Провадження № 33/801/255/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кашпрук Г. М.
Доповідач: Копаничук С. Г.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 рокум. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Копаничук С. Г., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 20 лютого 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає по АДРЕСА_1 ,фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и л а:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, серії ААД №626230 , 09 серпня 2024 року о 23 год. 25 хв по вул. Хмельницьке шосе, 130 у м. Вінниці водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Golf, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння водій ОСОБА_1 відмовився на місці зупинки, чим порушив п. 2.5 ПДР України, вчинивши адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 лютого 2025 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 605,6 грн.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що вина ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення доведена повністю належними та допустимими доказами. Досліджені письмові та відео докази суд вважав достатніми для встановлення винуватості ОСОБА_1 у вчинені інкримінованому йому адміністративному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Зазначив, що суд не дослідив докази його вини у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення у вигляді відмови від проходження огляду на стан сп`яніння. Зазначає, що працівники поліції пропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння лише на місці зупинки транспортного засобу та не пропонували пройти огляд у закладі охорони здоров`я. Він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я. В подальшому він за самозверненням пройшов огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я, в результаті чого лікарем було встановлено результат огляду «тверезий».

Проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.

Положеннями частини 7 статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Установлено, що 09 серпня 2024 року о 23 год. 25 хв по вул. Хмельницьке шосе, 130 у м. Вінниці водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen Golf », д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан сп`яніння водій ОСОБА_1 відмовився , чим порушив п. 2.5 ПДР України, вчинивши адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Відповідно до ст. 2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

Положеннями ст. 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з вимогами ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР України) передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно з пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі за змістом Інструкція) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що вважав дії працівників поліції по його зупинці незаконними, а тому їх вимоги щодо пред`явлення ним документів і щодо проходження ним огляду на стан сп`яніння вважав незаконними .Пояснив, що зі скаргою на незаконність дій працівників поліції в порядку підлеглості ,а також до суду адміністративної юрисдикції , не звертався .Пояснив, що на той час він хвилювався і у повній мірі не розумів наслідків своїх відмов .

З матеріалів справи вбачається, що факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння зафіксована поліцейським відповідно до положень ст. 266 КУпАП та «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 року.

DVD диск з відеозаписами з нагрудних камер поліцейських є додатком до протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційним судом досліджено відеозапис з нагрудної камери поліцейського , яким зафіксовано зупинений на блок - посту по вул. Хмельницьке шосе автомобіль під керуванням ОСОБА_1 і те, як працівники поліції роблять зауваження йому за непристебнутий ремінь безпеки ,а він , перебуваючи в автомобілі ,відмовляється виконувати вказівки працівників поліції щодо пред`явлення ним документів , сперечається з ними, заявляючи про незаконність його зупинки та їх вимог. Під час спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції останні помітили і повідомили його про те, що вбачають у нього зовнішні ознаки алкогольного сп`яніння, які зазначили у протоколі - запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Водієві ОСОБА_1 працівниками поліції було запропоновано пройти освідування на стан сп`яніння, однак останній від проходження такого огляду як на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я відмовився, що вбачається із оцінки поведінки ОСОБА_1 протягом усього часу спілкування, який заявляв про незаконність їх вимог і в певний момент відмовився від спілкування з працівниками поліції та почав викликати слідчо-оперативну групу.

Після цього жодних дій, які свідчили б про його бажання чи намір пройти такий огляд не вчиняв.

Таким чином ,обставини, викладені у протоколі, підтверджуються даними відеозапису, де працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку та роз`яснили його права, а ОСОБА_1 всією своєю поведінкою від проходження такого огляду у встановленому законом порядку відмовився, що було зафіксовано інспекторами поліції та про що складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Положеннями частини першої статті 130 КУпАП передбачено, що відмова особи, яка керує транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння , від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, є окремою підставою для притягнення до адміністративної відповідальності, незалежно від того виявиться водій тверезим чи ні, а тому апеляційний суд вважає висновки суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, обгрунтованими .

У пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід врахувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого законом порядку, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції вірно встановив обставини вчинення правопорушення водієм ОСОБА_1 , надав належну оцінку доказам в їх сукупності та дійшов обґрунтованого висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., зазначено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Доводи апеляційної скарги про те, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 працівниками поліції не було зупинено за передбачених законом причин (стаття 35 Закону України «Про Національну поліцію»), оскільки докази його зупинки у матеріалах справи відсутні, а тому всі подальші дії працівників поліції є незаконними, є безпідставними і такими, що не дають правових підстав для скасування оскаржуваної постанови та не свідчать про відсутність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого правопорушення.

Відповідно до ст.35 ЗУ «Про національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі ,зокрема, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Із відеозапису вбачається, що працівники поліції після зупинки висловили зауваження водію ОСОБА_1 щодо порушення ним ПДР у вигляді непристебнутого ременя безпеки.

За таких обставин твердження ОСОБА_1 про незаконність дій працівників поліції щодо його зупинки не вбачаються обгрунтованими.

Крім того, суд також звертає увагу на те, що згідно п.11 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 24 червня 1988 року «Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення» , за правилами статті 288 КУпАП України судами розглядаються скарги на постанови про адміністративні правопорушення. Інші дії адміністративних органів (наприклад, пов`язані із затриманням, особистим оглядом, вилученням речей і документів, відстороненням водіїв від керування транспортними засобами, річковими і маломірними суднами, оглядом на стан сп`яніння) оскаржуються у встановленому для цього порядку.

Таким чином ,у разі незгоди з діями працівників поліції , ОСОБА_1 мав право їх оскаржити у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства.

Однак , як уже зазначалось , ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції пояснив ,що зі скаргами чи позовом щодо незаконності дій працівників поліції до відповідних органів не звертався. Доказів незаконності дій працівників поліції ні суду першої інстанції ,ні апеляційному суду не надав.

На підставі досліджених доказів, суд апеляційної інстанції вважає висновок суду ,який розцінив дії ОСОБА_1 ,як відмову від проходження огляду на стан сп`яніння у передбаченому закону порядку ,обгрунтованим і таким , який подальше проходження ним огляду за самозверненням, не спростовує .

Суд апеляційної інстанції результат не вважає результат дослідження в КНП «Соціотерапія» за самозверненням ОСОБА_1 тим доказом, що спростовує факт вчинення ОСОБА_1 вказаного правопорушення , оскільки він правового значення не має, так як відмова особи, яка керує транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, визначена ч. 1 ст. 130 КУпАП як окремий самостійний склад правопорушення, незалежно від того виявиться водій тверезим чи ні чи ні .

Отже, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції вірно встановив обставини вчинення правопорушення водієм ОСОБА_1 , надав належну оцінку доказам в їх сукупності та дійшов обґрунтованого висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керування транспортним засобом у стані алкогольного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням. Водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.

Під час перевірки апеляційним судом матеріалів справи істотних порушень допущених при їх складанні не встановлено. Протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 містить всі необхідні відомості, передбачені ст. 256 КУпАП та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС №1395 від 07 листопада 2015 року.

Апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Наявні в матеріалах справи докази підтверджують правильність висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, вина ОСОБА_1 доведена повністю, а його дії за ч. 1 ст. 130 КУпАП кваліфіковані правильно.

Ураховуючи характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, обставини його вчинення, дані про особу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість застосування до нього адміністративного стягнення, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отже, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 280, 283, 294, 295 КУпАП,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 20 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду С. Г. Копаничук