Провадження № 33/811/209/25 Доповідач в 2-й інстанції: Урдюк Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника Шлянти Н.Р. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 29 жовтня 2024 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 605 (п`ятсот тридцять шість) грн 60 коп.

Згідно з постановою, ОСОБА_1 02 грудня 2023 року о 22.50 год. в м. Львові на перехресті вулиць Липинського-Промислова керував транспортним засобом марки «Renault», номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу або у медичному закладі водій ОСОБА_1 відмовився, що фіксувалось на нагрудні боді камери №471118, 471030, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху.

Не погоджуючись із рішенням судді першої інстанції, захисник Шлянта Н.Р. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 29 жовтня 2024 року, провадження по справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог покликається на те, що зі змісту протоколу не зрозуміло від якого саме огляду відмовився ОСОБА_1 на місці зупинки чи в медичному закладі.

Зазначає, що у матеріалах справи відсутнє, як направлення водія на проведення огляду на стан сп`яніння, так і Акт огляду водія на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від застосування яких відмовився водій.

Крім цього, проходження огляду в медичному закладі пропонується не лише усно, але й шляхом вручення водієві письмового направлення на медичний огляд до закладу охорони здоров`я. У цьому письмовому направленні має бути вказано конкретний заклад охорони здоров`я, який входить до затвердженого переліку, дані про особу водія, якого направляють, точний час видачі направлення тощо. І лише у разі, якщо водій отримав письмове направлення та відмовляється від проведення медичного огляду і в закладі охорони здоров`я, тільки тоді поліцейський має право скласти протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП.

У даній справі протокол та додані до нього матеріали не містять даних, що ОСОБА_1 висловлював відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, як на місці, так і в медичному закладі, що потягло за собою правові наслідки передбачені ст. 130 КУпАП.

Під час ДТП, в автомобілі спрацювали подушки безпеки, внаслідок чого ОСОБА_1 отримав удар в обличчя та перебував в стані шоку. Про свій психо-фізичний стан ОСОБА_1 повідомив поліцейських та попросив викликати карету швидкої медичної допомоги. Під час ДТП ОСОБА_1 був тверезим, будь-яких медичних препаратів не вживав.

Автомобіль, який зазнав механічних пошкоджень є власністю юридичної фірми, відтак ОСОБА_1 усвідомлюючи, що нестиме повну матеріальну відповідальність за відновлювальний ремонт автомобіля негайно зателефонував та повідомив страхову компанію про ДТП. Під час телефонної розмови ОСОБА_1 з представником страхової компанії, поліцейський пропонував пройти огляд на стан сп`яніння, на що ОСОБА_1 не відмовляється, а просить почекати.

Крім того, ОСОБА_1 просив щоб йому роз`яснили суть правопорушення, положення ст. 130 КУпАП, його права та обов`язки, що інспектори проігнорували На місце ДТП прибули власники транспортного засобу (керівники юридичної особи), які повідомили поліцейським, що ОСОБА_1 не буде проходити огляд. Інспектори не зазначили в протоколі анкетних даних та статус потерпілих чи свідків, при цьому їх пояснення лягли в основу складання протоколу.

До протоколу поліцейським долучено рапорт по події, що не може бути доказом вчинення адміністративного правопорушення, оскільки поліцейський є зацікавленою особою.

У відповідь на адвокатський запит, управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції надало не засвідченні копії сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку. Зауважує, що сертифікат відповідності чинний до 27.03.2017. Долучений поліцією лист Мінекономрозвитку України не є нормативно-правовим актом, як і невідомо яким чином поліція отримала цей лист у своє розпорядження.

Отже, поліцейські пропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного засобу, який не відповідає вимогам п. 3 розділу II спільного наказу МОЗ та МВС від 09.11.2015 № 1452/735.

