ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 594/1877/24Головуючий у 1-й інстанції Зушман Г.І.
Провадження № 33/817/148/25 Доповідач - Ваврів І.З.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2025 р. м. Тернопіль

Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, що притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Борщівського районного суду Тернопільської області від 20 лютого 2025 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Борщівського районного суду Тернопільської області від 20 лютого 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Як визнав суд, ОСОБА_1 28 грудня 2024 року о 20 год 13 хв по вул. Пилатківська в с.Озеряни Чортківського району Тернопільської області керував транспортним засобом марки «Зубр», б/н, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 вважає вказану постанову незаконною та необґрунтованою, винесену з неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що транспортний засіб марки Зубр, б/н, зупинено працівниками поліції без належних на те підстав, всупереч положенням ст.35 ЗУ Про національну Поліцію, та те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази в контексті ст.251 КУпАП, які б свідчили про наявність підстав у працівників поліції для зупинки транспортного засобу, оскільки, рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 07 лютого 2025 року скасовано постанову про накладання адміністративного стягнення у виді штрафу на ОСОБА_1 за порушення вимог ч.2 ст.122 КУпАП. Звертає увагу, що відповідно до вказаної постанови ОСОБА_1 керував мотоблоком 28 грудня 2024 року о 20 год. 51 хв., хоча той же час, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП він керував цим транспортним засобом цього ж числа, однак о 20 год. 13 хв.

Також стверджує, що судом залишено поза увагою, зазначену в постанові суду, таку ознаку алкогольного сп`яніння як нестійка хода, адже Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС, МОЗ від 09.11.2015 за №1452/735, (надалі Інструкція) містить перелік ознак алкогольного сп`яніння, де така ознака не передбачена.

У зв`язку із вищезазначеним вважає, що вимога поліцейського про проходження водієм автомобіля огляду на стан алкогольного сп`яніння була безпідставною та не ґрунтувалась на нормах КУпАП та Інструкції.

Просить скасувати постанову Борщівського районного суду Тернопільської області від 20 лютого 2025 року відносно ОСОБА_1 і закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього за ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний розгляд просить проводити без його участі, про що зазначено в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст.294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

За наведених обставин, враховуючи, що ОСОБА_1 та його захисник адвокат Когут О.В. належним чином повідомлялися апеляційним судом про розгляд справи, вважаю, що розгляд справи можливо провести без участі осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення.

Дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що слід відмовити у задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення.

Винуватість та кваліфікація дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України доведена належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.

Так, відповідно до п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою вставлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №207470 від 28 грудня 2024 року, ОСОБА_1 28 грудня 2024 року о 20 год 13 хв по вул. Пилатківська в с.Озеряни Чортківського району Тернопільської області керував транспортним засобом марки «Зубр», б/н, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у КНП «Борщівська міська лікарня» відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України.

В протоколі про адміністративне правопорушення, який був предметом розгляду суду, зазначено про роз`яснення ОСОБА_1 його прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.

Цей документ був предметом розгляду у суді першої інстанції та отримав належну правову оцінку з якою суд апеляційної інстанції погоджується.

Вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Як слідує з матеріалів справи, одним з таких доказів, яким обґрунтовано винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є відеозапис з відеореєстратора службового автомобіля та нагрудних камер працівників патрульної поліції.

Так, оглянутим в судовому засіданні відеоматеріалом, що зафіксований нагрудною камерою працівника патрульної поліції встановлено, що працівниками поліції було виявлено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом марки Зубр, б/н, якого було зупинено за порушення ПДР, а саме за те, що він керував транспортним засобом без ввімкненого ближнього світла фар в темну пору доби, чим порушив п.19.1 ПДР України.

Також вказаним відеозаписом підтверджуються обставини відображені у протоколі про адмінправопорушення щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, які полягають у відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Доводи апелянта щодо відсутності у працівників поліції підстав для зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 та відсутності доказів на підтвердження факту порушення останнім правил дорожнього руху, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки підстави для зупинки транспортного засобу або відсутність таких підстав не спростовують факту відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на перебування у стані алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я, тобто порушення водієм п.2.5 ПДР, що утворює самостійний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та має наслідком притягнення до адміністративної відповідальності з накладенням стягнення, встановленого санкцією даної норми закону. До того ж, з долученого до матеріалів справи відеозапису убачається, що працівник поліції повідомив водію, що підставою зупинки транспортного засобу стало те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом без ввімкненого ближнього світла фар в темну пору доби, чим порушив п.19.1 ПДР України, що останнім не заперечувалося.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що скасування постанови про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу за порушення ч.2 ст. 122 КУпАП не свідчить про відсутність у працівників поліції підстав, щодо зупинки транспортного засобу під його керуванням, оскільки ці доводи стосуються іншої справи, а саме адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КУпАП, тому не спростовують склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та не впливають на висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у його вчиненні.

Відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, саме по собі є самостійним складом правопорушення і доведеність факту вчинення цього правопорушення не залежить від того, чи були у поліцейських підстави зупиняти транспортний засіб. Тому доводи апелянта і в цій частині є необґрунтованими.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції не має підстав вважати, що працівники поліції, здійснюючи зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , діяли без достатніх на це підстав, як про це зазначено в апеляційній скарзі.

З матеріалів справи, зокрема даних протоколу та відеозапису з нагрудної камери поліцейського, вбачається, що поліцейськими у водія ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода. Вирішення їх наявності чи відсутності відноситься до виключної компетенції поліцейського, який керуючись загальносуспільними нормами зовнішнього вигляду особи, яка не перебуває в алкогольному сп`янінні, на власний розсуд визначає наявність чи відсутність ознак такого сп`яніння.

Відсутність в Інструкції такої ознаки алкогольного сп`яніння, як нестійка хода, сама по собі не свідчить про відсутність у поліцейського підстави вважати, що ОСОБА_1 перебував у стані сп`яніння, окрім того, йому було названо іншу ознаку сп`яніння, яка слугувала підставою для проведення огляду.

Як слідує з матеріалів справи, такі ознаки зазначені в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння, даний акт підписаний ОСОБА_1 особисто, без жодних зауважень, що давало підстави вимагати проходження огляду на стан сп`яніння відповідно до положень п.2.5 ПДР України та Інструкції .

Не заслуговують на увагу інші твердження ОСОБА_1 щодо незаконності притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки вони не спростовують факту вчинення ним адміністративного правопорушення та спрямовані на ухилення від адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Тому, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції у зв`язку з порушенням норм матеріального права, апеляційний суд визнає такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд також звертає увагу, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП однією з підстав адміністративної відповідальності за даною правовою нормою є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу на швидкість реакції.

Таким чином, виходячи з аналізу доказів досліджених судом першої інстанції та перевірених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок місцевого суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація його дій за ч.1 ст.130 КУпАП є правильним.

Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи, апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Борщівського районного суду Тернопільської області від 20 лютого 2025 року відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачаю.

Керуючись ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Борщівського районного суду Тернопільської області від 20 лютого 2025 року щодо ОСОБА_1 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя