єдиний унікальний номер справи 525/885/24
номер провадження 3/546/54/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Романенко О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Решетилівка у залі суду протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі - КУпАП) та матеріали справи додані до нього щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Билбасівка Солов`янського району Донецької області, не працюючої, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП судом не встановлено, яка протягом року до адміністративної відповідальності не притягувалася,

в с т а н о в и в :

30.01.2025 до Решетилівського районного суд Полтавської області від Полтавського апеляційного суду надійшли матеріали справи № 525/885/24 про адміністративне правопорушення за ознаками ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 для здійснення судового розгляду.

Відповідно до протоколу серії ААД № 629550 від 30.06.2024, складеного інспектором ВМАЗ УПП Полтавської області ДПП старшим лейтенантом поліції Василевським В.В., 29.06.2024 о 23:46 годині ОСОБА_2 в Полтавській області, Миргородському районі, сел. Велика Багачка, вул. Європейська, 70, водій ОСОБА_1 керувала автомобілем ВАЗ 21093 д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 , з ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, порушення мови), Від проходження у встановленому законом порядку медичного огляду на місці зупинки в найближчому медичному закладі з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння відмовилася на відеофіксацію службової бодікамери 470399, чим порушила п. 2.5. ПДР України.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У судове засідання для розгляду справи про адміністративне правопорушення, призначене на 13.03.2025, ОСОБА_1 не з`явилася. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом направлення повістки за зареєстрованим місцем проживання, яку отримала особисто, про що свідчить підпис на рекомендованому поштовому повідомленні (а.с.148).

17.02.2025 до суду надійшла заява, у якій ОСОБА_1 просить судовий розгляд справи проводити за її відсутності, однак за участі її захисника адвоката Чернюка В.Д. Повідомила суд, що припинила дії договорів з адвокатами Валенко Р.І. та ОСОБА_4 (а.с.145).

28.02.2025 від захисника- адвоката Чернюка В.Д., до суду надійшло клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 1ч. 1 ст. 247 КУпАП, що обґрунтоване наступним чином.

Вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАПне визнавала як при складені протоколу про адміністративне правопорушення, так не визнає і на стадії розгляду даної справи в суді з наступних обґрунтувань.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 629550, ОСОБА_1 «від проходження в законному порядку медичного огляду на місці зупинки в найближчому медичному закладі з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння відмовилася», чим порушила пункт 2.5 Правил Дорожнього руху України.

При цьому на місці спілкування поліцейських з ОСОБА_1 лікаря не було взагалі, що виключало можливість проходження нею медичного огляду на місці зупинки, як про те зазначається у відповідному протоколі.

Аналіз змісту описової частини складеного протоколу, як акту обвинувачення у справі про адміністративне правопорушення, вказує на те, що такий протокол вочевидь не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, так як в ньому не описано послідовності дій, вчинених працівником поліції відповідно до вимог частин 2, 3 ст. 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

А саме, не зазначено відмови особи від проходження огляду на місці зупинки з використанням спеціальних технічних засобів, чи незгоди на проведення такого огляду на місці, як правової підстави для подальшого направлення такої особи до закладу охорони здоров`я.

Окрему увагу звертає на себе увагу і та обставина, що в момент спілкування працівника поліції з ОСОБА_1 та перебувала у стані вагітності (що підтверджується наданою довідкою), що взагалі виключало можливість вживання нею алкоголю та вочевидь впливало на її психоемоційний стан при такому спілкуванні в нічний час.

ОСОБА_1 у категоричній формі стверджує, що станом на 23 годину 46 хвилин 29 червня 2024 року вона не керувала транспортним засобом «ВАЗ 21099», д.н.з. НОМЕР_1 , а відтак не виконувала функцій водія та не повинна була підлягати відповідному огляду на місці зупинки чи в медичному закладі.

