Справа № 354/2353/24
Провадження № 33/4808/201/25
Категорія ст.124 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Єрмак Н. В.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю захисника адвоката Козлова О.С.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 адвоката Козлова О.С. на постанову Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 15 січня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, стягнуто судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок, -

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Так, судом встановлено, що 08.11.2024року о 11.28 год. в с. Поляниця урочище Вишні 639 водій транспортного засобу Volkswagen Passat д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_1 не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його руху та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем Mazda д.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався попереду, чим порушив п.13.1 ПДР України. Внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, завдано матеріальні збитки.

Не погодившись з вказаним рішенням суду адвокат Козлов О.С. подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, постанова суду є незаконною, а тому просить скасувати постанову судді та закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Незаконною постанову суду першої інстанції вважає через те, що зіткнення транспортних засобів сталося не по причині порушення водієм ОСОБА_1 правил дотримання безпечної дистанції під час руху, а внаслідок порушення водієм ОСОБА_2 п. 9.10 ПДР, який зобов`язує водіїв в разі скоєння ДТП увімкнути аварійну світлову сигналізацію, установити знак аварійної зупинки, що забезпечує безпеку дорожнього руху, але не ближче 20 метрів до транспортного засобу в населених пунктах. Цей механізм ДТП, крім пояснень ОСОБА_1 підтверджується поясненнями водія ОСОБА_2 , що містяться в матеріалах справи, та в яких ним підтверджується факт зіткнення його авто з відбійником, вже після чого відбулося зіткнення автомобіля ОСОБА_1 з ним; схемою ДТП, а також відеозаписом, що міститься на СД-диску з нагрудної камери поліцейського з місця ДТП, на якому зафіксована інформація з місця ДТП, зокрема наявність ожеледі на відтинку, де сталося зіткнення, рельєф дороги, обмеженість видимості повороту та інші об`єкти в підтвердження пояснень водія ОСОБА_1 .

Вважає, що при розгляді справи судом були допущені наступні порушення:

- Посадовими особами від початку було допущено поверхневе оформлення відповідних матеріалів відносно ОСОБА_1 щодо встановлення та фіксації всіх необхідних відомостей;

- Суд першої інстанції при розгляді справи обмежився лише поясненнями ОСОБА_1 . Клопотання сторони захисту про дослідження інших доказів, зокрема відеозаписів, залишилося поза увагою суду;

- Суд зазначив, що доказів на спростування обставин ДТП водієм ОСОБА_1 до суду не надано, а заперечення його та захисника суд відхиляє.

Вказує, що в судовому рішенні не наведено, які саме докази в підтвердження вини ОСОБА_1 містяться в зазначених судом документах.

Стверджує, що інкримінування ОСОБА_1 порушення п. 13.1 ПДР, як недотримання ним дистанції під час руху позбавлено з технічної точки зору жодного сенсу, оскільки неможливо встановлювати як безпечну для водія, що рухається в прямому напрямку, будь-яку дистанцію з нерухомим об`єктом, що знаходиться в смузі його руху попереду. Саме поняття «безпечна дистанція» передбачає знаходження транспортних засобів в русі.

В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та потерпілий ОСОБА_2 не з`явилися, хоча в установленому законом порядку повідомлялися про розгляд апеляційної скарги, не подали клопотання про відкладення розгляду справи та не підтвердили поважність причин щодо неможливості явки в судове засідання апеляційної інстанції.

Зі змісту доводів захисника адвоката Козлова О.С. вбачається, що ОСОБА_1 знає про розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, однак повністю довіряє йому представництво своїх інтересів в суді та не заперечує проти розгляду апеляційної скарги за його відсутності.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність підсудного під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у зв`язку з чим участь цієї особи в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд, вважав за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник ОСОБА_1 адвокат Козлов О.С. підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив скасувати постанову суду та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню і постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.

Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд, враховуючи недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року, вважає за необхідне здійснювати правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 .

Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.

