Справа № 161/1643/25
Провадження № 3/161/946/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Луцьк 13 березня 2025 року

суддя Луцького міськрайонного суду Філюк Т.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , -

- за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

До Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшли матеріали щодо ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що 07 січня 2025 року 13.35 годині в с. Рованці Луцького району по вул. Об`їздній, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Renault Megane», д.н.з. НОМЕР_1 , не був уважним за кермом, виїхав на перехрестя на заборонений сигнал світлофора, внаслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем марки « Volkswagen Touareg», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , в результаті чого транспортні засобиотримали механічні пошкодження із матеріальними збитками.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнавав, вказував, що не рухався на заборонений сигнал світлофора, а тому не вважає себе винним у вчиненні даної транспортної пригоди та просив закрити провадження за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На адресу суду надійшли письмові пояснення представника іншого дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 , який просить визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення. Передбаченого ст. 124 КУпАП.

Всебічно, повно та об`єктивно дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що провадження підлягає закриттю з таких підстав.

Відповідно до ст.ст.245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст. 251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідальність за ст.124 КУпАП настає у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Пунктом 2.3 (б) ПДР України визначено що, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Згідно з п. 8.7.3 (е) ПДР України сигнали світлофора мають такі значення: червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоні миготливі сигнали забороняють рух.

Відповідно до п. 8.10 ПДР України, у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.69 , якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011року, заява № 16347/02, «Малофєєва проти Росії» (заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016року) Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішенні ЄСПЛ у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04), суд встановив, серед іншого, порушення ч. 3 ст. 6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі фабула була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що в даному випадку розгляд вказаної справи має бути проведено в межах обвинувачення, яке орган, що склав протокол про адміністративне правопорушення вважав доведеним.

Положенням статті 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частиною 1 ст. 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що при вчиненні адміністративного правопорушення складається протокол.

За своїм призначенням адміністративний протокол є процесуальним документом, який з припущенням свідчить про вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, проступку. Правильність та точність складання адміністративного протоколу впливає на набування ним доказової сили, однак, виходячи з приписів статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, наявність протоколу не є достатньою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Слід зазначити, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний єдиним належним доказом у даній справі, у розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним та беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, і не викликали сумнівів у суду.

Так, із протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР № 214996 від 07.01.2025 вбачається, що ОСОБА_1 порушив п.2.3.б та п.8.7.3 ПДР України, а саме 07 січня 2025 року 13.35 годині в с. Рованці Луцького району по вул. Об`їздній, керуючи автомобілем марки «Renault Megane», д.н.з. НОМЕР_1 , не був уважним за кермом, виїхав на перехрестя на заборонений сигнал світлофора, внаслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем марки « Volkswagen Touareg», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Крім того, встановлено, що відносно іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_2 складено протокол серії ЕПР1 № 214982, відповідно до якого ОСОБА_2 ставиться в провину порушення п.2.3.б та п.8.7.3 ПДР України, а саме що 07 січня 2025 року 13.35 годині він в с. Рованці Луцького району по вул. Об`їздній, не був уважним за кермом, виїхав на перехрестя на заборонений сигнал світлофора, внаслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем марки «Renault Megane», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 .

До протоколу про адміністративне правопорушення долучено пояснення обох учасників дорожньо-транспортної пригоди, в яких представлено дві суб`єктивні версії водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з приводу сигналів світлофору на момент розвитку подій перед пригодою.

Долучена до протоколу про адміністративне правопорушення схема ДТП не містить інформації щодо предмета доказування, а саме проїзд перехрестя учасниками дорожньо-транспортної пригоди на той чи інший сигнал світлофора.

В судовому засіданні було заслухано інспектора ВП №3 ( м.Луцьк) Луцького районного управління ГУНП у Волинській області капітана поліції Давиденка О.В., який складав протокол про адміністративне правопорушення та схему ДТП, та вказав, що дані дло протоколу та схеми були внесені виключно з пояснень обох водіїв.

На переконання суду, спростування або підтвердження суб`єктивних даних водіїв щодо сигналу світлофору можливе виключно на підставі об`єктивних даних, якими можуть бути запис камери відеоспостереження або автомобільного відеореєстратора, які орієнтовані доволі тривалий час хоча б на один світлофор світлофорного об`єкту на перехресті.

Однак, в справі відсутні об`єктивні відомості технічного характеру (відеозаписи камер спостереження або відеореєстраторів), на підставі яких можливо було б спростувати або підтвердити на який сигнал світлофора рухалися на перехресті (чи у момент виїзду на перехрестя) водіїОСОБА_1 , який керував автомобілем марки «Renault Megane», д.н.з. НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , який керував автомобілем « Volkswagen Touareg», д.н.з. НОМЕР_2 , тобто інформації про комбінацію сигналів світлофора в цей момент.

Таким чином, відсутність повної інформації щодо комбінації сигналів світлофора під час проїзду перехрестя учасниками ДТП, враховуючи суперечливі протилежні версії водіїв, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази не дають можливість встановити, що вказана дорожньо-транспортна пригода сталась з вини водія ОСОБА_1 за обставинами даної справи.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої протокол про адміністративне правопорушення не встановлює імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (справа «Ірландія проти Сполученого Королівства»), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" N 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» («Ірландія проти Сполученого Королівства»).

У частині 2 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям ЄСПЛ.

У своєму рішенні по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10.02.1995 ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Так, в рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

З огляду на встановлені під час розгляду обставини, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, суд приходить висновку, що наявними у справі доказами не доведено наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому провадження у справі щодо ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 36,38 40-1,247, 283, 284, 287 КУпАП, на підставі 124 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрити, на підставі ст. 247 п.1 КУпАП, в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Філюк Т.М.