В дійсності таким транспортним засобом керував член її родини військовослужбовець, який на той момент і був належним власником транспортного засобу, проте не мав при собі посвідчення водія відповідної категорії, а відтак не побажав спілкуватися з працівниками поліції, а в подальшому з представниками військової служби правопорядку, що могло потягнути для нього відповідні наслідки. Саме по цій причині чоловік залишив автомобіль після його зупинки на вулиці, в безпосередній близькості до будинку, в якому вони мешкали, та пішов додому, а ОСОБА_1 разом з двома дітьми залишилася поблизу автомобіля, де з нею спілкувався працівник поліції.

При викладених обставинах, виходячи із роз`яснених їй приписів ст. 63 Конституції України, ОСОБА_1 не повинна була давати будь яких пояснень щодо члена своєї родини по обставинам керування транспортним засобом.

Очевидним є і той факт, що жоден із відеофайлів, долучених на оптичному носієві до протоколу про правопорушення, не містить доказів того, що в момент зупинки транспортного засобу під керуванням чоловіка, саме ОСОБА_1 керувала транспортним засобом, відчиняла дверцята автомобіля та виходила саме з місця водія.

Як видно на відеозаписі, після подачі поліцейським відповідного сигналу про зупинку та після такої зупинки поліцейський направляється в сторону стоячого автомобіля, після чого відеозапис переривається та починається з нового файлу, на якому вже відбувається спілкування зі ОСОБА_1 .

Таким чином, відповідний відеозапис не був безперервним, а на жодному з наявних відеозаписів, які ОСОБА_1 так і не було надано для ознайомлення, не зафіксовано вчинення нею будь яких правопорушень, які б були підставою для подальших вимог до неї з боку поліцейського, яким складено протокол про правопорушення, в тому числі і щодо проходження відповідного огляду на стан сп`яніння.

Відеозйомка з використанням портативних відеореєстраторів та відеореєстраторів працівниками поліції ведеться безперервно. Відповідна правова позиція з цього питання висловлена у постанові Верховного Суду від 18 липня 2019 року у справі № 216/5226/16-а (2-a/216/33/17). Цих вимог законодавства не дотримано, а отже наявні відеозаписи не можуть визнаватися належним та допустимими доказами.

Окрім того, за умови доведеності факту керування автомобілем саме ОСОБА_1 , поліцейський мав спорядити відповідний технічний засіб, забезпечити його перевірку та належне застосування, а в разі відмови від проходження огляду з його використанням, доставити особу до медичного закладу, в якому і можлива відмова від проходження огляду відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху, оскільки така відмова на дорозі суперечить Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, бо вона фіксується з залученням свідків саме у медичному закладі, в присутність поліцейського, який доставив особу.

Факт керування саме ОСОБА_1 транспортним засобом у конкретні день час та місці, що дало би поліцейським підстави для висунення обвинувачень моїй підзахисній у порушенні ПДР України, відсутній та в силу вимог ст. 251 частини 2 КУпАП не доведений належними і допустимими доказами, які взагалі не долучені до протоколу про правопорушення.

На думку захисника, відсутні докази, які б вказували на те, що поліцейські зупинили транспортний засіб саме під керуванням ОСОБА_1 , чи будь-яким іншим способом самі безпосередньо виявили факт такого керування саме нею.

Вищенаведене вказує на відсутність обов`язкової ознаки об`єктивної сторони складу правопорушення, зазначеного у відповідному протоколі, що в свою чергу вказує на відсутність складу і події адміністративного правопорушення.

13.03.2025 захисником ОСОБА_1 адвокатом Чернюком В.Д., подано до суду клопотання про розгляд справи без його участі, при вирішенні справи врахувати доводи викладені у його клопотання від 25.02.2025.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Рішеннями Європейського суду окрім іншого визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

КУпАП визначені випадки, коли справа не може розглядатися за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, однак розгляд справи за ч. 1 ст. 130 КУпАП, за якими ОСОБА_1 притягається до адміністративної відповідальності, не належать до даної категорії випадків. Враховуючи позицію ОСОБА_1 викладену у заявах, щодо можливості розгляду справи за її відсутності, з метою уникнення затягування розгляду справи, справа розглядається за наявними в ній письмовими доказами.

