Провадження №33/812/108/25 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий у першій інстанції Тавлуй В. В.
Доповідачка апеляційного суду Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

І М Е НЕ М У К Р А Ї Н И

11 березня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд

в складі: головуючої- судді Ямкової О. О.

за участю: секретаря Ковальського Є. В.

особи, яку притягнуто до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника Сафронова Ю. І.

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - адвоката Сафронова Ю. І. про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Березанського районного суду Миколаївської області від 5 лютого 2025 року, стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн із позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови судді, 18 серпня 2024 року о 18 годині 44 хвилині у селі Новофедорівка, Миколаївського району Миколаївської області по вулиці Приморській, 36 водій ОСОБА_1 , в порушення вимог, передбачених пунктом 2.9а Правил дорожнього руху України, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем «MAZDA 3», держаний номерний знак НОМЕР_1 . При проходженні огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестера Драгер встановлено перебування водія ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння.

ОСОБА_1 визнаний винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Не погодившись із зазначеною постановою 18 лютого 2025 року о 19.00 годині захисник ОСОБА_1 адвокат Сафронов Ю. І. за допомогою системи «Електронний суд» подав апеляційну скаргу, яка зареєстрована у суді 19 лютого 2025 року, та в якій адвокат просить скасувати постанову судді Березанського районного суду Миколаївської області від 5 лютого 2025 року та провадження у справі закрити.

Разом з тим клопотав про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивуючи тим, що був позбавлений можливості своєчасно подати апеляційну скаргу, у зв`язку з тим, що у судовому засіданні, яке відбулося за їх участі, проголошена резолютивна частина постанови, а про існування повного тексту постанови дізнався із системи Електронний суд 11 лютого 2025 року, після чого направив апеляційну скаргу в межах строку, з дня отримання повного тексту постанови. За таких обставин, вважав, що пропустив строк з поважних причин.

Перевіривши доводи, викладені в клопотанні, заслухавши особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника Сафронова Ю. І. на підтримку клопотання про поновлення строку, вивчивши матеріали справи приходжу до наступного висновку.

Згідно до положень частини 2 статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Чинні норми КУпАП в частині права на оскарження постанови судді місцевого суду є гарантією забезпечення захисту прав і законних інтересів учасників судового розгляду і за аналогією з правом на доступ до суду, закріпленим у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, визначають порядок реалізації цього права, його законну мету.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

Так, ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

Також у рішенні від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

Тому, в розумінні положень статті 294 КУпАП, строк передбачений на апеляційне оскарження постанови судді суду першої інстанції, є процесуальним строком, встановленим законом, який суд може поновити, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Установлення законом таких процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників судочинства про адміністративні правопорушення та своєчасного виконання ними передбачених КУпАП певних процесуальних дій. Інститут строків в процесі розгляду справ про адміністративні правопорушення сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого учасник справи може оскаржити рішення про накладення на нього адміністративного стягнення; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду в порядку апеляційного перегляду постанови судді суду першої інстанції, постанова набирає чинності та пред`являється державою в особі її компетентних органів до виконання. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Отже, за практикою ЄСПЛ, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Сам строк звернення до апеляційного суду - це проміжок часу з дня винесення судом першої інстанції постанови у справі про адміністративні правопорушення, протягом якого особа має право звернутися до суду з апеляційною скаргою. Початок перебігу строку звернення до суду починається з дня винесення суддею суду першої інстанції відповідної постанови, який не поділяється на строк з дня винесення резолютивної частини постанови або з дня винесення повного тексту постанови. Тобто такий строк починає відлік з дня винесення постанови за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення і не пов`язується з виготовленням її повного тексту.

За таких обставин поважними причинами пропуску цього строку можуть бути визнаними лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з апеляційною скаргою, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Інститут строків в справах про адміністративні правопорушення сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Розумні строки в судочинстві з розгляду справ про адміністративні правопорушення - це найкоротші за конкретних обставин строки, протягом яких правопорушник чи його захисник повинні вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).

