Справа №949/407/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2025 року м. Дубровиця

Суддя Дубровицького районного суду Рівненської області Тарасюк А.М., розглянувши матеріали справи, які надійшли з Відділення поліції №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , непрацюючого, проживаючого в АДРЕСА_1 .

за ч. 1 ст. 173-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Роз`яснивши права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України ОСОБА_1 , суд

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №661480 від 04 лютого 2025 року, складеного старшим інспектором СЮП ВВзГ Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області капітаном поліції Гуторовою Зінаїдою Миколаївною, того ж дня о 10 год. 15 хв. ОСОБА_1 в м. Дубровиця по вул. Макарівська, 11 в Дубровицькому ліцеї гр. ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 вчинив булінг (цькування) стосовно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що виразилося у психологічному діянні, а саме: словесних образах, нецензурній лексиці, тощо, внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю ОСОБА_3 , діяння мають систематичний характер, чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-4 КУпАП.

Свідки вказаної події згідно вказаного протоколу відсутні.

Потерпілим зазначено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Матеріальна шкода заподіяна правопорушення не визначалася.

Протокол підписано ОСОБА_4 .

Також до протоколу додано заяву ОСОБА_5 , адресовану начальнику ВП №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області Д.Усику про вжиття заходів до ОСОБА_4 та її сина ОСОБА_2 , який систематично вчиняє булінг психологічного і фізичного характеру (а.с.3).

Крім цього, матеріали справи містять пояснення ОСОБА_5 від 31.01.2025 року (а.с.4-5), пояснення ОСОБА_6 від 31.01.2025 року (а.с.6), пояснення ОСОБА_7 від 31.01.2025 року (а.с.7), пояснення ОСОБА_8 від 31.01.2025 року (а.с.8), пояснення ОСОБА_9 від 31.01.2025 року (а.с.9), пояснення ОСОБА_10 від 31.01.20025 року (а.с.10), пояснення ОСОБА_11 від 31.01.2025 року (а.с.11), пояснення ОСОБА_12 від 31.01.2025 року (а.с.12), поясненнями ОСОБА_13 від 31.01.2025 року (а.с.13), лист міського голови Дубровицької міської ради Б. Микульського про відсутність скарг та нарікань на ОСОБА_4 (а.с.16), характеристика навчального закладу на ОСОБА_2 (а.с.16).

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні даного правопорушення не визнала та повідомила суду, що подія, яка сталася у школі між дітьми мала місце 29 січня 2025 року, а складений відносно неї протокол 04.02.2025 року не відповідає обставинам на які посилається у протоколі працівник поліції. Також повідомила про систематичне цькування її сина у класі, а внаслідок події 29.01.2025 року її син зазнав ушкоджень з боку ОСОБА_14 , в тому числі у вигляді саден та подряпин обличчя, внаслідок чого була змушена звернутися до поліції та медичного закладу.

За клопотанням представника ОСОБА_1 , яка є законним представником та матір`ю малолітнього ОСОБА_2 (потерпілого по справі), адвокатом Богельським І.В. до участі у справі та надання пояснень запрошено у якості свідка класного керівника 4-В класу Дубровицького ліцею ОСОБА_15 , яка повідомила суду та підтвердила факт конфлікту між дітьми на перерві між уроками 29.01.2025 року. Також повідомила, що конфлікт має одноразовий характер, після якого зателефонувала батькам учнів. З приводу складеного відносно ОСОБА_1 протоколу покладається на розсуд суду, однак повідомила, про складний характер ОСОБА_2 та претензійну поведінку його мами ОСОБА_1 .

Законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_3 - мама ОСОБА_5 у судовому засіданні повідомила про систематичне цькування її дитини однокласником ОСОБА_2 та його мамою ОСОБА_1 через її особисту неприязнь до неї та її сім`ї. Зазначає, що таке цькування відбувається уже тривалий час на підтвердження чого у матеріалах справи є пояснення батьків учнів 4-В класі та їхнє звернення з цього приводу по поліції від 31.01.2025. Чому у протоколі складеному відносно ОСОБА_1 її син ОСОБА_3 вказаний потерпілим не знає, оскільки події зазначені у протоколі (04.02.2025 року) їй не відомі.

