П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2025 року Справа № 608/219/25

Номер провадження3/608/155/2025

Суддя Чортківського районного суду Тернопільської області Запорожець Л. М. , за участю захисника Гука В.С., розглянувши матеріали, які надійшли від Чортківського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 227829 від 22 січня 2025 року, складеного поліцейським Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області сержантом поліції Савруком О. І. вбачається, що 22 січня 2025 року о 20 годині 53 хвилини в м. Чортків по вул. С. Бандери, 64 Тернопільської області ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Ауді 100», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіряного покриву обличчя, порушення мови). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку за допомогою газоаналізатора алкотест Драгер 6810 на місці зупинки транспортного засобу відмовився, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі відмовився. Від керування транспортним засобом відсторонений шляхом залишення транспортного засобу на місці зупинки, чим порушив п. 2.5. ПДР України.

Дії ОСОБА_1 працівником поліції кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, його захисник адвокат Гук В.С. подав суду клопотання про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, оскільки вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Крім того, долучив копію рішення Чортківського районного суду від 24 лютого 2025 року, якою скасовано постанову серії ЕНА № 39915973 від 22 січня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Зазначає, що ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення не визнає, тому що він в той момент не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Вказує, що ОСОБА_1 зупинили працівники поліції і вимагали пройти тест на алкогольне сп`яніння, причину його зупинки пояснити не змогли.

Також зазначає, що 22 січня 2025 року відносно ОСОБА_1 було винесено постанову серії ЕНА № 3915973 за ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладено штраф в розмірі 425 гривень.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, оскільки вважав, що зупинка його транспортного засобу була неправомірною, так як правил дорожнього руху він не порушував, ОСОБА_1 оскаржив її у Чортківському районному судді Тернопільської області.

24.02.2025 року рішенням даного суду його позовна заява до ГУНП в Тернопільській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення була задоволена та рішення суду набрало законної сили.

Таким чином, зупинка транспортного засобу ОСОБА_1 була неправомірною та безпідставною, що суперечить ЗУ «Про національну поліцію», «Про дорожній рух», ПДР і є підставою вважати всі наступні дії поліцейських та здобуті у справі дані, в тому числі процедура огляду водія, неправомірними за правовим принципом «плодів отруєного дерева».

Захисник ОСОБА_2 вказує, що ОСОБА_1 заперечує законність складання згаданого протоколу, так як він був зупинений безпідставно та не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, як зазначено в протоколі, складеному відносно нього.

Інші будь-які належні та допустимі докази на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в матеріалах справи відсутні, тому просять провадження в справі закрити.

Вислухавши захисника Гука В. С., враховуючи подане ним письмове клопотання, дослідивши матеріали справи та додані до них письмові докази, а також копію рішення Чортківського районного суду від 24 лютого 2025 року, якою скасовано постанову серії ЕНА № 39915973 від 22 січня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП, приходжу до наступних висновків.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 227829 від 22 січня 2025 року, складеного поліцейським Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області сержантом поліції Савруком О. І. вбачається, що 22 січня 2025 року о 20 годині 53 хвилини в м. Чортків по вул. С. Бандери, 64 Тернопільської області ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Ауді 100», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіряного покриву обличчя, порушення мови). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку за допомогою газоаналізатора алкотест Драгер 6810 на місці зупинки транспортного засобу відмовився, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі відмовився. Від керування транспортним засобом відсторонений шляхом залишення транспортного засобу на місці зупинки, чим порушив п. 2.5. ПДР України.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення повинно бути зроблено на підставі всебічного, пов`язаного та об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідності можливо лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Судом встановлено, що що 22 січня 2025 року на ОСОБА_1 було винесено постанову серії ЕНА № 3915973 за ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладено вштраф в розмірі 425 гривень.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, оскільки вважав, що зупинка його транспортного засобу була направомірною, так як правил дорожнього руху він не порушував, ОСОБА_3 оскаржив її у Чортківському районному судді Тернопільської області.

24.02.2025 року рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області позовні вимоги ОСОБА_1 до ГУНП в Тернопільській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення були задоволені (рішення суду набрало законної сили).

Таким чином, зупинка транспортного засобу ОСОБА_1 була неправомірною та безпідставною, що суперечить ЗУ «Про національну поліцію», «Про дорожній рух», ПДР і є підставою вважати всі наступні дії поліцейських та здобуті у справі дані, в тому числі процедура огляду водія, неправомірними за правовим принципом «плодів отруєного дерева».

