Справа № 503/2748/24
Провадження №3/503/205/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року м. Кодима

Суддя Кодимського районного суду Одеської області Вороненко Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кодима матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від відділу поліцейської діяльності №1 Подільського районного управління поліції ГУНП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, РНОКПП НОМЕР_1 , не працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 154 КУпАП,

встановив:

21 грудня 2024 року складено протокол про адміністративне правопорушення Серії ВАД № 170032, згідно змісту якого 21.12.2024 року близько 12.30 години в м. Кодима, вул. Богдана Сушинського, ОСОБА_1 порушила правила утримання двох собак всупереч вимогам ст. 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», а саме собаки вільно бігали по вулиці, кидались на перехожих, гавкали та пошкодили верхній одяг ОСОБА_2 , при цьому собаки були без повідків та намордників, внаслідок чого була заподіяна матеріальна шкода ОСОБА_2 , у зв`язку з чим ОСОБА_1 вчинила правопорушення, передбачене ч.3 ст. 154 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнала зазначивши, що собаки їй не належать. Водночас, після роз`яснення судом можливості заявлення клопотання про виклик в судове засідання свідків для здійснення їх допитів, не виявила бажання скористатися згаданою процесуальною можливістю.

Захисник адвокат Бака В.В. просив суд обмежитись у відношенні своєї підзахисної усним зауваженням з огляду на наявне у неї захворювання, яке підтверджене раніше поданою ним для долучення до матеріалів справи копією витягу із акту огляду у МСЕК серії 2-18 ОА № 044298.

Вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, та її захисника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю суд встановив наступне.

Згідно положень ст. 221 КУпАП суду підвідомчий розгляд справ про адміністративні правопорушення, зокрема передбачених частиною другою статті 154 КУпАП.

В свою чергу Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо імплементації положень деяких міжнародних угод та директив Європейського Союзу у сфері охорони тваринного та рослинного світу» від 15 липня 2021 року № 1684-IX, було у новій редакції викладено ст. 154 КУпАП, зокрема в ній з`явилась частина третя, але не було внесено відповідні зміни до ст. 221 КУпАП, а саме доповнення її визначенням того, що розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачених частиною третьою статті 154 КУпАП, підвідомчий суду.

Однак, за умов правової невизначеності та зважаючи на ту обставину, що санкція ч.3 ст. 154 КУпАП передбачає накладення стягнення у виді конфіскації тварини, а з врахуванням положень ч.1 ст. 29 КУпАП, згідно яких конфіскація застосовується за рішенням суду, то суд вважає, що розгляд даної справи все ж належить до підвідомчості суду.

Диспозиція частини третьої статті 154 КУпАП передбачає відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, що спричинили заподіяння шкоди здоров`ю людини або її майну.

В свою чергу ч.1 ст. 154 КУпАП передбачає відповідальність за утримання собак і котів у місцях, де це заборонено відповідними правилами, утримання незареєстрованих собак, приведення їх у громадські місця, вигулювання собак без повідків та намордників (крім собак, породи яких не внесені до Переліку небезпечних порід собак) чи в не відведених для цього місцях, а також неприбирання власником тварини її екскрементів під час перебування тварини у громадському місці (крім вигулювання у спеціально відведених для цього місцях).

Водночас абзац четвертий ч.7 ст. 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» від 21.02.2006 року № 3447-IV (надалі за текстом Закон) передбачає, що дозволяється утримувати домашніх тварин - у вільному вигулі на ізольованій, добре огородженій території (в ізольованому приміщенні) на прив`язі або без неї.

При цьому, абзаци перший ч.5 ст. 9 Закону передбачає, що особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана забезпечити безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною.