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність у діях ОСОБА_1 складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язані з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП визначена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Об`єктивна сторона даного правопорушення полягає саме у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суб`єктивна сторона правопорушень, передбачених статтею 130 КУпАП, характеризується наявністю прямого умислу.

Частина 1 ст. 130 КУпАП за своєю правовою природою є бланкетною нормою права, яка відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно - правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують транспортними засобами, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Пунктом 2.5 ПДР України передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.9а ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі (п.1.10 ПДР України).

За ст. 12 КУпАП адміністративній відповідальності підлягають особи, які досягли на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку.

Таким чином, суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП може бути будь-яка особа, що досягла шістнадцятирічного віку та керує транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, які знижують їх увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора водія під час навчання учнів - водіїв, незалежно від того, керує особи транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу. Окрім того суд зазначає, що знаходження за кермом транспортного засобу, яке не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), особи в нетверезому стані не є доказом вчинення останньою адмінправопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, оскільки саме перебування особи на місці водія не доводить факт керування транспортним засобом, незалежно від наявності ввімкненого двигуна.

Узагальнюючи вищевикладене, враховуючи об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ініціатором складення протоколу повинно бути доведено наявність одночасно таких обставин: керування транспортним засобом і перебування у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного), або відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП працівниками поліції надано: протокол серії ААД № 629550 від 30.06.2024 (а.с.1); заповнений бланк направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до КНП «Миргородська лікарня інтенсивного лікування» датований 30.06.2024 о 00:01 год, про направлення на огляд ОСОБА_1 (а.с.2). Суд звертає увагу на те, що на направленні не міститься підпису ОСОБА_1 який би засвідчував факт відмови особи. При цьому з його змісту вбачається, що особа відмовилася від огляду та не доставлявся працівниками поліції до лікарського закладу; довідку УПП від 01.07.2024, виданою в тім, що згідно підсистеми «Адмінпрактика» інформаційного порталу НПУ ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП протягом року не притягалася (а.с.3); довідку б/н видану ОСОБА_1 в тім, що водна дійсно знаходиться на обліку по вагітності в жіночій консультації КНП «Великобагачанської ЦРЛ», діагноз вагітність 16 тижнів (а.с.153); копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , відповідно до якого ОСОБА_3 та ОСОБА_5 уклали шлюб 25.08.2015 (а.с.154); копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , відповідно до якого ВАЗ 21093, номерний знак НОМЕР_1 , належить ОСОБА_3 (а.с.155).

Окрім направлення, до матеріалів справи додано компакт-диск (а.с.4), який містить 3 відеофайли.

Перший відеофайл розпочинається 29.06.2024 о 23:56 год. Разом з цим, фіксації у період часу з 23:46 год, як зазначено у протоколі, і до 23:56 год, що є початком відеозапису, цей відеофайл не містить. Відеофайл не є безперервним, у період з 00:06 год до 00:36 год 30.01.2024 відеофіксація не здійснювалася.

З даного відеозапису не вбачається тремтіння рук та порушення мови у ОСОБА_1 та здійснення поліцейським відповідної перевірки щодо їх наявності.

Окрім того, причину зупинки, а саме відсутність одного брудозахисного бризковика на автомобілі, працівниками поліції було повідомлено о 00:37, уже після складання протоколу за ч.1 ст. 130 КУпАП. За вказане правопорушення особі було оголошено зауваження.

Також, у даному відеофайлі зафіксовано, що інший працівник поліції повідомив інспектору, що складав протокол, про несправність переднього відеореєстратора, а саме що він «заглючив», тому відео з нього буде відсутнім, однак відео з заднього відеореєстратора є.

Другий відеофайл розпочинається 29.06.2024 о 23:45 з руху автомобіля працівників поліції по неосвітленій дорозі, відеозапис здійснений за допомогою заднього відеореєстратора.