При вирішенні питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд приймає до уваги, що згідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність особи, яка доведена достатніми та незаперечними доказами.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційним судом у повному обсязі досліджені докази, які містяться в матеріалах справи та були надані сторонами під час розгляду справи в апеляційній інстанції.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття судом провадження його не було закрито або ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Так, враховуючи, що в своїх доводах сторона захисту посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, суд апеляційної інстанції вважав за необхідне перевірити вищевказані доводи та дослідити сукупність доказів, які містяться в матеріалах справи.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №168818 від 08.11.2024 року слідує, що ОСОБА_1 08.11.2024 року о 11 год. 28 хв. в с. Поляниця, вул. Урочище Вишні, 639 водій транспортного засобу Фольксваген Пасат д.н.з. НОМЕР_1 не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримувався безпечної дистанції, у результаті чого здійснив зіткнення з т.з. Мазда 232Ф д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався попереду. Унаслідок чого, автомобілі отримали механічні пошкодження, яким завдано матеріальної шкоди, травмованих немає, чим порушив п. 13.1, ПДР, за що відповідальність передбачена ст.. 124 КУпАП.

Вищевказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою поліцейським 1 взводу 3 роти 3 БУПП в Івано-Франківській області молодшим лейтенантом поліції Устянівський І.Б., підписаний уповноваженою особою та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Правопорушнику були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи в Яремчанському міському суді, про що свідчить його власноручний підпис.

У протоколі зазначено, що пояснення по суті порушення ОСОБА_1 надасть на окремому аркуші.

Посвідчення водія у ОСОБА_1 працівниками поліції не вилучено та тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами не видавався.

Зі змістом протоколу ОСОБА_1 був ознайомлений, про що свідчить його власноручний підпис.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 звинувачується в тому, що керуючи транспортним засобом, водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу, порушив вимоги пп.13.1 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого сталося зіткнення транспортного засобу із іншим транспортним засобом.

Зі схеми місця дорожньо-транспортної пригоди від 08.11.2024 року, на якій зафіксовано розташування транспортних засобів після дорожньо-транспортної події вбачається, що вона сталася за участю водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем «Volkswagen Passat » д.н.з. НОМЕР_1 та водія ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом «Mazda» д.н.з. НОМЕР_2 . Внаслідок даної ДТП, дані транспортні засоби отримали наступні пошкодження:

«Volkswagen Passat » д.н.з. НОМЕР_1 праве переднє крило, праві передні двері, праве переднє колесо, дві передні фари, передній бампер, ліве переднє крило, капот;

«Mazda» д.н.з. НОМЕР_2 задній бампер, задній правий стоп-сигнал, передній бампер, паредня права фара, переднє праве крило, бампер. (а.с. 3)

Дані схеми дорожньо-транспортної пригоди та переліку видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортних засобів, повністю узгоджуються між собою в частині механізму дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася при зустрічному роз їзді транспортних засобів та її наслідків у вигляді пошкодження транспортних засобів.

Вищевказані документи підписані учасниками дорожньо-транспортної пригоди без зауважень.

Так, в поясненнях наданих працівникам поліції 08.11.2024 року (а.с. 4) ОСОБА_2 зазначив, що (дослівно): «… їхав зі сторони Буковелю з дозволеною швидкістю через слизьку дорогу врізався в відбійник, після чого відбулося зіткнення автомобіля ззаді мною невідомою особою автомобілем Вольксваген Пасат НОМЕР_1 …».

Так, в своїх поясненнях ОСОБА_1 , наданих працівникам поліції 08.11.2024 року (а.с. 5) вбачається, що (дослівно): «… їхав зі сторони в.к. Буковель в сторону с. Поляниця на дорозі побачив машину на центрі дороги, що відбулося 08.11.2024 р. Я загальмував на дорозі була ожеледиця і машина моя в`їхала в стоявшу машину після ДТП …».

До матеріалів справи долучено копію протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №168841 щодо вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, за що відповідальність передбачена ст.. 124 КУпАП.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи, які містяться в матеріалах справи та були надані сторонами по справі.

Апеляційний суд вважає, що наявні відеозаписи є належними та допустимими доказами, оскільки отримані у встановленому законом порядку. Стосуються подій. Які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані відеозаписи було зроблено з за допомогою стаціонарних відеокамер зовнішнього спостереження та відеореєстратору транспортного засобу.

