справа № 208/715/25
провадження № 3/208/1007/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 р. м. Кам`янське

Суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Токарєв А.Г., за участю секретаря судового засідання Лещинського В.А., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, директора КП КМР Добробут, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № ПС/ДН/36376/0242/П/ПТ від 29.11.2024 року, директор КП МРП Добробут ОСОБА_1 допустив порушення вимог ч.1 ст.21, ст.24 КЗпП України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 41 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання надав письмові пояснення до протоколу, заперечував свою вину, прохав провадження по справі закрити. Також до пояснень додав копії документів на підтвердження викладених тверджень.

Захисник адвокат Буденкова Н.В. також прохала провадження по справі закрити.

Суд враховує, що правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 41 КУпАП не відносяться до категорії правопорушень, по яким присутність в судовому засіданні особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є обов`язковою, ч. 2 ст. 268 КУпАП.

Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду об`єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Кодексом України про адміністративні правопорушення визначено форму і основні елементи змісту рішення (постанови), що приймається в конкретній справі. В ній, зокрема, повинні бути викладені всі обставини вчинення правопорушення, отримані на підставі сукупності досліджених доказів на обґрунтування наявності складу правопорушення та правильності його юридичної кваліфікації.

Відповідно до ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, іншими документами.

Згідно із статтею 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суд зазначає, що за ч. 3 ст. 41 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, зокрема, за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

З досліджених копій документів судом було встановлено, що встановлені під час перевірки особи виконували умови цивільно-правових договорів, укладених між робітниками та ТОВ Будівельна компанія-М. За змістом цих договорів фізичні особи повинні були виконувати прибирання територій.

Також, до матеріалів справи додано копію договору №12/24 від 04.03.2024 року, укладеного між КП КМР Добробут та ТОВ Будівельна компанія-М про закупівлю послуг з прибирання прибудинкової території, відповідно до змісту товариство з обмеженою відповідальністю виступає виконавцем цих послуг.

В пояснення відносно одягнутої форми на особах, які здійснювали прибирання території надано копії офіційних листів щодо співпраці, в яких узгоджено використання захисних жилетів з логотипом підпорядкування замовнику.

Суд зазначає, що при укладенні сторонами цивільно-правового договору трудові відносини за КЗпП не виникають.

Суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях неодноразово посилався на те, що провадження у справах про адміністративні правопорушення, за гарантіями може прирівнюватися з кримінальним для цілей застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 39 рішення "Лучанінова проти України" від 9 вересня 2011 року, заява N 16347/02, п. 1 резолютивної частини рішення у справі "Швидка проти України" від 30 жовтня 2014 року, заява N 17888/12), обґрунтовуючи їх, зокрема, характером законодавчого положення, яке порушувалося (КУпАП), так і профілактичною та каральною метою стягнень, передбачених цим положенням.

Зважаючи на положення та тлумачення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу належного органу правосуддя.

На підставі ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином суд дійшов переконання, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбачений ч. 3 ст. 41 КУпАП, оскільки не було доведено поза розумним сумнівом, що він фактично допустив працівника до роботи без оформлення трудового договору.

Отже, через відсутність об`єктивних даних про факт скоєння ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст. 41 ч. 3 КУпАП, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по даній справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю у діях останнього складу такого адміністративного правопорушення.

Керуючись статями 41, 247, 268, 284 КУпАП України, суддя,-

постановив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 41 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, директора КП КМР Добробут, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя А.Г. Токарєв