Також за вищезазначеним клопотанням адвоката Богельського І.В., до участі у справі та надання пояснень запрошено у якості свідка старшого інспектора СЮП ВВзГ Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_16 , яка в судовому засіданні повідомила, що при складанні протоколу керувалася отриманими поясненнями, додаткових перевірок не проводила, а часом вчинення правопорушення зазначила час реєстрації у журналі єдиного обліку. Щодо кваліфікації події за ознаками булінгу у діях ОСОБА_1 та його систематичності керувалася поясненнями мами - законного представника неповнолітнього ОСОБА_17 - ОСОБА_5 ..

Крім цього, за вищезазначеним клопотанням адвоката Богельського І.В., у зв`язку із тим, що вказана подія мала місце у навчальному закладі під час освітнього процесу, до суду запрошено у якості свідка директора Дубровицького ліцею №3 ОСОБА_18 який суду повідомив, що у закладі навчається більше 800 учнів й особливу увагу приділяють щонайменшим проявам можливого цькування усіма учасниками освітнього процесу. Факту систематичності діяння у навчальному закладі категорично заперечив, вважає конфлікт разовим непорозумінням учнів. Вважає, що у діях ОСОБА_1 не має складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-4 КУпАП.

Вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, її захисника та інших осіб, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та з`ясувавши повно, всебічно, об`єктивно усі обставини справи, приходжу до наступного висновку.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, положеннями ч. 1 ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення та іншими документами, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення. Суддя не має право самостійно збирати докази без надання відповідного клопотання, особою яка притягається до адміністративної відповідальності.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Так, згідно з диспозицією ч. 1 ст. 173-4 КУпАП, булінг (цькування) - це діяння учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі, із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи або такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого.

Підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення - сукупності юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене протиправне діяння, як конкретне адміністративне правопорушення.

Об`єктом зазначеного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері громадського (публічного) порядку під час здійснення освітнього процесу (громадський порядок та громадська безпека в освітньому середовищі). Додатковими об`єктами цього правопорушення є: психічне здоров`я, фізичне здоров`я, психологічна, фізична, економічна, сексуальна недоторканість малолітньої чи неповнолітньої особи; інших учасників освітнього процесу (якщо відносно них булінг вчиняється малолітньою чи неповнолітньою особою).

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-4 КУпАП, виражається у формі психологічного, фізичного, економічного, сексуального насильства, у тому числі, із застосуванням засобів електронних комунікацій; наслідки у вигляді шкоди психічному або фізичному здоров`ю потерпілого (яка могла бути чи була заподіяна); причинний зв`язок між діянням та наслідками.

Суб`єкт адміністративного правопорушення може бути, як загальний, так і спеціальний (булінг стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи може бути вчинено будь-якою особою (загальний суб`єкт), а стосовно "інших учасників освітнього процесу" - лише малолітньою або неповнолітньою особою (спеціальний суб`єкт).

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається у формі прямого умислу. Кривдник усвідомлює протиправний характер свого діяння, передбачає його шкідливі наслідки та бажає настання цих наслідків.

Типовими ознаками булінгу (цькування) є: - систематичність (повторюваність) діяння; наявність сторін - кривдник (булер), потерпілий (жертва булінгу), спостерігачі (за наявності); дії або бездіяльність кривдника, наслідком яких є заподіяння психічної та/або фізичної шкоди, приниження, страх, тривога, підпорядкування потерпілого інтересам кривдника, та/або спричинення соціальної ізоляції потерпілого.

У постанові Верховного Суду від 25 лютого 2021 року у справі №583/3295/19 зазначено, що словосполучення систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства описує діяння. Закінченим правопорушення вважається з моменту вчинення хоча б однієї із трьох форм насильства (фізичного, психологічного чи економічного) втретє, у результаті чого настав хоча б один із вказаних в законі наслідків. Тобто,систематичність, як ознаку насильства, можна визначити як вчинення трьох або більше діянь, які пов`язані однаковими або подібними об`єктами, вчиняються в межах однієї й тієї самої форми вини та спрямовані на досягнення загального результату.

Вимогами ч. 1 ст. 256 КУпАП передбачено, що в протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Правильність та точність складання адміністративного протоколу впливає на набування ним доказової сили, однак, виходячи з приписів статті 251 КУпАП, наявність протоколу не є достатньою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Слід зазначити, що протокол повинен складатися у точній відповідності із законом, оскільки відповідно до приписів ст. 254 КУпАП, за своїм призначенням адміністративний протокол є процесуальним документом, який з припущенням свідчить про вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, проступку.

Складання протоколу - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та в силу положень ст. 251 КУпАП, є предметом оцінки суду у сукупності з іншими доказами при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до змісту ст. 279 КУпАП, при розгляді справи про притягнення конкретної особи до адміністративної відповідальності, саме протокол про адміністративне правопорушення, як процесуальний документ є предметом дослідження та оцінки суддею в судовому засіданні при розгляді справи по суті.

Системний аналіз приписів ст.ст. 7, 254, 279 КУпАП визначає, що суд здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення та вирішує питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності лише в межах протоколу про адміністративне правопорушення складеного щодо неї.

Отже, для визначення поняття учасника освітнього процесу, який за диспозицією ч. 1 ст. 173-4 КУпАП може бути або суб`єктом правопорушення або безпосереднім предметом посягання, судом використано визначення надане ч. 1 ст. 19 Закону України "Про повну загальну середню освіту" згідно із яким учасниками освітнього процесу в закладах освіти є: учні, педагогічні працівники, інші працівники закладу освіти, батьки учнів, асистенти дітей (у разі їх допуску відповідно до вимог частини сьомої ст. 26 цього Закону).

У даному випадку, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 661480 від 04.02.2025 учасник освітнього процесу малолітній ОСОБА_2 самостійно вчинив дії щодо цькування іншого малолітнього учасника освітнього процесу ОСОБА_3 .

Проте, протокол про адміністративне правопорушення складено відносно його матері ОСОБА_1 , яка жодних дій передбачених ч. 1 ст. 173-4 КУпАП, згідно викладених обставин справи, не вчиняла.

Відповідальність батьків або осіб, що їх замінюють за вчинення дій, визначених ч. 1 ст. 173-4 КупАП, малолітніми або неповнолітніми особами віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років, передбачена нормами ч. 3 ст. 173-4 КУпАП, що у вину ОСОБА_1 , не ставиться.

Згідно зі статтею 2 Закону "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції. При цьому стаття 17 зазначеного Закону визначає, що національні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права.

В контексті рішення ЄСПЛ "Надточій проти України" (рішення від 15.05.2008, заява №7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого. У своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує на тому, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом і до нього висуваються певні вимоги. Обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених у протоколі відомостей, покладається на особу, яка його складає та не може бути перекладено на суд. Суть порушення, яке має значення для справи, формулюється у протоколі про адміністративне правопорушення. Саме цей документ встановлює в чому полягає правопорушення, тоді як суд, покликаний винести постанову, має лише обмежені повноваження щодо встановлення наявності / відсутності вини особи у скоєному.

При цьому слід зазначити, що розглядаючи адміністративні матеріали, які направлені до суду з метою притягнення винної особи до адміністративної відповідальності і які визнані органом, що їх направляє, достатніми для досягнення поставленої мети, суд не може вийти за межі обвинувачення або уточнити в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунути певні розбіжності або неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки в такому випадку суд перебиратиме на себе функції сторони обвинувачення, чим порушить принцип рівності сторін і вимоги змагальності процесу. За таких обставин особа буде позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом. Навпаки, вона буде змушена захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується.

З аналізу протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 6614780 від 04.02.2025 року, складеного щодо ОСОБА_1 , слідує, що суть правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-4 КУпАП, викладена без конкретизації об`єктивних ознак складу цього правопорушення. Зокрема, у протоколі не зазначено, які саме протиправні дії були вчинені ОСОБА_1 , як учасницею освітнього процесу, по відношенню до неповнолітнього ОСОБА_3 з конкретизацією кожного випадку, місця та часу його вчинення, та чи мало діяння систематичний характер, що є істотним порушенням вимог ст. 256 КУпАП.

Крім цього, не зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення і основної складової ознаки булінгу (цькування) "систематичність". Запис у протоколі "систематичність" не утворює його складу та не підтверджено ніякими належними та допустимими доказами, не вказано коли саме і за яких обставин вчинялися подібні дії особою, якій інкримінують у провину вказане порушення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений як Конституцією, так і Законами України.

Конституційний Суд України в своєму рішення від 22 грудня 2010 року по справі №23-рп/2010 вказав на те, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріплених в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Тобто, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури.

Аналогічні положення Конституції України поширюються і на осіб, які обвинувачуються у вчиненні правопорушень, передбачених КУпАП.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення. Однак, достовірність доказів, які є сумнівними та відсутність доказів зібраних особою, що склала протокол про адміністративне правопорушення є неприпустимою, оскільки суперечить позиції ЄСПЛ та порушує презумпцію невинуватості особи.

Із практики Європейського суду з прав людини вбачається, що принцип презумпції невинуватості вимагає, зокрема, щоб при виконанні своїх обов`язків судді не починали розгляду справи з упередженням щодо вчинення підсудним правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується; тягар доведення лежить на стороні обвинувачення, і будь-який сумнів тлумачиться на користь обвинуваченого; сторона обвинувачення має повідомити підсудного про висунуте проти нього обвинувачення (для того, щоб він міг підготувати і представити свій захист відповідно) та надати суду докази, достатні для його засудження (п. 77 рішення у справі "Барбера, Мессеге і Хабар до проти Іспанії від 06 грудня 1988 року, п. 97 рішення у справі "Яношевич проти Швеції" від 23 липня 2002 року).

Водночас, в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом "поза розумним сумнівом", зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі "Кобець проти України" (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі "Авшар проти Туреччини", п. 282). Стандарт доведення вини "поза розумним сумнівом" означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного "розумного сумніву" в цьому, тоді як наявність такого "розумного сумніву" у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Заразом, у рішенні від 21 липня 2011 року у справі "Коробов проти України", ЄСПЛ висловив свою позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних висновків - презумпції факту. Тобто таких, які не залишають місця сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення "поза розумним сумнівом".

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Суд звертає увагу на те, що ситуативний конфлікт, який відбувся в навчальному закладі між учнями, сам по собі не утворює наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-4 КУпАП, оскільки не розкриває об`єктивну сторону цього правопорушення.

У протоколі також відсутні відомості про негативні наслідки у вигляді шкоди психічному або фізичному здоров`ю особи за кожним конкретним епізодом дій, які в сукупності підпадали б під ознаки булінгу.

В матеріалах судового провадження відсутні і протоколи психо-консультаційного дослідження стосовно дитини, протоколи проведення професійної бесіди психолога щодо контролю за поведінкою вчителя, тощо.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-4 КУпАП, належними та допустимими доказами "поза розумним сумнівом" не доведений, що в силу принципу презумпції невинуватості трактується судом на її користь.

За таких обставин, враховуючи, що провадження у справі про адміністративне правопорушення здійснюється судом лише в межах фактичних обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та на підставі наданих доказів, а вихід за вказані межі є недопустимим, суд приходить до висновку, що зібрані по даній справі докази не підтверджують обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі встановлення відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки надані матеріали справи не містять доказів на підтвердження обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, а тому провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-4 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 247, 284, 287, 294, 308 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-4 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Дубровицького

районного суду Тарасюк А.М.