Відповідно до широкого розуміння доктрини «плодів отруєного дерева» будь-яке винне порушення поліцейськими конституційних прав громадян, що має зв`язок із самим процесом виявлення, вилучення і фіксації доказів, тягне втрату останніми юридичної сили.

Тобто, це означає безумовну недопустимість доказів, при будь-якому порушенні встановленого порядку збирання доказів, незалежно від характеру і ступеня.

У вузькому сенсі доктрина «плодів отруєного дерева» зводиться до заборони використання даних, отриманих на підставі або з використанням доказів визнаних недопустимими.

Дане узгоджується з постановою Миколаївського апеляційного суду від 26 жовтня 2023 року у справі № 474/800/23, Івано-Франківського апеляційного суду від 13 листопада 2023 року у справі №344/13977/23, Тернопільського апеляційного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 607/18160/23.

Таким чином, жодних доказів законності зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 працівником поліції немає, а тому результати проведеного відносно нього огляду та складений протокол є недопустимими доказами і не можуть бути покладені в основу судового рішення.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод для кримінального провадження поширюється Європейським судом з прав людини й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративного правопорушення (справа «Лучанінова проти України», рішення від 09.06.2011 року, заява №16347/02).

Виходячи з практики застосування Європейським судом ст. 6 Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже його судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до ст. 6 Конвенції.

Також, слід зазначити, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказам по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумнівів у Суду.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначив, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази(п.34 рішення у справі Тейксейра де кастор проти Португалії від 09.08.98 року, п.54 рішення у справі Шабельника проти України від 19.02.2009 року)

Згідно рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та, процедура притягнення до неї грунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям Європейського суду з прав людини. За змістом ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своєму рішенні у справі Аллене де Рібемон проти Франції від 10 лютого 1995 року Європейський суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

У рішенні Маліж проти Франції від 23 вересня 1998 року Європейський суд з прав людини визнав кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення. Європейський суд з прав людини підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Так, в рішенні від 21 липня 2011 року у справі Коробов проти України Європейський суд з прав людини висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення поза розумним сумнівом.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права, а Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18.01.1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства", п.161).

Відповідно до положень ч.1,2 ст.6 Конвенції 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення; кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07 листопада 2002 року по справі «Лавентес проти Латвії» та від 08 лютого 2011 року по справі «Берктай проти Туреччини» наголосив, що, оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій».

Європейський суд неодноразово наголошував, що судочинство у національних судах повинно здійснюватись «згідно із законом».

У п. 44 рішення по справі «Корнєв та Карпенко проти України» від 30 вересня 2010 суд наголосив, що суди повинні забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Згідно із статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність настає в разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Процедуру виявлення у водіїв ознак алкогольного сп`яніння та проведення огляду водіїв на стан алкогольного сп`яніння визначено ст. 266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (надалі - Інструкція), Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення у водіїв стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до змісту ст. 266 КУпАП та Інструкції якщо поліцейський уповноваженого підрозділу НПУ виявляє ознаки стану наркотичного чи алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу, у зв`язку з чим є законні підстави вважати, що останній перебуває у такому стані, то має право вимагати пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан сп`яніння.

Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

За приписами ст. 266 КУпАП, за змістом якої особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, в провадженні у справі про адміністративне правопорушення мають бути забезпечені права, передбачені ст. 268 КУпАП, в тому числі право користуватись юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця в галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Тому, наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази не дозволяють зробити висновок про те, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.

Доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом, зазначене викладено в п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008р. у справі «Кобець проти України».

Також, в справі «Пол і Одрі Едвардс проти Об`єднаного Королівства» (№46477/99), Європейський суд з прав людини зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь.

Враховуючи, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не доведена допустимими та достовірними доказами.

Крім того, суд вважає дії поліцейських такими, що не відповідають вимогам закону і ними не надані докази, які відповідали критеріям належності, допустимості, достатності та які б поза розумним сумнівом доводили вину у вчиненні ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, протокол про адміністративне правопорушення складений з грубим порушенням вимог закону, викладені в ньому обставини не відповідають фактичним обставинам, а тому він не може бути належним та допустимим доказом у даній справі.

За таких обставин, провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, який передбачає, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 9, ч. 1 ст. 130, 247, 266, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя: (підпис)

Згідно з оригіналом:

Оригінал постанови знаходиться в матеріалах справи №608/219/25.

Постанова набрала законної сили " " ________________ року.

Суддя Л. М. Запорожець

Копію постанови видано " " ________________ року.

Секретар: