Справа № 711/9643/24
Номер провадження 3/711/27/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року м.Черкаси

Суддя Придніпровського районного суду м.Черкаси Олійник В.М., розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції (протокол серії ЕПР1 № 186080) про притягнення:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово не працюючої, РНОКПП в матеріалах справи відсутній,

до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ :

В провадженні Придніпровського районного суду м.Черкаси знаходяться адміністративні матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

В судовому засіданні встановлено, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1Д № 186080 01.12.2024 о 03.40 год. в м.Черкаси по бул.Шевченка, 275, водій ОСОБА_1 , керувала автомобілем Honda Civic д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мовлення, поведінка, яка не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння, водій ОСОБА_1 відмовилася на місці, чим порушила п.2.5 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Особа стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 в судовому засіданні вину у вчиненні інкримінованого їй адміністративного правопорушення не визнала. Зазначила, що цього дня вона не керувала автомобілем. Вважає, що складений стосовно неї протокол про адміністративне правопорушення безпідставним.

Представник особи стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення адвокат Демиденко В.А. в судовому засіданні зазначив, що матеріали адміністративної справи не містять належних та допустимих доказів того, що його довіритель ОСОБА_1 керувала транспортним засобом у вказаний в протоколі про адміністративне праворушення час і місці, а тому вважає, що відсутня кваліфікуюча ознака адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Зокрема, з відео запису ехроrt-ff2az , який долучено до матеріалів справи вбачається, що запис починається о 03 год. 02 хв. 11 сек., де працівники поліції підходять до дівчат та запитують: «Що сталося», де отримують відповідь, у вигляді розповіді про події з телефоном. Під час розмови по бульвару Шевченка рухаються автомобілі, але працівники поліції на них не реагують і про Комендантську годину не згадують.В подальшому на відео запису зафіксовано, як працівник поліції о 03 год. 40 хв. стоїть спиною до проїзної частини дороги, біля багажника службового автомобіля та працює на планшеті, тобто навіть не спостерігає за дорожнім рухом, а в подальшому о 03 год. 48 хв. підходить до автомобіля і вказує Каріна шукайте документи, а потім вказує, що вона під`їхала на автомобілі, де працівник поліції чітко вказує, що докази її керування автомобілем надасть в суді, а потім виникають погрози, відразу буде проведено розгляд справи за ст.126, при цьому не вказує відповідно до якого саме кодексу буде розгляд, а також не роз`ясняє її права передбачені ст. 268 КУпАП, що є грубим порушенням права на захист, а також при цьому лунають погрози чи попередження «Залишите їх собі».Слід зазначити, що диспозиція ст.130 КУпАП передбачає безпосереднє керування транспортним засобом, а також, де буде зафіксовано повідомлення працівниками поліції громадянці ОСОБА_1 про причину зупинки транспортного засобу, як передбачає стаття 35 «Про Національну поліцію» Зупинення транспортного засобу. То працівник поліції вказує, що на підставі п.7 ст.35 ЗУ «Про Національну поліції»7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішенняпро обмеження чи заборону руху. При цьому не надає доказів керування вказаним транспортним засобом, які постійно ставилися працівникові поліції та які він ігнорував, а лише наполягав на своїх питаннях, постає питання, щодо упередженості працівника поліції, щодо складання адміністративних матеріалів. Тож працівник поліції в порушення вимог ст.ст. 6,7,8,18 Закону України «Про національну поліцію», ст.ст. 57,59,68 Конституції України та ст. 268 КУпАП, не роз`яснили право на захист, що є грубим порушенням вимог Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення не визнає, а вищезазначені дії працівників поліції є упередженими, які привели до складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №186080 від 01.12.2024 складання 04 год. 33 хв. 14 сек., в протоколі інкримінують керування транспортним засобом 01.12.2024 о 03 год. 40 хв. тобто на відео запису ехроrt-ff2az не зафіксовано, що громадянка ОСОБА_1 керує транспортним засобом та просить декілька разів надати докази того, що вона керувала транспортним засобом, що передбачено ст. 268 КУпАП.В матеріалах справи наявне направлення на огляд водія виписане 01.12.2024 о 03 год. 50 хв., проте на відео запису взагалі в цей час розмовляють про розгляд справи по ст.126 КУпАП, тобто працівник поліції Перевізник Д.С. виписує направлення на огляд, але в цей час він спілкується із ОСОБА_1 .Працівник поліції, ОСОБА_2 ігнорує вимоги ОСОБА_1 і на підставі цього перед судом, органом поліції поставлено питання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, твердження органу поліції про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП (керування, на переконанняоргану поліції, з ознаками алкогольного сп`яніння) підставі п. 2.5 Правил дорожнього руху України.Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення працівник поліції ОСОБА_2 вказує свідком події працівника поліції ОСОБА_3 , який є зацікавленою особою у притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, тобто працівник поліції ОСОБА_2 заздалегідь діяв упереджено та в супереч закону, оскільки не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви, оскільки працівник поліції ОСОБА_3 приймає участь в складанні адміністративних матеріалів (несе службу в одному наряді відповідно до рапорту), а також виступає в якості свідка. Не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви. Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103 «ПОРЯДОК направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду». Пункт 4. Огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться у присутності двох свідків. Не можуть бути залучені як свідки працівники Національної поліції або особи, щодо неупередженості яких є сумніви. Працівник поліції, діяв в супереч Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніхсправУкраїни,Міністерстваохорони здоров`яУкраїни 09.11.2015 №1452/735, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за № 1413/27858 повідомляє ОСОБА_1 про те, що їй необхідно продути Драгер, а потім пройти освідування в Черкаському наркодиспансері, не дочекавшись відповіді від ОСОБА_1 сам працівник поліції затвердив, що ОСОБА_1 відмовилася та повідомив, що він буде складати матеріали про адміністративне правопорушення.Також, хотілося б звернути увагу на те, що в абзаці другому 27-го пункту Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005 р., зазначено: Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідно його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності .З приводу свідків, які мають бути присутніми при огляді та складанні документів з приводу відмови від проходження огляду, можна говорити про те, що в ст. 266 КупАП, зазначено, що свідки не обов`язкові, якщо ведеться відеофіксація. Однак це має значення лише тоді, коли огляд проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, таких якДрагер, а в даному випадку, такі спеціальні технічні засоби використані не було. Тобто огляду як такого не було взагалі, працівник поліції повідомив, що він ніби то запідозрив запах алкоголю. Саме для таких випадків, коли оцінка доказів суб`єктивна з боку працівників поліції і має бути підтвердження свідків, які можуть також відчути запах алкоголю чи його відсутність та вислухавши водія, зробити висновок, маються якісь порушення мови чи ні. Дані дії працівника поліції грубо суперечать вимогам Інстукції №1452/735 від 11 листопада 2015 року, а саме вимог розділу І, а також не роз`ясняють п. 7 розділу І вказаної Інструкції.Пункт 7. У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст.266 КУпАП. Відповідно до п. 22 Інструкції висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними. Всі ці порушення зафіксовані на відеозаписі. З огляду на викладене, просить суд відповідно до ст. 247 КУпАП закрити адміністративне провадження про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні допитаний свідок ОСОБА_2 , який надав пояснення, що він працює командиром взводу № 1 РОТИ 1 БУПП в Черкаській області, ст. лейтенант поліції. 01.12.2024 близько 04.00 години отримали виклик. Приїхавши на місце події, був виявлений заявник дівчина, якій пошкодили мобільний телефон. Першочергово ними були зібрали матеріали, опитані свідки, які перебували на місці події. В цей час, дівчина, яка перебуває зараз в залі, а саме ОСОБА_1 , під`їхала на автомобілі. Він особисто бачив, що вона була за кермом. В подальшому в ході спілкування з останньою, у неї були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, про що їй повідомлено та запропоновано пройти освідування на місці або проїхати до ЧОНД. Від встановленого законом огляду вона відмовилася. Крім того, вона не надала документів для перевірки, тому на неї було складено постанову за відсутність документі. Відеозапис події вівся постійно на нагрудні відеокамери, проте чи є на них відеозапис, де остання керує автомобілем не знає.

В судовому засіданні допитаний свідок ОСОБА_3 , який надав пояснення, що він працює в органах поліції. 01.12.2024 близько 04.00 години перебував за адресою: м.Черкаси по бул. Шевченка, 275, оскільки ними було отримано виклик, щодо пошкодження майна. Був безпосередньо свідком того, як ОСОБА_1 під`їхала на машині до місця події. Дійсно його записали в якості свідка в матеріалах справи стосовно останньої за ч.1 ст.130 КУпАП. Чи є відеозапис саме керування, не знає. На той момент він був.

В судовому засіданні допитана свідок ОСОБА_4 , яка надала пояснення, що 01.12.2024 близько 04 години ранку вона перебувала на місці події. Поліцейські в цей час перебували коло неї і вона їм надавала пояснення, щодо пошкодженого телефону. Також на місці події перебувала ОСОБА_1 . Вона не керувала транспортним засобом.

В судовому засіданні допитаний свідок ОСОБА_5 , який надав пояснення, що він приїхав на місце події близько 03.20 год. Працівників поліції ще не було. Тобто на місце події приїхав за кермом він, а не ОСОБА_1 . Остання лише сиділа в його машині, проте не керувала нею.

Заслухавши пояснення особи стосовно якої складено протокол про адміністративне праворушення ОСОБА_1 та його представника - адвоката Демиденка В.А., свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , дослідивши письмові матеріали справи та відео з камер працівників поліції, приходжу до наступних висновків.

Суд зобов`язаний виконувати завдання Кодексу України про адміністративне правопорушення, передбачені ст.1 КУпАП, у якій зазначено, що завданням Кодексу України про адміністративне правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст.10 КУпАП, адміністративне правопорушення визначається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо допускала їх настання.

Відповідно ст.ст.245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Положеннями ст.280 КУпАП передбачено, що необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення на підставі належних та допустимих доказів факту вчинення певного діяння такою особою та наявність в діянні цієї особи, що є суб`єктом правопорушення, всіх обов`язкових ознак складу певного адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, нормі стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Європейським судом з прав людини у багаточисельних рішеннях висловлена правова позиція щодо розгляду національними судами справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.

Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків» за змістом якого, вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України» та інших.

При цьому в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України»(з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282.

Відтак, доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Європейським судом з прав людини у багаточисельних рішеннях висловлена правова позиція щодо розгляду національними судами справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.

Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків» за змістом якого, вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України» та інших.

При цьому в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України»(з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282.

Відтак, доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Відповідно до пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху України - водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно з пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України - водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, зазначена норма передбачає дві форми об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, а саме: керування особою транспортним засобом у стані сп`яніння та відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

При цьому основною ознакою суб`єкта зазначеного правопорушення є саме елемент керування особою транспортним засобом. Така обставина обов`язково належить до предмету доказування під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, передбачає необхідність обов`язкової наявності кваліфікуючих ознак цього правопорушення, зокрема щодо керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№ 186080 ОСОБА_1 обвинувачується в тому, що 01.12.2024 о 03.40 год. в м.Черкаси по бул.Шевченка, 275, вона керувала автомобілем Honda Civic д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мовлення , поведінка, яка не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння, водій ОСОБА_1 відмовилася на місці, чим порушила п.2.5 ПДР України, чим вчинила адміністративне правопорушення відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

В ході судового розгляду справи сторона захисту заперечила факт керування ОСОБА_1 транспортними засобами в час вказаний в протоколі. В такій ситуації протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належними доказами по даній справі в розумінні ст.251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у Суду.

На підтвердження вини ОСОБА_1 до протоколу про адміністративне правопорушення долучено відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, рапорт працівників поліції.

В ході перегляду відеозапису з бодікамер працівників поліції, судом не встановлено рух транспортного засобу та взагалі перебування за кермом, особи стосовно якої складено протокол, оскільки під час перегляду відеозапису видно, що працівники поліції спілкуються з ОСОБА_1 на вулиці та в автомобілі, проте на вона в цей час перебуває на пасажирському сидінні пасажирському сидінні. Тобто факт керування транспортним засобом відсутній.

Рапорт працівників поліції, долучений до матеріалів справи не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень, такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 20 травня 2020 року справа № 524/5741/16а (адміністративне провадження № К/9901/33786/18).

Пояснення свідка ОСОБА_3 , суд оцінює критично оскільки останній є працівником поліції, який перебував на службі, а тому не міг бути залученим в якості свідка.

Пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , суд також оцінює критично та не бере їх до уваги, оскільки останні є знайомими ОСОБА_1 та визнає їх необ`єктивними.

Інших доказів суду не надано.

Приймаючи до уваги, що всі сумніви щодо доведеності вини правопорушника слід тлумачити на його користь, за відсутності переконливих доказів вини ОСОБА_1 суд приходить до висновку, що при розгляді справи не доведено, що в її діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Суддя наголошує, що він не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948 р. та ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 р., ратифікованою Україною передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Суд наголошує, що правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Так, згідно п.4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_6 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п.21 свого рішення у справі «Надточий проти України» від 15 травня 2008 року ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, оцінюючи надані докази, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП, а отже провадження по справі підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 130, 245, 247, 251, 280, 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: В. М. Олійник