Справа № 747/120/25
Провадження№ 3/747/127/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2025 року селище Талалаївка

Суддя Талалаївського районного суду Чернігівської області Тіщенко Л.В. розглянула матеріали, що надійшли з Прилуцького РВП ГУНП України в Чернігівській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , такого, що не працює, раніше до адміністративної відповідальності притягувався 07.11.0224 року за ч. 1 ст.130 КУпАП, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст 126 КУпАП-

ВСТАНОВИВ:

21 січня 2025 року в с Великі Бубни роменського району на вул Центральна водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом мотоциклом без номерних знаків (не зареєстрований) без права керування таким транспортним засобом, оскільки не отримував такого, правопорушення вчинене повторно протягом року так як вже притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст 126 КУпАП 02.10.2024 року, чим порушив вимоги п. 2.1 «а» ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст 126 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, хоча був повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, матеріали справи містять поштову розписку про вручення судового виклику, про причини неявки суду не повідомив, від нього не надійшла заява про розгляд справи без його участі чи про відкладення розгляду справи, тому справа підлягає розгляду в порядку ч.1 ст. 268 КУпАП без участі особи, що притягується до адміністративної відповідальності враховуючи належне повідомлення про час та місце розгляду справи, дотримуючись вимог ст.268 КУпАП, суддя вважає за можливе розглянути справу у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції. В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Так, під час судового розгляду кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконанні або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Проведення судового провадження у розумні строки забезпечує суд. Крім того, згідно із вимогами ч.1 ст. 277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протокол про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Також суд враховує, що на офіційному сайті Талалаївського районного суду в розділі «Громадянам» у вкладці «Список судових справ, призначених до розгляду» з моменту призначення даної справи до розгляду було зазначено дату, час та місце розгляду справи, однак ОСОБА_1 станом розгляду справи не цікавився.

За таких обставин, з метою дотримання вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а також приймаючи до уваги, що участь особи при розгляді справ за ст. 126 КУпАП не є обов`язковою, суддя вважає можливим розглянути справу за відсутності ОСОБА_2 .

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до п.2.1. «а» ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Частина 5 ст. 126 КУпАП, передбачає адміністративну відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою четвертою статті 126 КУпАП. Відповідно до ч.2 ст.126 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом. Санкція ч.5 ст 126 КУпАП передбачає штраф в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

За встановлених фактичних обставин справи судом встановлено, що ОСОБА_1 дійсно порушив вимоги п. 2.1 «а» ПДР України і в його діях вбачаються ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст 126 КУпАП. Його вина в порушенні Правил дорожнього руху повністю доведена та підтверджується дослідженими матеріалами справи. Факт вчинення ОСОБА_1 даного адміністративного правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 21.01.2025 року серії ЕПР 1 № 226729 та додатками до нього, копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА № 626204 від 02.10.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст 126 КУпАП.

Тобто в ході розгляду справи беззаперечно встановлено, що ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.1 «а» ПДР України і скоїв правопорушення, що передбачене диспозицією ч.5 ст 126 КУпАП, оскільки вищезазначені факти його вини є переконливими, достатніми, в повному обсязі відповідають фактичним обставинам справи та знайшли своє підтвердження в доказах, які містяться в матеріалах справи та були повно та всебічно досліджені під час судового засідання.

Слід зазначити, що пункт 1.3 ПДР зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Крім того, судом враховується та обставина, що згідно повідомлення Роменського РВП ОСОБА_1 посвідчення водія не отримував. Тому враховуючи встановлені під час судового розгляду обставини, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 підлягає адміністративній відповідальності за ч.5 ст 126 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу.

Що стосується стягнення у вигляді позбавлення прав керування, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно з матеріалами справи ОСОБА_1 посвідчення водія не отримував, тобто на даний час він є таким, що не має права керування транспортними засобами. Тому вирішуючи питання щодо накладення додаткового адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування, суд виходить з наступного. У відповідності до п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005 року, суди не вправі застосовувати адміністратвине сятгення у вигляді позбавлення права керування усіма видами транспортних засобів, коли винна особа взагалі не отримувала такого права. Таким чином відсутні законодавчі підстави застосовувати до ОСОБА_1 додаткове стягнення у вигляді позбавлення права керування.

Що стосується додаткового сятгення, встановленого ч.5 ст 126 КУпАП, то суд не знаходить підстав для застосування додаткового стягнення у вигляді оплатного вилучення транспортного засобу, так як із змісту санкції ч. 5 ст.126 КУпАП слідує, що додаткове адміністративне стягнення у вигляді оплатного вилучення транспортного засобу, не носить імперативний характер і при накладенні адміністративного стягнення воно не підлягає обов`язковому застосуванню. До ОСОБА_1 не може бути застосовано стягнення у виді оплатного вилучення транспортного засобу, оскільки матеріали справи не містять документального підтвердження того, що транспортний засіб, яким він керував, перебуває у приватній власності порушника.

Крім того, у відповідності до положень ч.5 ст. 283 КУпАП із ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір в розмірі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що складає 605, 60 грн.

Керуючись ст. 268, 283, 284, 301, 304, 307, ст. 126 КУпАП, суд,

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 притягнути до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 40 800 (сорок тисяч вісімсот) гривень без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави 605 грн 60 коп. судового збору.

На постанову може бути подана апеляція в Чернігівський апеляційний суд протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя: Л.В.Тіщенко