КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №367/97/25 Суддя І інстанції - Білогруд О.О.
Провадження № 33/824/1405/2025 Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2025 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Новицького А.Д. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Ірпінського міського суду Київської області від 17 січня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого слюсарем-монтажником в МП «Озон», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Ірпінського міського суду Київської області від 17 січня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, зі стягненням судового збору в дохід держави у розмірі 605, 60 грн.

Згідно постанови судді, 27.12.2024 о 20:05 в селищі Гостомель по вулиці Свято-Покровська на автодорозі Гостомель-Раківка навпроти будинку 346, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2107 номерний знак НОМЕР_1 із явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю із порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився на бодікамеру (відеозапис камери номер К9Н2021112) та у присутності двох свідків, чим порушив вимоги пункту 2.5. Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись із постановою судді, захисник Новицький А.Д. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Ірпінського міського суду Київської області від 17 січня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та прийняти нову постанову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що наявними у матеріалах провадження відеозаписами, які є об`єктивним доказом у справі, не підтверджено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, що є обов`язковою складовою об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Будь - яких інших доказів, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом матеріали справи не містять. Апелянт вказує, що транспортний засіб мав бути зупинений, тобто до самої зупинки мав знаходитись в русі, оскільки керування транспортним засобом можливе лише тоді, коли він рухається, коли ж особа просто перебуває у ньому, склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відсутній, оскільки така особа не керувала транспортним засобом. Знаходження ж транспортному засобі, яке не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), особи в нетверезому стані не є доказом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, апелянт зазначає, що інспектором поліції Кожушком М.Ю. було порушено, а Ірпінським міським судом було проігноровано вимоги ст. 266 КУпАП, оскільки огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проводився без присутності свідків, що підтверджується відсутністю письмових пояснень у матеріалах справи.

Також апелянт вказує, що момент, коли до ОСОБА_1 підійшли працівники поліції та повідомили про порушення ним ПДР України, а саме того, що він керував транспортним засобом, то він не був водієм в розумінні п. 1.10 ПДР України, а тому не був зобов`язаний проходити огляд на стан сп`яніння.

Крім того, апелянт звертає увагу, що в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння відсутні дата та час його складення, у графі «з результатами згоден» відсутній підпис, який би підтверджував згоду ОСОБА_1 з результатами, напис назви «Підрозділу та П.І.Б.» зроблений ручкою. Також, з акту не зрозуміло, за яких саме обставин він складався та він не доводить перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння 27.12.2024. Свідки в акті огляду взагалі не доводять обставини, які зазначені інспектором у протоколі.

Окрім іншого, захисник вказує, що у матеріалах справи відсутня розписка про інформування особи, яка підлягає огляду на стан алкогольного сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу - газоаналізатора «Drager Alcotest 6810».

Серед іншого апелянт зазначає, що інспектором поліції фактично було розглянуто адміністративну справу без участі ОСОБА_1 , оскільки на момент складання протоколу він фактично знаходився на вулиці, а інспектор Кожушко М.Ю. у службовому автомобілі із зачиненими дверима, з правами та обов`язками під час складання протоколу водія ніхто не ознайомлював, у зв`язку з чим ОСОБА_1 не мав можливості скористатися кваліфікованою юридичною допомогою.

ОСОБА_1 та його захисник Новицький А.Д., будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, клопотань про відкладення від них не надходило, більш того, перед судовим засіданням в телефонному режимі захисник просив проводити апеляційний розгляд у їх відсутність. Враховуючи наведене та вимоги ст. 294 КУпАП, апеляційний розгляд проведено у відсутність ОСОБА_1 та захисника Новицького А.Д.

Перевіривши матеріали провадження, дослідивши відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі, з`ясував всі обставини, дослідив і належним чином оцінив всі докази та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Проте, ОСОБА_1 вимоги вказаного пункту ПДР дотримано не було.

Всупереч доводам апеляційної скарги захисника, порушення ОСОБА_1 зазначених вимог п. 2.5 ПДР України, за обставин, викладених у постанові, підтверджується зібраними у справі та дослідженими судом доказами, які містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, а саме, протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР №206711, згідно якого 27.12.2024 о 20:05 в селищі Гостомель по вулиці Свято-Покровська на автодорозі Гостомель-Раківка навпроти будинку 346, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2107 номерний знак НОМЕР_1 із явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю із порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився на бодікамеру (відеозапис камери номер К9Н2021112) та у присутності двох свідків, чим порушив вимоги пункту 2.5. Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Зазначений протокол складено уповноваженою на те особою, за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст. 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 №1395 та підписаний особою, яка його склала і безпосередньо ОСОБА_1 , якому були роз`яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП і який він підписав протокол без жодних зауважень.

В свою чергу, наведені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повністю підтверджуються направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції.

Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, несуперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою.

