Номер провадження: 33/813/663/25
Номер справи місцевого суду: 521/5668/24
Головуючий у першій інстанції Непорада О. М.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2025 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,

за участю:

секретаря Козлової В.А.,

правопорушника ОСОБА_1 ,

захисника правопорушника ОСОБА_1 адвоката Ушакова О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 09 травня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 425,00 грн. Також стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Відповідно до адміністративних матеріалів, ОСОБА_1 працюючи на посаді директора Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради, за місцем своєї роботи: м. Одеса, вул. Богдана Хмельницького, буд. 18, порушив вимоги ч.2 ст.24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а саме неправомірно відмовив в наданні інформації, у відповіді на адвокатські запити адвоката Слободян Ю.В. №10, №9, №7, №6, №5, №3, №2, №1, №4, №24, №23, №22, №21, №20, №19, №18, №16, №14, №13, №12, №11 від 07 лютого 2024 року, чим порушив професійні права адвоката Слободян Ю.В., на отримання інформації, необхідної для надання правової допомоги клієнту, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 212-3 КУпАП.

Зазначені обставини стали підставою для винесення оскаржуваної постанови Малиновським районним судом м. Одеси від 09 травня 2024 року притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.212-3 (а.с.71-78).

Не погоджуючись із вказаною вище постановою від 09 травня 2024 року, 09.01.2025 року ОСОБА_1 подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати, провадження по справі закрити на підставі ст.247 КУпАП (а.с.90-96).

Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції від 09 травня 2024 року, посилаючись на поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження (а.с.86-89).

Вирішуючи питання, чи були причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови поважними, Одеський апеляційний суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Строк на апеляційне оскарження, пропущений із поважних причин, може бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи.

Поважними причинами слід вважати лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, яка подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений строк.

Виходячи із системного аналізу норм процесуального права під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, яка подала заяву про перегляд судових рішень, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

В свою чергу, на обґрунтування поважних причин ОСОБА_1 посилається на те, що про наявність оскаржуваної постанови він дізнався лише 02 січня 2025 року із системи «Судова влада України» та Єдиного державного реєстру судових рішень, після її оприлюднення, а саме 31 грудня 2024 року. Також апелянт посилається на введення правового режиму воєнного стану по всій території України, повітряних тривог та відключення електромереж.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (п. 8 ст. 129 Конституції України).

При цьому забезпечення апеляційного оскарження судового рішення має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і ґрунтуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) керується тим, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

Зокрема, ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення ЄСПЛ від 03 грудня 2003 року у справі «Рябих проти Росії»).

Питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, пункт 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2003 року у справі «Трух проти України»).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип «res judicata» (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

Крім того, у рішеннях від 25 липня 2002 року у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України» та від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» ЄСПЛ встановив, що існує установча судова практика щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого, і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників судочинства та своєчасного виконання ними певних процесуальних дій.

При вирішенні питання про поновлення строку суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду.

Інститут процесуальних строків сприяє досягненню юридичної визначеності, а також стимулює учасників справи та інших заінтересованих осіб добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого правовідносини можуть вважатися спірними, а після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Перевіривши клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 09 травня 2024 року,суд ставить під сумнів твердження заявника апеляційної скарги про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 09 травня 2024 року, фактично на 8 місяців, оскільки ці твердження спростовуються матеріалами справи.

Так, із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово був повідомлений про розгляд вищезазначеної адміністративної справи в Малиновському суді м. Одеси, в тому числі і про час і день, в якому було ухвалено оскаржуване судове рішення (а.с.39; 55-56; 57), надсилав на адресу суду заяви та клопотання (41-43; 58-59; 63-64).

Тобто матеріали справи свідчать про те що, ОСОБА_1 був достеменно обізнаний про наявність справи відносно нього в суді і про її розгляд 09.05.2024 року, проте будь-яких доказів на вжиття заходів, щодо отримання інформації за результатами розгляду справи, ознайомлення з матеріалами справи та отримання копії постанови на протязі тривалого часу, матеріали справи не містять.

Також матеріали справи не містять перешкод в отриманні інформації за результатами розгляду справи та судового рішення.

Посилання ОСОБА_1 на те, що про наявність оскаржуваної постанови суду він дізнався із системи «Судова влада України» та Єдиного державного реєстру судових рішень, не є поважною причиною пропуску, оскільки зазначена обставина не звільняє особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, в розумні інтервали часу, цікавитися станом розгляду справи та її результатом.

Апеляційний суд також враховує значний проміжок часу з дня винесення постанови місцевим судом (09 травня 2024 р.), і її оскарження в апеляційному порядку, оскільки апеляційна скарга подана фактично через 8 місяців після ухвалення судового рішення.

Зазначаючи про введення в Україні воєнного стану та неможливість подання апеляційної скарги у визначені законом строки, скаржник доказів у підтвердження таких обставин в скарзі не наводить та не надає.

При цьому сам факт оголошення воєнного стану, повітряних тривог та відключення електромереж, не є безумовною підставою поновлення строку, оскільки суди міста Одеси та Одеської області не припиняли здійснення судочинства, про об`єктивні перешкоди для подання скарги апелянтом не зазначено.

З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії.

Так, на думку апеляційного суду, правопорушник ОСОБА_1 зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Сабадаш проти України поновлення судом пропущеного строку на оскарження рішення без належного обґрунтування порушує принцип юридичної визначеності.

Також, у своєму рішенні у справі Каракуця проти України, ЄСПЛ зазначив, що заявники повинні проявляти належну зацікавленість у розгляді їхньої справи.

Таким чином, всі вищевикладені обставини в своїй сукупності не можуть бути підставами задоволення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення.

Керуючись ст.ст. 289 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 09 травня 2024 року відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 09 травня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду С.М. Сегеда