.О. не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Захисник повідомлений через систему електронний суд, що підтверджується звітом, а ОСОБА_1 телефонограмою.

Клопотань про відкладення розгляду справи суду подано не було.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст.252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як видно із матеріалів справи, ОСОБА_1 07 вересня2024 року о19 год. 11 хв. вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 130 КУпАП, а саме: керував транспортним засобом MAZDA 3, державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. В. Лобановського с. Чайки Бучанського району Київської області з ознакамиалкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, порушення мови. Від проходження оглядуу встановленому законом порядку водійвідмовився на відео. Дане правопорушення вчинено повторно протягом року так як ОСОБА_1 притягався до адмін відповідальності Теребовлянським районним судом тернопільської області за ч.1 ст. 130 КУпАП 01 липня 2024 року .

Відповідно до ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого або адміністративний арешт на строк десять діб з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого і на інших осіб - накладення штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого або адміністративний арешт на строк десять діб з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Постановою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 01 липня 2024 року (справа №606/888/24) ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за фактом його відмовивід проходження огляду на стан сп`яніння16 квітня 2024 року, як особи, яка керувала транспортним засобом «Форд» д.н.з. НОМЕР_2 , та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Отже, адміністративне правопорушення, що полягало у відмові ОСОБА_1 07 вересня 2024 року як особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, було вчинено ним як особою, яка протягом року піддавалась адміністративному стягненню за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з положенням ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.

Згідно з п. 2 п. 4 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09 листопада 2015 року № 1452/735, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Згідно з ч. 2, 3, 4 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного сп`яніння, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Отже, поліцейський вправі пред`явити до водія транспортного засобу вимогу пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння за наявності підстав вважати, що водій перебуває в стані алкогольного сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Аналогічні положення щодо огляду громадян на стан сп`яніння містить Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджена наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23 грудня 2005 року, судам слід ураховувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року суд зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Суд зазначив, що будь-яка особа, яка отримала посвідчення водія на право керування транспортним засобом, зобов`язана знати правила дорожнього руху України.

Відповідно до п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху, водієві забороняється керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Свою винуватість у скоєнні даного правопорушенняОСОБА_1 не визнає.

Проте, як вбачається із матеріалів справи, а саме, з протоколу про адміністративне правопорушення та запису збодікамери працівника поліціїОСОБА_1 , маючи ознаки алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження огляду, відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Жодних належних та допустимих доказів,які б спростовували винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суду не надано.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення повністю підтверджується зібраними матеріалами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД№ 834166 від 07 вересня 2024 року, який ОСОБА_1 відмовився підписувати, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 07 вересня 2024 року, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 07 вересня 2024 року, відео на цифровому носії,з якого вбачаються: зупинка працівниками поліції транспортного засобу ОСОБА_1 після якої працівники поліції запитали ОСОБА_1 куди він направляється, після чого ОСОБА_1 відповів, що направляється додому;повідомлення поліцейським про наявність ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, передбаченої п.3 розділу І Інструкції №1452/735 від 09 листопада 2015 року, зокрема, запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, порушення мови; адресована ОСОБА_1 пропозиція поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестера «Драгер» та в медичному закладі та його відмова від огляду; довідкою визначення повторності правопорушення ПДР, копією постанови Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 01 липня 2024 року.

Зазначені докази є належними, допустимими та достатніми, а також такими, що в повній мірі розкривають об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, та в своїй сукупності вказують на доведеність вини ОСОБА_1 у його вчиненні.

Будь-яких обставин, які б ставили під сумнів зазначені в них фактичні дані, судом встановлено не було.

Передбачених ст.251 КУпАП доказів на спростування даного висновку суду ОСОБА_1 та його захисником під час розгляду справи надано не було.

Оцінюючи відповідно до вимог ст.252 КУпАП зібрані по справі докази в їх сукупності, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст. 130 КУпАП.

При цьому судом враховується висновок, викладений в п.38 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року у справі №404/4467/16-а(2-іс/811/3/17), згідно якого саме по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, наведена вище сукупність доказів, на переконання суду, є достатньою для встановлення дійсних і достовірних обставин події, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування усіх обставин, які підлягають доказуванню в справі про адміністративне правопорушення, та вирішення її в точній відповідності з законом.

Судом також враховується практика Європейського суду з прав людини, яка вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п.53 Рішення «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.12.2012 року, заява №387/03). Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (п.86 Рішення «Вєренцов проти України» від 11.07.2013 року, заява №20372/11).

З урахуванням викладеного, суд на підставі об`єктивно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду та оцінених судом відповідно до ст. 252 КУпАП, які перебувають в узгодженому зв`язку між собою, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом», приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, є доведеною.

Апеляційний суд критично ставиться до доводів апелянта, що РНОКПП ОСОБА_1 не встановлено, відповідно, питання про вчинення правопорушення повторно було судом вивчено поверхнево, оскільки відповідно до вимог п. 3 Розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року, повторність правопорушення визначається за фактами винесених постанов у справах про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили. Відсутність таких постанов про накладання адміністративних стягнень, не дозволяє в свою чергу встановити в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

З матеріалів справи вбачається наявність постанови Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 01 липня 2024 року (справа №606/888/24), якою ОСОБА_1 , було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Вказана постанова набрала законної сили 01 серпня 2024 року.

За таких обставин, апеляційний суд відхиляє вказаний довід, оскільки не РНОКПП особи визначає повторність адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме постанова, яка набрала законної сили, що підтверджено матеріалами справи.

Враховуючи викладене, за результатами апеляційного перегляду справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення суддею першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, висновки суду доводами апеляційної скарги не спростовані.

За таких обставин суд доходить висновку, що постанова Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 грудня 2024 рокущодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на підставі ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення є обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні. А відтак, апеляційна скарга захисника ОСОБА_1 - адвоката Пацули Василя Олександровича задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Пацули Василя Олександровича - залишити без задоволення.

Постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 грудня 2024 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Желепа