Також зазначає, що Законом України «Про Національну поліцію» та посадовою інструкцією поліцейського взводу №1 роти №4 батальйону №3 управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, не уповноважено ОСОБА_2 , як посадову особу на складання адміністративного протоколу, тому протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №567706 від 02.12.2023 року відносно ОСОБА_1 складено не уповноваженою особою, всупереч вимогам ст. 254 КУпАП.

Вважає, що матеріали справне містять доказів вини ОСОБА_1 , тому справа підлягає закриттю.

ОСОБА_1 , захисник Шлянта Н.Р. у судове засідання апеляційного суду 11.03.2025 не прибули. Адвокат Шлянта Н.Р. подала повторне клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із неможливістю забезпечити явку ОСОБА_1 в судове засідання.

Апеляційний суд вважає, що відсутні підстави для задоволення клопотання захисника Шлянти Н.Р. про відкладення розгляду з таких підстав.

Так судове засідання призначалось на 11:40 год. 28 лютого 2025року. У судове засіданні ОСОБА_1 , адвокат Шлянта Н.Р. не з`явились, натомість адвокат Шлянта Н.Р. подала клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю забезпечити явку ОСОБА_1 в судове засідання. Клопотання було задоволено, судове засідання відкладено на 14:25 год. 11.03.2025.

Проте у судове засідання 11.03.2025 ні ОСОБА_1 , ні адвокат Шлянта Н.Р. не з`явились, захисник подала повторне клопотання про відкладення розгляду справи, аналогічного змісту, що й попереднє. Разом з тим будь-яких підтверджень про поважність причин неявка ОСОБА_1 не подала, як і не надала доказів про поважність причин своєї неявки.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 , адвокат Шлянта Н.Р. належним чином та завчасно були повідомлені про час та місце судового розгляду, не прибули до апеляційного суду. Натомість захисник подавала клопотання про відкладення розгляду справи без долучення поважності причин неявки ОСОБА_1 , та не повідомила про причини своєї неявки в судове засідання.

Апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 , адвокат Шлянта Н.Р. не виявив належної зацікавленості у розгляді справи та протягом тривалого часу не з`являлись, як до суду першої інстанції так і апеляційного суду. Незацікавленість з розгляду своєї апеляційної скарги свідчить про зловживання учасниками справи процесуальними правами з метою затягування строків розгляду справи.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що захисник Шлянта Н.Р. неодноразово подавала клопотання про відкладення судового засідання аналогічного змісту і суду першої інстанції.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, яка ратифікована Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адмінправопорушення, у якій вона є стороною.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992).

Зважаючи на практику Європейського суду з прав людини та з огляду на положення Конвенції щодо обов`язку сторони цікавитися рухом справи, розгляд апеляційної без участі ОСОБА_1 , адвоката Шлянти Н.Р. не є порушенням права особи на доступ до правосуддя, тому що суд розцінює такі дії ОСОБА_1 , адвоката Шлянти Н.Р., як зловживання учасниками справи процесуальними правами, що спрямовані на безпідставне затягування та перешкоджання розгляду справи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Так, пунктом 2.5 Правил дорожнього руху встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Разом з тим, ст. 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у випадку невиконання водієм вимог п. 2.5 ПДР полягає у відмові особи, яка здійснювала керування транспортним засобом та якій працівник поліції висловив вимогу пройти огляд на стан сп`яніння, пройти такий огляд.

Відповідно до ст. 2, 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 9 листопада 2015 року №1452/735 (далі - Інструкція №1452/735) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

З протоколу серії ААД № 567706 від 02 грудня 2023 року (а.с. 1) вбачається, що такими ознаками у ОСОБА_1 були: запах алкоголю із порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці.

З огляду на наведені ознаки, у поліцейського виникли підстави вважати, що водій ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, наслідком чого стала вимога поліцейського до ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння.

Наявним у матеріалах справи відеозаписом з камер спостереження патрульних підтверджується, що працівники поліції прибули на місце ДТП, де перебувало двоє водіїв. Поліцейський підійшов до ОСОБА_1 для встановлення обставин, також пред`явив вимогу ОСОБА_1 про проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, як учаснику ДТП та додатково зазначив про наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння. Однак, ОСОБА_1 не виконував вимогу поліцейського, робив вигляд, що розмовляє по телефону, уникав відповіді. Проте у подальшому під час чергової вимоги поліцейського до ОСОБА_1 про проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, останній відповів, що не погоджується (час на відео 23:23:00; 23:23:30 clip-1mp). Поліцейські неодноразово пропонували ОСОБА_1 пройти огляд, як на місці зупинки транспортного засобу так і в медичному закладі, однак ОСОБА_1 відмовлявся від огляду (час на відео 23:25:19; 23:25:21 clip-1mp; 23:27:17, 23:27:19 clip-2mp). Після чого поліцейський роз`яснив ОСОБА_1 наслідки відмови та, те, що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, відмовляючись від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 , який отримав посвідчення водія та знає Правила дорожнього руху, порушив вимоги п. 2.5 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги захисника про відсутність доказів, які підтверджують відмову ОСОБА_1 від огляду на місці або в медичному закладі, не заслуговують на увагу, оскільки з долученого до матеріалів справи відеозапису вбачається, що такий стосується подій викладених у протоколі і на такому зафіксовано в повному обсязі обставини, що підлягають з`ясуванню та дають можливість встановити в діях ОСОБА_1 наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Твердження захисника про те, що ОСОБА_1 не було вручено направлення на огляд, не може бути підставою для скасування постанови.

Апеляційний суд звертає увагу, що обов`язок проходити огляд на стан сп`яніння виникає в ОСОБА_1 не з моменту вручення йому направлення на проходження відповідного огляду, а в силу вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху з моменту висловлення відповідної вимоги працівником поліції як до водія транспортного засобу.

Окрім цього, законодавством не передбачено вручення письмового направлення водію, оскільки такий огляд проводиться у присутності поліцейського який має забезпечити доставку особи, яка погодилася на проходження відповідного огляду, однак ОСОБА_1 відмовився від огляду.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що інспектор ОСОБА_2 не вправі складати протокол, не може бути безумовною підставою для скасування постанови, оскільки інспектор ОСОБА_2 02.12.2023 о 22:50 год., здійснював патрулювання м. Львова в складі екіпажу Омега 602, а тому вправі був складати відповідні матеріали про адміністративне правопорушення.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про те, що сертифікат відповідності приладу чинний до 27.03.2017, копії сертифікату не засвідчені, тому ОСОБА_1 пропонували пройти огляд на приладі, який не відповідає вимогам, оскільки з наявного у матеріалах справи свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки вбачається, що свідоцтво на прилад «Alcotest 6810» чинне до 11.07.2024, а за результатами повірки встановлено, що засіб вимірювальної техніки відповідає вимогам ДСТУ 8950:2019 Метерологія (а.с. 21).

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 відмовився від огляду, відтак заперечення захисником справності приладу не впливає на правильність висновків судді першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, та не спростовує факту його відмови від огляду.

Апеляційний суд вважає здобуті у справі докази є належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 та у ході апеляційного розгляду апеляційним судом не отримано даних, які б свідчили про незаконність дій працівників поліції та невідповідність їх дій вимогам «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 оскаржував дії працівників поліції щодо складання відносно нього протоколу. Доказів неправомірної поведінки працівників поліції чи інших доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та додатках до нього матеріали справи не містять.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.

Таким чином, наявні у справі докази, яким суддя першої інстанції надав належну оцінку, у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, за ч. 1 ст. 130 КУпАП та узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпційфакту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь її вини, та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах безальтернативної санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При розгляді справи суддею першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.

Ураховуючи наведене, порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час апеляційного перегляду, оскаржувана постанова судді є законною, обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 29 жовтня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, апеляційну скаргу захисника Шлянти Н.Р. в інтересах останнього - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Урдюк Т.М.