Враховуючи сукупність доказів у справі, приходжу до висновку про те, що судом першої інстанції вірно встановлені фактичні обставини, а дії ОСОБА_1 , які полягають у відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в законному порядку, є порушенням п. 2.5 ПДР України та утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП.

З переглянутого відеозапису вбачається, що працівники поліції підійшли до транспортного засобу ОСОБА_1 , який злетів з дороги, який був в заведеному стані та водій намагався виїхати з кювету. Поліцейський запитав у ОСОБА_1 , як він сюди злетів, на що останній відповів, що дав задній хід та вивернув руля. Повідомляв, що він їхав з дівчиною, завіз її додому, де посварилися. Говорив, що випив пиво, їхав. Також говорив, що чітко собі їхав по дорозі, і якби не побачив поліцейських, то далі б собі їхав, але вирішив сховатись. В ході спілкування з ОСОБА_1 , у останнього були виявлені явні ознаки алкогольного сп`яніння. Повідомивши ОСОБА_1 про наявність ознак у нього алкогольного сп`яніння, працівник поліції запропонував йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки або в лікаря нарколога, на що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду в присутності двох свідків, після чого йому було роз`яснено, що в такому разі на нього буде складено протокол за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за порушення п. 2.5 ПДР України. При цьому, працівник поліції неодноразово пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, від чого останній всілякими своїми висловами та діями відмовлявся.

Окрім того, з відеозапису, що долучений до протоколу з відеореєстратора службового автомобіля вбачається, що поліцейські спочатку їхали за транспортним засобом ВАЗ 2107, обігнали його, потім манера керування водія вказаним транспортом зацікавила поліцейських, і вони, розвернулись, під`їхали до ОСОБА_1 , проте, на цей час, він вже з`їхав з дороги в кювет. При спілкуванні з працівниками поліції ОСОБА_1 жодного разу не заперечував факту керування транспортним засобом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника про відсутність доказів факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом є безпідставними, та такими, що спростовуються відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

Також є необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проводився без присутності свідків, оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки або в лікаря нарколога в присутності двох свідків та ще й під фіксацію технічними засобами, за що на нього було складено протокол про адміністративне за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, який підписаний свідками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в присутності яких відбулась відмова.

Що стосується тверджень апелянта про те, що з акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів не зрозуміло, за яких саме обставин він складався та акт не доводить перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння 27.12.2024, як і свідки в акті огляду взагалі не доводять обставини, які зазначені інспектором у протоколі, то вони є неспроможними з огляду на наступне.

Так, результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. У випадку установлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. У даному випадку, водій ОСОБА_1 відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці запинки за допомогою приладу. Отже, у акті було зазначено, що огляд на стан сп`яніння не проводився.

Таким чином, зазначені апелянтом доводи не спростовують висновку суду про порушення ОСОБА_1 пункту 2.5 ПДР, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також не заслуговують на увагу доводи апелянта про відсутність у матеріалах справи розписки про інформування особи, яка підлягає огляду на стан сп`яніння. Згідно Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Як вбачається із відеозапису з нагрудної камери поліцейського, останній проінформував ОСОБА_1 про порядок застосування спеціального технічного засобу, втім, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою технічного засобу.

Крім того, даними відеозапису спростовуються доводи захисника про те, що з правами та обов`язками під час складання протоколу водія ніхто не ознайомлював, у зв`язку з чим ОСОБА_1 не мав можливості скористатися кваліфікованою юридичною допомогою, оскільки останньому було роз`яснено наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а саме те, що у разі відмови від проходження огляду, на нього буде складено протокол за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за порушення п. 2.5 ПДР України. Крім того, протокол про адміністративне правопорушення підписаний безпосередньо ОСОБА_1 , якому були роз`яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАПі він жодних зауважень не написав.

На вимогу працівників поліції ОСОБА_1 мав беззастережно виконати їх законну вимогу і пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Таке прямо передбачено п.2.5 ПДР України та абз.3 ч.2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух», які покладають на водія безумовний обов`язок виконати передбачені законом вимоги працівника поліції, в тому числі про проходження огляду на стан сп`яніння.

Зокрема, згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляд справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_1 , реалізувавши своє право на керування транспортним засобом, повинен беззастережно виконати законну вимогу працівника поліції і пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, чого не зробив, тим самим порушив п. 2.5 ПДР України, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За вказаних обставин, висновок судді місцевого суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим та базується на комплексі доказів, досліджених судом першої інстанції і перевірених в ході апеляційного перегляду справи.

Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суд дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст. 33 КУпАП, та призначив стягнення у межах санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП, яка є безальтернативною.

Будь - якого неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено.

З урахуванням вищезазначеного, вважаю, що постанова судді Ірпінського міського суду Київської області від 17 січня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є законною та обґрунтованою і апеляційних підстав для її скасування не вбачаю.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника Новицького А.Д. в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову судді Ірпінського міського суду Київської області від 17 січня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Л.І. Кепкал