Суд вважає, що вина особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у вчиненні вказаного правопорушення повністю доказана, що підтверджується матеріалами справи про адміністративне правопорушення та отриманими доказами, а саме протоколом про адміністративне правопорушення Серії ВАД № 170032 від 21.12.2024 (а.с.2), який підписаний ОСОБА_1 без яких-небудь заперечень щодо викладених у ньому обставин та із зазначенням у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення того, що утримувала неналежним чином дворняжих; рапортом помічника чергового ВПД № 1 (м. Кодима) Подільського РУП ГУНП в Одеській області Мельника В.П. від 21.12.2024 року (а.с.3), згідно якого 21.12.2024 року о 12.36 годині надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 21.12.2024 року о 12.36 годині за адресою АДРЕСА_2 , покусали сусідські собаки, швидка медична допомога не потрібна, заявник ОСОБА_2 ; письмовими поясненнями свідка ОСОБА_3 від 21.12.2024 року (а.с.6), в якому остання повідомила, що 21.12.2024 року близько 12.30 години вона стала свідком події, як двоє собак ОСОБА_1 напали на ОСОБА_2 , яка їхала на велосипеді по тротуарі, підійшовши ближче вона помітила, що одна собака порвала верхній одяг, а інша кидалась та гавкала на останню, також додала, що дані собаки належать ОСОБА_1 та небезпечні, оскільки гавкають на прохожих, кидаються та кусаються; письмовими поясненнями свідка ОСОБА_4 від 21.12.2024 року (а.с.7), в якому остання повідомила, що 21.12.2024 року близько 12.30 години вона проходила по АДРЕСА_1 до свого будинку та стала свідком того, як дві собаки ОСОБА_1 накинулись на ОСОБА_2 і пошкодили їй верхній одяг, при цьому ОСОБА_1 також була присутня проте ніяких мір не прийняла до своїх собак; письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_2 від 21.12.2024 року (а.с.5), в якому остання повідомила, що 21.12.2024 року близько 12.30 години вона рухалась на велосипеді по вул. Богдана Сушинського, та на неї накинулись дві собаки, від чого вона впала з велосипеду, так як одна з собак схопила її за верхній одяг зубами, а інша кидалась та гавкала на неї, дані собаки належать ОСОБА_1 , про даний факт вона повідомила до поліції для прийняття мір; фототаблицею до матеріалів адміністративного правопорушення (а.с.8-9), на якій зафіксовано пошкодження верхнього одягу ОСОБА_2 ; а також письмовим поясненням самої ОСОБА_1 від 21.12.2024 року (а.с.4), в якому остання пояснила, що 21.12.2024 року близько 12.30 години вона знаходилась за місцем мешкання, поралась по господарству та почула як двоє її собак напали на громадянку ОСОБА_2 , яка проїжджала біля її будинку на велосипеді, після чого вона підійшла до ОСОБА_2 та помітила, що одна із собак порвала їй верхній одяг, а друга гавкала на неї, також зазначила, що двоє собак належать їй та були без повідка, в подальшому приїхали працівники поліції, які повідомили їй, що потрібно собак тримати на поводку.

Водночас із цим суд відзначає, що у пункті 35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.08.2023 року у справі № 208/712/19 висловлено позицію про те, що положення КУпАП не містять заборони використовувати у судовому рішенні письмові пояснення, надані службовій особі правоохоронного органу.

Відтак суд вважає вище наведені письмові пояснення учасників справи допустимими, належними, достатніми і достовірними доказами, внаслідок узгодженості внутрішнього змісту кожного із них та відсутності суперечностей між ними, що дозволяє суду зробити на їх підставі однозначні та переконливі висновки щодо дійсних обставин діяння.

Суд відзначає, що зазначені вище докази є належними і допустимими, а у своїй сукупності узгоджуються між собою і не містять суперечностей.

В свою чергу заперечення ОСОБА_1 щодо вчинення нею вищевказаного правопорушення в судовому засіданні під час судового розгляду справи, суд оцінює критично, як обраний спосіб відстоювання своєї позиції та побудови свого захисту з метою ухилення від відповідальності, оскільки дані заперечення суперечать вище наведеним доказам та спростовуються останніми. При цьому, суд позбавлений можливості за власною ініціативою здійснювати збір доказів з урахуванням принципів диспозитивності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів.

Відповідно до положень ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.

При цьому, оцінюючи особистість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та з`явилась в судове засідання, то суд вважає, що мету, передбачену ст. 23 КУпАП, можливо досягнути без застосування адміністративного стягнення до останньої.

Відповідно до положень ст. 22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Згідно копії витягу із акту огляду у МСЕК серії 2-18 ОА № 044298, відповідно до якого ОСОБА_1 призначена безстроково інвалідність другої групи внаслідок існування в неї відповідного діагнозу (який суд не вважає за можливе зазначати у змісті даної постанови внаслідок положень ч.1 ст. 286 ЦК України та ст. 391 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.1992 року № 2801-XII, як частину лікарської таємниці).

При цьому, в суду відсутні належні докази рішення суду про визнання особи недієздатною та/або висновок експертизи, які б підтверджували те, що ОСОБА_1 не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічної душевної хвороби, тимчасового розладу душевної діяльності, слабоумства чи іншого хворобливого стану. Тому суд вважає відсутніми підстави для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі положень ст. 20 КУпАП, як особа, яка під час вчинення протиправної дії чи бездіяльності була в стані неосудності.

З урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеня її вини, майнового стану, враховуючи стан її здоров`я, зокрема пов`язаного із існуванням в неї захворювання, яке призвело до призначення їй ІІ групи інвалідності, не знаходячи обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, іберучи до уваги, що вчинене адміністративне правопорушення за конкретних умов можливо визнати малозначним, суд вважає за необхідне звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Згідно вимог ч.2 ст. 284 КУпАП, при оголошенні усного зауваження виноситься постанова про закриття справи. У зв`язку з чим суд вважає, що провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Керуючись ст. 22, 23, 33-35, 154 ч.3, 213, 221, 246, 268, 280, 283-284 КУпАП,

постановив:

Звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 154 КУпАП, і обмежитись оголошенням їй усного зауваження.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення закрити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду, через Кодимський районний суд Одеської області, протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Д.В. Вороненко