Справа № 149/4152/24
Провадження № 33/801/202/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Олійник І. В.
Доповідач: Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 рокум. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Войтко Ю. Б.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені захисником Жовміром Олександром Васильовичем на постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 22 січня 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП,

встановив:

Постановою судді Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 22 січня 2025 року визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн 00 коп. на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто з нього судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп. на користь держави.

Відповідно до обставин встановлених судовим рішенням, водій ОСОБА_1 24.12.2024 о 23 год 52 хв по вул. Свободи, 8А у м. Хмільник Вінницької області, керував транспортним засобом "Skoda Fabia", н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає обстановці, сповільнена рухливість ходи. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в КНП "Хмільницька ЦЛ", велась безперервна відеофіксація на портативні відеореєстратори №476005, №476123.

Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Не погодившись з постановою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 22 січня 2025 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає її незаконною та такою, що не відповідає обставинам справи, просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити за відсутності події і складу правопорушення.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції порушив вимоги ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, не встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання його винуватості.

Зауважує, що розглядаючи справу, суд не надав оцінки неправомірним діям працівникам поліції та відеоматеріалам, які підтверджують відсутність відмови від огляду на стан сп`яніння. За дві години відеофіксації працівники поліції не представилися, не роз`яснили водію обсяг його прав що таке огляд на стан сп`яніння і як відбувається. При цьому, працівники поліції проводили обшук автомобіля, перевіряли вміст кишень ОСОБА_1 ..

Вказує, що прибуття в лікарню для проведення огляду з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння відбулось без направлення для проходження такого огляду, при цьому огляд не проводився, так як жоден лікар не підходив та не пропонував ОСОБА_1 пройти огляд.

Крім того, причини зупинки та направлення на огляд були різні, спочатку вказували на порушення комендантської години, потім орієнтування, а далі оскільки вже притягувався до відповідальності.

Наголошує, що на місці зупинки та і в закладі охорони здоров`я від проходження огляду не відмовлявся. Огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння взагалі не проводився. Також, працівники поліції будь-яких доказів наявності підстав для зупинки не надали.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його адвокат Жовмір О. В. підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі та просили її задовольнити.

Суду пояснили, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду і за його згодою був доставлений в медичний заклад для проходження огляду. Лікарня в ніч з 24 на 25 січня була зачинена і вони довго не могли попасти всередину, що видно з відеозапису нагрудних камер поліціантів. Напевно щось святкували. Коли відчинили заклад, працівники поліції почали писати від руки направлення на огляд, оскільки не було при собі бланків, що також видно з відеозапису. Проте в матеріалах справи вже наявне віддруковане направлення. ОСОБА_1 зауважив, що лікар до нього не виходив, в кабінет не запрошував, до огляду не приступав і весь цей час вони з батьком і нареченою були в фойє, де працівники поліції заповнювали свої документи. Після цього працівники поліції надали документи на підпис. Все це зафіксовано відеозаписом. Чому у висновку щодо результатів медичного огляду написано про його відмову від огляду йому невідомо, оскільки лікаря він не бачив і працівникам поліції він про таку відмову не говорив.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його адвоката Жовміра О. В., дослідивши матеріали адміністративної справи, доводи апеляції, приходжу до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до положення ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлене неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно з п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Однак судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення вказаних вище вимог не дотримано.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 204512 від 25.11.2024, складеного о 02:09:02, зазначено, що ОСОБА_1 24.12.2024 о 23 год 52 хв по вул. Свободи, 8А у м. Хмільник Вінницької області керував транспортним засобом "Skoda Fabia", н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає обстановці, сповільнена рухливість ходи. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в КНП "Хмільницька ЦЛ", що зафіксовано на портативні відеореєстратори №476005, №476123, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно правових позицій, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту. а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясувати всі обставини, перелічені в статтях 247, 280 КУпАП, надати оцінку не тільки тим доказам, які доводять винуватість, але й оцінити доводи та докази, які виправдовують особу.

Зазначених вимог місцевий суд, розглядаючи дану справу, не дотримався повною мірою, оскільки поза увагою та без належної оцінки суду залишились обставини, які істотно вплинули на висновки щодо визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Приймаючи рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції встановив та виходив з того, що його вина доведена матеріалами справи, а саме протоколом про адміністративне правопорушення; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння; висновком КНП "Хмільницька ЦЛ" № 56 від 25.12.2024 відповідно до якого ОСОБА_1 від проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився та дослідженим відеозаписом події.