Поважними причинами пропуску процесуального строку є причини, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з апеляційною скаргою, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне оскарження постанови суду першої інстанції, та підтверджені належними і допустимими доказами. Незнання про порушення своїх прав через пасивну поведінку скаржника щодо реалізації процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі в цьому випадку не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Тому, оцінюючи обставини звернення захисника ОСОБА_1 адвоката Сафронова Ю. І. з клопотанням про поновлення строків на апеляційне оскарження постанови судді суду першої інстанції від 5 лютого 2025 року з урахуванням наведених вище висновків ЄСПЛ, а також положень статті 294 КУпАП, слід дійти висновку, що строки подачі скарги у даній справі не ставлять під сумнів саму суть права доступу до суду, а переслідують легітимну мету якнайскорішого перегляду судового рішення з дотриманням прав заявника, який сам повинен діяти добросовісно.

Так, за матеріалами провадження судове рішення про притягнення водія ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності постановлено у судовому засіданні 5 лютого 2025 року за його участі та участю його захисника (а.с.35-37). Суддею ухвалена резолютивна частина постанови із зазначенням у її тексті про виготовлення повного тексту постанови 7 лютого 2025 року (а.с.38).

За відомостями, що містяться в програмному комплексі документообігу суду Д-3, що взаємодіє з системою «Електронний суд» через ЄСІТС, та ці відомості узгоджуються з інформацією Єдиного реєстру судових рішень, слідує, що у справі повний текст постанови від 5 лютого 2025 року виготовлено суддею в останній робочий день тижня - 7 лютого 2025 року, після чого його направлено до реєстру в перший день нового тижня 10 лютого 2025 року та отримано в системі «Електронний суд» захисником 11 лютого 2025 року.

Тобто суддею виконані усі процесуальні дії у строки, про які учасники справи були належним чином обізнані, але не виявили бажання отримати копію постанови в суді 7 лютого 2025 року задля викладення мотивів та арґументів апеляційної скарги шляхом звернення до канцелярії суду, обравши пасивну позицію очікування отримання документу, після його надсилання судом.

Навіть, отримання повного тексту постанови 11 лютого 2025 року не призвели до складання апеляційної скарги у строк до 15 лютого або до 16 лютого, чи до 17 лютого 2025 року, останній робочій день на її оскарження.

Апеляційна скарга через систему «Електронний суд» подана захисником адвокатом Сафроновим Ю. І. лише після закінчення робочого дня, увечері 18 лютого 2025 року, в день, коли за спливом строку на оскарження постанова набрала законної сили. Тобто, поза межами строку встановленого статтею 294 КУпАП.

За наведеного, посилання на неможливість своєчасного подання апеляційної скарги з причин неможливості ознайомитися з повним текстом постанови судді, яка постановлена з резолютивною частиною 5 лютого 2025 року з виготовленням її повного тексту 7 лютого 2025 року, та навіть отримана 11 лютого 2025 року, є безпідставним.

Інші твердження про відлік строку з дня отримання повного тексту постанови у системі «Електронний суд», як підставу для відліку строку на апеляційне оскарження, є такими, що суперечать положенням статті 294 КУпАП, оскільки датою початку такого строку є дата винесення постанови суддею.

Таким чином, будучи обізнаними про розгляд справи про притягнення до адміністративної відповідальності, та датою постановленого суддею рішення у справі, особа, відносно якої складено протокол, та його захисник зволікали зі своєчасною подачею апеляційної скарги, не направивши вчасно апеляційну скаргу без об`єктивних на то причин.

Отже, апелянтом пропущений десятиденний строк, передбачений на оскарження постанови в справах про адміністративні правопорушення, а наведені причин, які перешкодили йому в передбачений законом строк подати апеляційну скаргу не є поважними.

За таких обставин вважаю, що строк на апеляційне оскарження постанови суду апелянтом був пропущений без поважних причин, а тому поновленню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтею 294 КУпАП

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити захиснику ОСОБА_1 Сафронову Ю. І. в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Березанського районного суду Миколаївської області від 5 лютого 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Апеляційну скаргу з додатками невідкладно повернути - ОСОБА_2 .

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча О. О. Ямкова