З даного відеофайлу вбачається, як працівник поліції йде до автомобіля, однак з даного відео здалеку неможливо ідентифікувати ані марку авто, ані його номерний знак, ані колір. Даний автомобіль, до зупинки, рухався назустріч автомобіля працівників поліції. Враховуючи зазначене, яким чином працівники поліції встановили відсутність брудозахисного бризковика, що стало причиною зупинки, не зрозуміло.

Так само, не вбачається яким чином проводилися дії щодо зупинки автомобіля, який із відеозапису неможливо ідентифікувати. Окрім того, вбачається, що працівник поліції прямував до даного автомобіля. Однак, працівником поліції не було приведено у робочий стан фіксацію нагрудної бодікамери, внаслідок чого не зафіксовано належними доказами, чи підійшов працівник поліції до автомобіля, хто був за його кермом, чи роз`яснювалися особі причини зупинки, чи встановлювалася особа водія під час безпосередньої зупинки, яким чином були встановлені ознаки алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, порушення мови) та у кого саме, відео з заднього відеореєстратора не містить.

Таким чином, з другого відеофайлу неможливо ідентифікувати та встановити будь-яку інформацію, яка має істотне значення для цієї справи та достовірно встановлює, що саме це відео є початком фіксації події, яка описана в протоколі.

Третій відеофайл, здійснений за допомогою відеореєстратора в автомобілі працівників поліції, розпочинається о 23:46 год 29.06.2024. На ньому зафіксовано рух та зупинку автомобіля працівників поліції, через деякий час з`являється невелике освітлення, джерело якого встановити неможливо.

Таким чином, третій відеофайл також не містить жодної доказової інформації.

Узагальнюючи дослідженні відеофайли, які долучено до матеріалів справи, судом встановлено, що даний запис містить лише процес спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції біля стоячих автомобілів, та взагалі не містить фіксації руху транспортного засобу, а також того, що під час керування за кермом знаходилася саме ОСОБА_1 та те, що вона визнавала факт керування нею транспортним засобом. Окрім того, відеофайли не містять інформації, яким чином та які саме ознаки алкогольного сп`яніння було виявлено саме у особи, яка керувала транспортним засобом, працівниками поліції.

Таким чином, наданий ініціатором складення протоколу диск з відеозаписами, не містить інформації, яка могла б підтвердити факт керування ОСОБА_1 автомобілем ВАЗ 21093 д.н.з. НОМЕР_1 , а отже не може бути належним та допустимим доказом по справі. Будь-яких інших доказів, отриманих у визначеному законом порядку, які б підтверджували факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 та допущення нею порушення вимог ПДР України під час руху ініціатором складення протоколу суду не надано.

Окрім того, слід зазначити наступне.

Порядок проходження огляду осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції закріплено у ст. 266 КУпАП, а також в Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкція № 1452/735).

Відповідно до п. 2 розділу І Інструкції №1452/735 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до п. 12 розділу ІІ Інструкції №1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п. 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Пунктом 8 Розділу ІІ Інструкції №1452/735, затверджена форма направлення на огляд до закладу охорони здоров`я водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 9 розділу ІІ Інструкції №1452/735 встановлено, що з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Статтею 266 КУпАП передбачено, що особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Таким чином із наявних у справі доказів не вбачається підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, її зупинки саме під час керування та наявності підстав вважати, що вона, як водій транспортного засобу, саме під час керування перебувала з ознаками алкогольного сп`яніння. За таких обставин не доведено наявність у працівників поліції обґрунтованих та законних підстав для висунення ОСОБА_6 вимоги щодо необхідності проведення її огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З аналізу наведеної вище норми вбачається, що оцінці підлягає як кожний окремий доказ, так і всі зібрані докази в цілому, на підставі чого суддя повинен зробити обґрунтований висновок про їх належність і допустимість, достовірність та достатність фактичних даних, що встановлюються цими доказами, та мають значення для справи.

