Справа № 638/112/25
Провадження № 3/638/1892/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Невеніцина Є.В., за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , представника малолітнього потерпілого ОСОБА_2 Швейкіної К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові адміністративний матеріал, який надійшов від Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, із середньою технічною освітою, одруженого, який має на утриманні малолітню дитину, офіційно не працевлаштований, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 27.12.2024 серії ВАВ №031686, 22.12.2024, близько 15 години 32 хвилин, ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 65, а саме в дитячій кімнаті супермаркету «РОСТ», схопив за шиворіт малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та відвів до матері - ОСОБА_3 , чим своїми діями порушив громадський порядок.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав. Стосовно вказаних подій суду пояснив, що на його очах діти вчотирьох ганяли по батуту та вже не вперше хотіли побити його сина ОСОБА_4 . ОСОБА_1 покликав сина, а дітям сказав, що негарно нападати на маленьких, тим паче вчотирьох. Після чого син пішов в іншу кімнату, інші діти за ним, де вдарили сина два рази, батьків дітей поруч видно не було. Коли вже один із дітей знову схопив сина, ОСОБА_1 натомість схопив цього хлопця і відвів за руку до матері. Додатково ОСОБА_1 зазначив, що це був третій випадок побиття сина, попередньо діти розмовляли між собою щодо вчинення таких дій, на його зауваження діти не реагували, мати не слідкувала за дитиною. Також повідомив, що вибачився перед ОСОБА_5 і той його пробачив, а через деякий час приїхала поліція.

Представник малолітнього потерпілого ОСОБА_2 ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначила, що в цей день її син ОСОБА_5 разом із друзями (1 хлопець та 3 дівчини) перебували у супермаркеті у дитячій кімнаті, святкували день народження її сина. На відео, що надала охорона супермаркету, бачила як її син ОСОБА_5 стояв біля ОСОБА_1 , останній схопив сина за шию, що він аж похитнувся, взяв за руку. Після цього ОСОБА_1 привів ОСОБА_5 до неї, сказавши, що її дитина разом з іншими дітьми били його сина. При цьому ОСОБА_1 не кричав, не сварився та не бранився. Її дитина отримала стрес, лікується. Перед вказаними подіями потерпіла бачила, як діти штовхалися, ОСОБА_5 розповів їй, що хлопець вбарив його ногою, коли з*єжджав з тарзанки. Вважає, що ОСОБА_1 вчинив хуліганські дії.

Заслухавши пояснення учасників, повно та всебічно дослідивши адміністративний матеріал та надані докази, суд дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а провадження по справі підлягає закриттю, з наступних підстав.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог статей 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

На підтвердження вини ОСОБА_1 надано: протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 031686 від 27.12.2024; рапорт від 22.12.2024 про надходження повідомлення на лінію 102; заява та письмові пояснення представника потерпілого ОСОБА_3 від 22.12.2024, які є аналогічними її усним поясненням в судовому засіданні; пояснення ОСОБА_1 , які співпадають з наданими ним поясненнями у судовому засіданні.

Суд зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення є доказом у справі, але не може бути єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за відсутності доказів, якими підтверджуються обставини, викладені у протоколі. Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Для правильної кваліфікації ознак складу адміністративного правопорушення необхідно виявити такі пов`язані елементи, як об`єкт, об`єктивну сторону, суб`єктивну сторону і суб`єкта правопорушення. Відсутність будь-якого з елементів ознак складу правопорушення виключає відповідальність.

Так, санкція ст. 173 КУпАП передбачає накладення адміністративного стягнення за вчинення особою дрібного хуліганства, тобто нецензурної лайки в громадських місцях, образливого чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян. Тобто з об`єктивної сторони хуліганство, незалежно від виду відповідальності, характеризується порушенням громадського порядку, а з суб`єктивної - умисною виною та мотивом явної неповаги до суспільства. Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення є місце його скоєння, а саме громадське місце.

З суб`єктивної сторони правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, особа усвідомлює, що її дії, протиправні, вона передбачає, що в результаті їх здійснення будуть порушені громадський порядок і прагне до цього. Елементом суб`єктивної сторони дрібного хуліганства є також мотив задоволення індивідуальних потреб самоствердження шляхом ігнорування гідності інших людей.

Склад адміністративного правопорушення, передбачений ст. 173 КУпАП є формальним, коли діяння становить склад проступку незалежно від настання шкідливих наслідків, характеризується зухвалою поведінкою громадян, неповагою до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття.

Особливість мотиву хуліганства полягає у причинній зумовленості. Спонуки вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони, здебільшого, позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки.

Дрібне хуліганство характеризується умислом, тобто особа, яка здійснює хуліганство, розуміє, усвідомлює, що своїми діями вона порушує громадський порядок і бажає або свідомо допускає прояв неповаги до суспільства. Тобто, дрібне хуліганство відноситься до правопорушень, які посягають на суспільний порядок.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не мав умислу на вчинення хуліганських дій, його дії не містять складу вказаного адміністративного правопорушення, в даному випадку, відсутні такі суб`єктивні ознаки, як мотив і умисел, спрямовані на порушення громадського порядку, котрі є основними критеріями, які відрізняють дрібне хуліганство від суміжних правопорушень. Мотивацією дій ОСОБА_1 було припинення сварки між дітьми та обмеження можливості продовження негативних дій щодо його сина.

Вказані висновки суду підтверджуються показаннями ОСОБА_1 , наданими в судовому засіданні, які є стабільними, логічними та послідовними. Представник потерпілого - Швейніка К.О. в своїх поясненнях фактично підтвердила реальність конфліктної ситуації між дітьми та відсутність в діях ОСОБА_1 саме хуліганських дій.

Належних, допустимих та беззаперечних доказів, які б у своїй сукупності свідчили про те, що ОСОБА_1 здійснив дрібне хуліганство, матеріали справи не містять, оскільки містять лише протокол відносно ОСОБА_1 та пояснення представника потерпілого. Ані пояснень свідків, ані відеозапису події до матеріалів справи не додано. Клопотань про виклик в судове засідання певних осіб для їх допиту у якості свідків учасники розгляду також не заявляли.

Виходячи з того, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом (Рішення ЄСПЛ від 18 січня 1978 року у справі Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v. the United Kingdom), n. 161, Series А заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Суд наголошує, що не вправі самостійно збирати докази, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними статтею 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини і змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також статтею 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини зазначає, що рівень певності, якого має досягти суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу осіб, що притягується до відповідальності є ключовими поняттями для демократичної концепції судового розгляду.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

За змістом вимог статті 256, частини 1 статті 257 КУпАП питання наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення суд вирішує лише в межах протоколу, складеного відносно конкретної особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адже відповідно до статті 254 КУпАП, яка знаходиться в главі 19 розділу IV «Провадження в справах про адміністративні правопорушення», для суду протокол про адміністративне правопорушення є документом, який порушує адміністративне провадження, і єдиною процесуальною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

У відповідності із статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах та в порядку, встановленому законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оцінивши усі наявні у справі докази з точки зору їх допустимості, достовірності та достатності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про недоведеність вини та відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, його суб`єктивної сторони, що характеризується мотивом явної неповаги до суспільства, умисною виною та діями, спрямованими на порушення громадського порядку, а тому справа підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 247, 251-252, 279, 283-285 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 173 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Є.В. Невеніцин