ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/271/25 Суддя доповідач Грошева О.Ю.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Грошева О.Ю., за участі: особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Рвачова О.О.,розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Рвачова О.О.на постанову Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2024 року у відношенні ОСОБА_1 ,-

УСТАНОВИВ:

Оскаржуваною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , гр-на України, працюючого старшим пожежником-рятувальником 44 ДПРЧ 8 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Харківській області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 ( сімнадцять тисяч ) грн. на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Як установив суд 15.11.2024 року о 06 год. 28 хв. в Харківській області, Куп`янський район, а/ш Чугуїв-Мілове 76км.1500м. водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ЗАЗ державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, порушена координація рухів.

Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою на місці зупинки транспортного засобу та проведення медичного огляду в медичному закладі відмовився під бодікамеру 181504067, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху. Водія відсторонено від керування, шляхом передачі тверезому водієві.

В апеляційній скарзі захисник, ОСОБА_1 , адвокат Рвачов О.О., просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження по справі, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Зазначає, що ОСОБА_1 слідував до місця несення служби з метою термінового прибуття на місце виклику, тобто діяння вчинені у стані крайньої необхідності для виконання своїх службових обов`язків.

Також зазначає, що у співробітника поліції не було підстав для направлення водія на медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння, оскільки у водія були відсутні ознаки алкогольного сп`яніння.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення складено безпідставно та він не може бути визнаний судом як доказ.

Заслухавши пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Рвачова О.О., які просили задовольнити апеляційну скаргу, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно вимог ст.ст.245,251,252,280 КУпАП, суд повинен своєчасно, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам.

Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Названих вимог закону місцевим судом належним чином не дотримано.

Відповідно до ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Відповідно до постанови Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21 грудня 2018 року в справі № 686/5225/17 у разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Норми Закону щодо крайньої необхідності покликані сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Однією з найважливіших умов правомірності стану крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.

Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності.

Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Відповідно до приписів ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Приписами ст.27 Конституції України встановлено обов`язок держави -захищати життя людини. Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Як вбачається з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , як на час складення протоколу про адміністративне правопорушення, так і на теперішній час працює старшим пожежним-рятувальником 44 ДПРЧ 8 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Харківській області.

В судовому засіданні в суді першої інстанції стороною захисту як безпосередньо під час судового засідання так і у письмових поясненнях (арк. 18) стверджувалось, що ОСОБА_1 слідував до місця несення служби з метою термінового прибуття на місце виклику.

Сторона захисту наполягала на тому, що відмова ОСОБА_1 від огляду на стан сп`яніння була зумовлена не бажанням уникнути відповідальності за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, а метою найшвидшого прибуття до місця несення служби та подальшого термінового прибуття на місце виклику та назване діяння (відмова від огляду) вчинено у стані крайньої необхідності через виконання своїх службових обов`язків.

Про назване ОСОБА_1 повідомляв працівникам патрульної поліції під час спілкування з ними на місці зупинки (відеозапис № 0002 таймінг 02 хв. 20 сек).

Між тим, судом першої інстанції названий аргумент сторони захисту про дії ОСОБА_1 у стані крайньої необхідності в оскаржуваній постанові взагалі залишений без відповіді, а отже є не спростованим.

Більше того, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 15.11.2024 року о 09.10 год., тобто через нетривалий час після складення протоколу про адміністративне правопорушення отримав направлення та пройшов медичний огляд у КПП Купянська ТМО на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Алкофор 505». Результат огляду 0,00 ‰. (арк. 48-49).

Зміст даного документу судом першої інстанції жодній оцінці з точки зору належності та достовірності підданий не був .

Апеляційний суд констатує, що отриманий негативний результат огляду про який йшла мова вище, з враховуючи вимоги закону, дійсно не може бути повністю прийнято до уваги як неспростовний факт не перебування ОСОБА_1 у стані сп`яніння під час керування транспортним засобом, в контексті відсутності підстав для ініціювання працівниками патрульної поліції огляду на стан сп`яніння, оскільки з цього моменту пройшло більше ніж дві години.

Натомість, дана обставина свідчить на користь аргументів сторони захисту стосовно вимушеного характеру відмови від огляду на стан сп`яніння (крайня необхідність), враховуючи послідовну поведінку водія, яка свідчить про його бажання довести свою невинуватість та підтвердити це результатом огляду.

Відтак, апеляційний суд не погоджується із висновками суду попередньої інстанції стосовно критичної оцінки доводів сторони захисту про наявність підстав для закриття провадження та сприйняття позиції захисту лише як спробу уникнути покарання за скоєне правопорушення.

Оскільки, відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на користь особи, яка притягується до відповідальності.

Також, апеляційний суд зауважує наступне.

У відповідності до ст.294КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч.2 ст.283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена адміністративним законом сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Об`єктом правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Частина перша ст. 130 КУпАП передбачає три види об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, а саме: керуванням транспортними засобами особами в стані сп`яніння; передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані сп`яніння; ухилення осіб, які керують транспортними засобами, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Натомість, з оскаржуваної постанови вбачається, що суд під час розгляду справи встановив (констатував), що ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою на місці зупинки транспортного засобу та проведення медичного огляду в медичному закладі відмовився під бодікамеру 181504067, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху.

Проте, в подальшому суд, дослідивши наявні у справі докази дійшов висновку про кваліфікацію дій ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП як керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Натомість, досліджені у справі докази взагалі не свідчать про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передавав керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів.

Відтак, висновок суду про те, у яких саме діях ОСОБА_1 є винуватим містять істотні суперечності.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на користь особи, яка притягується до відповідальності.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної постанови, а також закриття провадження у справі відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 294, 295 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Рвачова О.О. задовольнити.

Постанову Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2024 року у відношенні ОСОБА_1 - скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.Ю. Грошева