Оскільки протокол є важливим процесуальним документом, який засвідчує факт неправомірних дій, за які передбачена адміністративна відповідальність, такий, та його невід`ємні складові, повинні бути оформлені належним чином, містити в собі всі дані, необхідні для своєчасного та об`єктивного вирішення питання про наявність в діях особи складу адміністративного проступку.

При цьому, всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути доведені сукупністю належних і допустимих доказів.

Порядок же збору доказів визначений законодавством, причому в ряді випадків детально. Тому докази можуть бути використані в адміністративному провадженні тільки в тому випадку, коли вони отримані в порядку і з джерел, передбачених законодавством.

Окрім того, судами вищих інстанцій неодноразово зверталася увага на те, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів, але й актом обвинувачення особи у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення, тому як і у кримінальному провадженні суд у справах про адміністративні правопорушення повинен бути неупередженим і безстороннім, а відтак не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу, самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, а судовий розгляд повинен провадитися виключно в межах обставин інкримінованого особі адміністративного правопорушення, що зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення. Недотримання таких засад означатиме неминуче перебирання судом на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що в свою чергу є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(рішення Європейського суду з прав людини від 09.06.2011 у справі «Лучанінова проти України», заява №16347/02, заява №926/08,стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», постанови Київського апеляційного суду від 24.12.2019 у справі №761/26744/19, від 23.09.2019 у справі №753/9705/19 та інші, які є остаточними в подібній категорії справ).

Враховуючи, що провадження в справі про адміністративне правопорушення здійснюється судом в рамках пред`явленого обвинувачення, суд приходить до висновку, що зібрані по даній справі докази не підтверджують існування всіх обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Зазначені вище обставини у їх сукупності викликають обґрунтований сумнів у законності дій поліцейських при оформленні матеріалів даного адміністративного провадження.

У практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, яке має ознаки злочину» залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (Рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії» та інші), отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноважених на те посадових осіб, а тому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не зобов`язана доводити свою невинуватість.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Салабіаку проти Франції» від 07.10.1988 року, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22.12.2010 року №23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Обов`язок щодо збирання доказі покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст.255 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

В той же час, у справі «Barbera, Messeguand Jabardov. Spain» від 06.12.1998 (п.146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Європейський суд з прав людини зазначає, що рівень певності, якого має досягти суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу осіб, що притягуються до відповідальності, які є ключовими поняттями для демократичної концепції судового розгляду.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

У даному випадку посадовою особою, яка складала протокол про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, не надано суду належних та допустимих доказів винуватості, а саме щодо керування ОСОБА_1 автомобілем ВАЗ 21093, д.н.з. НОМЕР_1 , 29.06.2024 о 23:461 годині по вул. Європейській, 70, сел. Велика Багачка, Миргородського району Полтавської області з явними ознаками алкогольного сп`яніння.

Таким чином із наявних у справі доказів не вбачається підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, її зупинки саме під час керування та наявності підстав вважати, що саме ОСОБА_1 , як водій транспортного засобу, під час керування перебувала з явними ознаками алкогольного сп`яніння. За таких обставин не доведено наявність у працівників поліції обґрунтованих та законних підстав для висунення ОСОБА_1 вимоги щодо необхідності проведення її огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Враховуючи те, що факт керування транспортним засобом 29.06.2024 ОСОБА_1 не знайшов свого підтвердження у ході судового розгляду справи, працівниками поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення допущено порушення ст. 256 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, суд, оцінюючи кожен доказ окремо з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про відсутність беззаперечних належних, достатніх і допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 інкримінованого їй правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочатим, а розпочате підлягає закриттю з підстав відсутності складу адміністративного правопорушення, тому провадження щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАПпідлягає закриттю на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 7, 245, 247, 251, 252, 280, 283-285, 287, 289 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги через Решетилівський районний суд Полтавської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя О.О. Романенко