Зокрема, відеозаписом зафіксовано, як працівники поліції прибули на місце ДТП спілкуються з водіями, та фіксують механічні пошкодження транспортних засобів, зокрема марки Фольксваген Пасат д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 останній повідомляє, що коли виїхав із-за рогу, то побачив транспортний засіб марки Мазда та людей, що махали, щоб він зупинився. Після цього він перепаркував свій автомобіль на іншу сторону, оскільки не хотів, щоб створювати аварійну ситуацію. Далі відеозаписом зафіксовано як працівники поліції складають адміністративні матеріали відносно двох водіїв. Згодом водіям роз`яснили права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України. Згодом водіїв перевіряють на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер. Далі відганяють транспортний засіб Мазда із проїжджої частини дороги та продовжують складати адміністративні матеріали.

Вищевказані відеозаписи дозволяють встановити, що дорожньо-транспортна пригода сталася коли ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки Фольксваген Пасат д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його руху та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції у результаті чого здійснив зіткнення з т.з. Мазда 323Ф д.н.з. НОМЕР_2 .

Відповідно до п.10.1 ПДР України безпечна швидкість, це швидкість, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах, а безпечна дистанція це відстань до транспортного засобу, що рухається попереду по тій самій смузі, яка у разі його раптового гальмування або зупинки дасть можливість водієві транспортного засобу, що рухається позаду, запобігти зіткненню без здійснення будь-якого маневру.

За таких обставин суд вважає безпідставним посилання сторони захисту на те, що стан наявність ожеледі на дорозі не дозволила водію ОСОБА_1 уникнути зіткнення із транспортним засобом, який створював йому перешкоду для подальшого руху, оскільки водій транспортного засобу самостійно з врахування стану дороги та погодних умов повинен обрати таку швидкість руху транспортного засобу, яка дозволяє йому безпечно керувати автомобілем та у випадку виявлення перешкоди негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу.

Так, під дорожніми умовами необхідно розуміти сукупність факторів, що характеризують (з урахуванням пори року, періоду доби, атмосферних явищ, освітленості дороги) видимість у напрямку руху, стан поверхні проїзної частини (чистота, рівність, шорсткість, зчеплення), а також її ширину, величину похилів на спусках і підйомах, віражів і заокруглень, наявність тротуарів або узбіч, засобів організації дорожнього руху та їх стан.

Суд враховує, що відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України у постанові № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у випадках, коли передбачені ст. 286 КК суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома водіями транспортних засобів, потрібно з`ясовувати характер порушень, які допустив кожний з них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. Виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом.

Відповідно до висунутого обвинувачення ОСОБА_1 звинувачується в тому, що керуючи транспортним засобом допустив порушення вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху, оскільки не обрав безпечної швидкості руху та безпечної дистанції внаслідок чого вчинив дорожньо-транспортну пригоду в результаті якої були пошкоджені транспортні засоби.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що розгляд провадження відбувається в межах обвинувачення, яке висунуто ОСОБА_1 і суд не надає оцінки діям водія ОСОБА_2 щодо порушення ним Правил дорожнього руху України, оскільки така правова оцінка його дій може бути надана тільки в межах відповідного провадження за обвинуваченням у вчиненні правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що статтею 124 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Згідно із п.13.1 ПДР України, водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що судовий розгляд здійснюється у відповідності до принципу змагальності сторін, відповідно до якого кожна із сторін самостійно доводить правильність її правової позиції та надає суду відповідні докази на підтвердження своїх доводів.

Сторони мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав.

Принцип змагальності ґрунтується на тому переконанні, що протилежність інтересів сторін є найкращою гарантією для забезпечення повноти судового розгляду та встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішання питання про доведеність вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку сукупності досліджених доказів та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП в діях ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає безпідставними доводи про скасування постанови суду та закриття провадження, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляцію залишити без задоволення, а постанову судді залишити без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Козлова О.С. залишити без задоволення.

Постанову Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 15 січня 2025 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв