Справа № 161/3227/24 Провадження №33/802/178/25 Головуючий у 1 інстанції:Пахолюк А. М.
Доповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

судді - Гапончука В.В.,

за участю

особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за апеляційною скаргою особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 листопада 2024 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КпАП України,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.11.2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 04.02.2024 року о 00 годині 10 хвилин в селі Зміїнець по вулиці Новочерчицькій, керував транспортним засобом «Toyota Land Cruiser 120 Prado», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законодавством порядку із застосуванням спеціального технічного приладу «Алкофор 505», чим порушив вимоги п.2.9 «а» Правил дорожнього руху, та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України(а.с.24-25).

Не погоджуючись із постановою судді особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу в якій вважає, що оскаржувана постанова є незаконною та необгрунтованою, і має бути скасована.

Щодо пропуску строку на апеляційне оскарження зазначає, що на розгляд справи в день винесення оскаржуваної постанови (28.11.2024 року) він з`явитись не міг, тому суд першої інстанції без належних для того підстав розглянув справу та притягнув його до адміністративної відповідальності. Вважає, що цим порушено його право на захист, що є самостійною та безумовною підставою для скасування оскарженої постанови в справі про адміністративне правопорушення та прийняття нової постанови. Окрім цього, оскільки він здійснює догляд за мамою ОСОБА_2 інвалідом 2 групи, в період розгляду справи судом першої інстанції перебував за межами міста Луцька.

Вказує на те, що оскільки він не погодився із результатом огляду на стан сп`яніння, який був проведений на місці зупинки поліцейськими, а в подальшому відмовився пройти огляд у медичному закладі, тому протокол про адміністративне правопорушення в такому випадку мав складатися у відповідності до змісту ст.130 КпАП України саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову та закрити провадження на підставі п.1 ст.247 КпАП України (а.с.47-53).

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 , який підтримав останню з мотивів, викладених в ній, та просив її задовольнити, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ст.294 КпАП України скарга на постанову може бути подана протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин, цей строк може бути поновлено за заявою особи, яка має право оскаржити постанову.

Згідно до ч.1 ст.268 КпАП України особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до вимог ст.277-2 КпАП України, повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 ствердив, що не був повідомленим про час та місце слухання справи в суді першої інстанції.

Встановлено, що матеріали справи не містять даних про отримання ОСОБА_1 судових повісток про виклик до суду.

З довідки про доставку повідомлення у додаток «Viber» від 13.11.2024 року, яка міститься в матеріалах справи, вбачається, що ОСОБА_1 повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення щодо нього відбудеться в приміщенні Луцького міськрайонного суду Волинської області 28.11.2024 року о 10 годині 30 хвилин (а.с.22).

Також суд повідомляв ОСОБА_1 про розгляд справи шляхом направлення судової повістки в електронній формі згідно Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу в електронній формі, затвердженого наказом ДСА України 23.01.2023 року №28.

Разом з тим в матеріалах відсутня заявка на отримання електронних повісток від імені ОСОБА_1 , як це передбачено зазначеним Порядком.

Апеляційний суд вважає, що з матеріалів справи неможливо зробити беззаперечний висновок про належне повідомлення ОСОБА_1 про час судового розгляду справи.

Враховуючи те, що справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 розглянуто без нього за відсутності даних про його належне повідомлення про час та місце слухання справи, чим порушено вимоги ч.1 ст.268 КпАП України, приходжу до висновку про необхідність скасування постанови судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.11.2024 року та прийняття нової постанови, як це передбачено приписами п.3 ч.8 ст.294 КпАП України.

Відповідно до статтей 245, 252, 280 КпАП України, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КпАП України, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, а також іншими документами.

Винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, підтверджується:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 002446 від 04.02.2024 року (а.с.1);

-роздруківкою приладу «Drager» від 04.02.2024 року доводиться, що ОСОБА_1 на момент вчинення адміністративного правопорушення перебував у стані алкогольного сп`яніння; результат тесту 1,421 % (а.с.3);

-актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів щодо ОСОБА_1 (а.с.4);

-направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції щодо ОСОБА_1 (а.с.5);

-відеозаписом з нагрудних боді - камер інспекторів поліції та відеореєстратора з автомобіля працівників поліції (а.с.7);

Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності вважаю, що винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КпАП України, які містяться в матеріалах справи.

Долучені до матеріалів адміністративної справи відеозаписи підтверджують винуватість ОСОБА_1 в сукупності з іншими дослідженими судом доказами. Підстав вважати дії поліцейських незаконними, а зібрані у ході досудової підготовки матеріалів докази недопустимими немає.

Апеляційний суд зазначає, що поліцейським дотримано вимоги Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МОЗ та МВС України № 1452/735 від 09.11.2015 року.

Працівники поліції при зупинці ОСОБА_1 , здійсненні пропозиції пройти огляд на виявлення стану алкогольного сп`яніння та складенні адміністративних матеріалів діяли цілком у законний спосіб.

Щодо доводів апелянта про те, що протокол про адміністративне правопорушення щодо нього мав складатися у відповідності до змісту ст.130 КпАП України саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, оскільки він не погодився із результатом огляду на стан сп`яніння, який був проведений на місці зупинки поліцейськими, а в подальшому відмовився пройти огляд у медичному закладі, то вони є безпідставними та не заслуговують на увагу апеляційного суду виходячи із наступного.

Апеляційним судом встановлено, що протокол серії ААД №002446 від 04.02.2024 року про адміністративне правопорушення, складений за керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законодавством порядку із застосуванням спеціального технічного приладу, що підтверджується актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 04.02.2024 року, та роздруківки з приладу Алкофор 505, результат обстеження 1,42 проміле.

Із безперервного відеозапису події вбачається факт керування транспортним засобом ОСОБА_3 та процедуру проходження освідування на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Алкофор, з результатами якого останній погодився, на пропозицію проїхати до медичного закладу у разі незгоди з результати приладу, відмовився. А тому долучений до матеріалів справи відеозапис є належним та допустимим доказом, у розумінні положень ст.251 КпАП України. За таких обставин суд вбачає в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КпАП України, яке виразилось у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, чим порушено вимоги п.2.9 «а» ПДР України.

В ході розгляду справи апеляційним судом ОСОБА_1 не заперечував факт вживання алкогольних напоїв напередодні проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння (04.02.2024 року.

Зазначені вище докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, є такими, що доповнюють одне одного, є повними, безсумнівними, належними та допустимими, оскільки у відповідності до ст.ст.251, 252 КпАП України, прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у справі про адміністративне правопорушення, а також є такими, що зібрані в порядку, встановленому законом та не викликають сумніву у апеляційного суду.

Беручи до уваги вище наведене апеляційний суд прийшов до висновку, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують наведених вище висновків суду.

Водночас, відповідно до п.7 ч.1 ст.247 КпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

За ч.6 ст.38 КпАП України адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтею 130 цього Кодексу, може бути накладено протягом одного року з дня його вчинення.

З протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 , вбачається, що адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України, вчинене було 04.02.2024 року.

Оскільки за наслідками апеляційного розгляду оскаржувана постанова судді скасовується з прийняттям нової відповідно до п.3 ч.8 ст.294 КпАП України, а також враховуючи ту обставину, що на час розгляду справи Волинським апеляційним судом 10.03.2025 року закінчились строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ч.6 ст.38 КпАП України, то провадження в даній справі підлягає закриттю на підставі п.7 ч.1 ст.247 КпАП України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.38, 247, 294 КпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити особі, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , строк на апеляційне оскарження постанови судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 листопада 2024 року щодоОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 листопада 2024 року щодо ОСОБА_1 скасувати.

Провадження у справі закрити на підставі п.7 ч.1 ст.247 КпАП України у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч.2 ст.38 КпАП України.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду Гапончук В.В.