Проте апеляційний суд не може погодитись з наведеними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Диспозицією частини 1 статті 130 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Тобто доказова база має бути спрямована саме на доведення одночасно двох обставин: 1) керування транспортним засобом та 2) перебування у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного) чи відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У п. 2.5 Правил дорожнього руху зазначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає про те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я.

Частиною четвертою статті 266 КУпАП визначено, що огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду визначена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція).

Так згідно з пунктом 2 розділу І зазначеної Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейського) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

У разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції (наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції), поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я (п. 12 розділу ІІ Інструкції).

Наведене дає підстави стверджувати, що у ході провадження у справі про адміністративне правопорушення, для кваліфікації діяння за частиною 1 статті 130 КУпАП, яке полягало у відмові від проходження огляду на стан сп`яніння необхідно встановити та довести факт керування особою транспортним засобом, наявність ознак сп`яніння, пропозиція/вимога поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння та факт відмови водія від проходження зазначеного огляду.

У зв`язку з виявленням поліцейським в ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння його було направлено до закладу охорони здоров`я для проведення огляду, на що він погодився.

У подальшому, працівниками поліції відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

ОСОБА_1 , обґрунтовуючи в апеляційній скарзі свою позицію в частині того, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, посилався на те, що в лікарні огляд лікарем взагалі не проводився і відеозапис не містить доказів проведення огляду або відмови від проходження такого огляду.

Так, на відеозаписі з нагрудної камери поліцейського, дослідженого в суді апеляційної інстанції, не зафіксовано проведення огляду лікарем в лікарні та відмови скаржника від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

У висновку медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 25.12.2024 № 56 зазначено: «відмова від проходження медичного огляду».

Наданий суду висновок медичного огляду № 56 від 25.12.2024 не є належним та допустимим доказом відмови від проходження огляду, оскільки відповідно до приписів ст. 266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків для підтвердження факту такої відмови.

За клопотанням захисника суд намагався викликати в судове засідання лікаря ОСОБА_2 , проте останній в судове засідання не з`явився.

Крім того, у п. 15, 16 розділу ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції зазначено, що за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду.

Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, видається на підставі акта медичного огляду.

Зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку (пункт 17).

Відповідно до п. 20, 22 розділу ІІІ Інструкції, висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння складається в усіх випадках безпосередньо після огляду особи у трьох примірниках: перший примірник видається під підпис поліцейському, який доставив дану особу на огляд, другий видається оглянутій особі, а третій залишається в закладі охорони здоров`я.

Висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Проте у висновку щодо результатів медичного огляду відсутній підпис обстежуваної особи про ознайомлення з результатами огляду, або відмови від ознайомлення.

Отже, з наявних обставин справи не вбачається можливим встановлення факту чіткої та беззаперечної відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Відповідальність за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння настає виключно в разі дотримання порядку такого огляду.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 КУпАП).

Аналіз вимог статті 130 КУпАП вказує на те, що під відмовою від проходження огляду законодавцем закладено умисну та свідому дію особи, виражену у небажанні вчиняти активні дії для проходження огляду на стан сп`яніння, за умови наявності для цього усіх необхідних умов.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що дії ОСОБА_1 у даному випадку не можуть вважатись відмовою від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку, а отже в діях ОСОБА_1 відсутня одна із ознак складу адміністративного правопорушення - суб`єктивна сторона, що виключає наявність провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, і надання оцінки решті доводам апеляційної скарги є недоцільним.

Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведено достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину у справі.

Аналізуючи під час апеляційного розгляду наявні в матеріалах справи докази, апеляційний суд приходить до переконання, що висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП не підтверджуються зібраними по справі доказами. Оскільки, суд першої інстанції всупереч вимогам ст. 252 та 280 КУпАП належним чином не перевірив і не дослідив всіх обставин справи в їх сукупності, та не дав їм належної правової оцінки.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессегеі Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Доводи апеляційної скарги знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, спростовують висновків суду та дають підстав вважати що судом першої інстанцій було порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Ч.1 до ст. 7 КУпАП, ст. 62 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, з урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що обставини, викладені у протоколі не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а досліджені у судовому засіданні докази не є достатніми для висновку про наявність складу вказаного адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 .

Зазначене є підставою для закриття провадження в справі за недоведеністю належними доказами складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

За таких обставин, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази у вчинені ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, суддя вважає, у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст. 247, 294 КУпАП, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені захисником Жовміром Олександром Васильовичем задовольнити.

Постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 22 січня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, скасувати та провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду Ю. Б. Войтко