ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/801/25 Справа № 195/36/25 Суддя у 1-й інстанції - Скрипченко Д. М. Суддя у 2-й інстанції - Піскун О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2025 року стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП),

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Постановою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2025 року ОСОБА_1 визнаний винуватий у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді попередження.

Згідно з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , неналежним чином виконує батьківські обов`язки по вихованню до своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка 30.12.2024 року вживала алкогольні напої, що призвело до алкогольного сп`яніння останньої. Працівниками поліції було доставлено гр.ку ОСОБА_3 , 2008 р.н., до Томаківської ЦРЛ, де остання знаходилась до 02.01.2025 року по причині отруєння алкоголем.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі за відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що суд проігнорував докази та клопотання, не надав їм будь-якої оцінки, прийняв рішення без його участі, не сповістивши про судове засідання належним чином, при цьому зазначив в постанові неправдиву інформацію, що він був присутнім в судовому засіданні та підтвердив в постанові обставини про визнання ним провини. Вказує, що донька, якій 16 років. дійсно знаходилася в стані алкогольного сп`яніння, проте з березня 2022 року ОСОБА_1 призваний за мобілізацією до НОМЕР_1 бригади ТРО та проходить службу на теперішній час. При цьому зазначає, що донька до жовтня 2024 року проживала з матір`ю в Чехії, проте апеляційний суд задовольнив частково позов матері про розірвання шлюбу та встановив місце проживання молодшої дитини з нею, а щодо старшої доньки ОСОБА_4 - не визначив, оскільки вона має 16 років. Фактично матір не захотіла, щоб старша донька проживала з нею, тому остання повернулася до нього, хоча він проходить військову службу. Саме у Чехії під наглядом матері донька стала вживати алкогольні напої і в неї з`явилася залежність, яку намагається вилікувати в неї.

Зазначає, що одиничне явище як вживання алкоголю неповнолітньою дитиною не може вважатися невиконанням обов`язків в повному розумінні, ОСОБА_1 направив доньку після даного випадку на консультацію та дороговартісну терапію та реабілітацію у привитний заклад. На даний час він з донькою проживає однією сім`єю, мати зв`язку не підтримує з нею будь-яким чином, тому він самостійно виховує та утримує її, що викликає труднощі у вихованні, враховуючи виконання ним військового обов`язку.

На його думку, його вина у вчиненні даного адміністративного правопорушення не доведена жодними доказами у справі.

Позиції учасників апеляційного процесу.

В судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином. В апеляційній скарзі просив провести апеляційний розгляд за його відсутності.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Дослідивши матеріали справи, відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов, що вказаних вимог закону суд першої інстанції не дотримався в повному обсязі.

Статтею 256 КУпАП передбачено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається, в тому числі суть адміністративного правопорушення та нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

При цьому, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актах, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 645506 від 30 грудня 2024 року, ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 ухилився від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно догляду за своєю неповнолітньою донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що призвело до вживання алкогольних напоїв неповнолітньою.

Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 184 КУпАП настає за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей і тягне за собою попередження або накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об`єктом даного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів дитини.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП проявляється у невиконанні батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей, а саме: залишення впродовж тривалого строку дитини без будь-якого нагляду; ухилення від виховання дітей; незабезпечення дитині безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці; невжиття заходів щодо їх лікування; безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності; штучне створення незадовільних побутових умов тощо.

При цьому, стаття 184 КУпАП за своїм змістом є бланкетною адміністративно-правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативно-правових актів, що наповнює норму ст. 184 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення тих ознак, які мають значення для правильної правової кваліфікації зазначеного діяння. Тому серед ознак суті такого адміністративного правопорушення обов`язково повинно бути посилання на конкретний нормативно-правовий акт, яким встановлюються відповідні правила та якого не дотрималась особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, порушивши тим самим законодавчі приписи.

Проте, протокол про адміністративне правопорушення не містить посилання яку конкретну норму Закону України ОСОБА_1 порушено, лише вказано, що останній ухилився від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно догляду за своєю неповнолітньою донькою, що призвело до вживання нею алкогольних напоїв, за що настає адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Відповідно до Закону "Про охорону дитинства" (далі - Закон) законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з цього Закону, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Завданням законодавства про охорону дитинства є розширення соціально-правових гарантій дітей, забезпечення фізичного, інтелектуального, культурного розвитку молодого покоління, створення соціально-економічних і правових інститутів з метою захисту прав та законних інтересів дитини в Україні.

Статтею 4 Закону визначено, що система заходів щодо охорони дитинства в Україні, включає, зокрема забезпечення належних умов для гарантування безпеки, охорони здоров`я, навчання, виховання, фізичного, психічного, соціального, духовного та інтелектуального розвитку дітей, їх соціально-психологічної адаптації та активної життєдіяльності, зростання в сімейному оточенні в атмосфері миру, гідності, взаємоповаги, свободи та рівності; встановлення відповідальності юридичних і фізичних осіб (посадових осіб і громадян) за порушення прав і законних інтересів дитини, заподіяння їй шкоди.

Відповідно до ст. 12 Закону на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Невиконання батьками або особами які їх заміняють обов`язків щодо виховання дітей мають містити систематичний та триваючий характер, що не відповідає даному випадку.

Відповідно до ч. 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Крім того, статтею 150 Сімейного кодексу України визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини:

1. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

2. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

3. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

4. Батьки зобов`язані поважати дитину.

5. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

6. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини.

7. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. (стаття 155 Сімейного кодексу України).

Отже, під ухиленням від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей слід розуміти як пряме невиконання батьками або особами, які їх замінюють, цих обов`язків та свідомого нехтування ними.

Разом з тим, складений протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 не відповідає вимогам ст.256 КУпАП, оскільки в ньому не розкрита повністю об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, відповідно до ч. 1 ст. 184 КУпАП, тобто не зазначена суть адміністративного правопорушення.

Суд першої інстанції не звернув уваги на невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам ст. 256 КУпАП, в якому не викладено суть адміністративного правопорушення, в тому числі всіх ознак об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, а саме те, у чому саме полягає ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно догляду за своєю неповнолітньою донькою. При цьому протокол взагалі не містять посилання на допущення порушень ОСОБА_1 та яких саме норм законодавства, що потягли за собою ухилення ним від виконання своїх батьківських обов`язків і таке порушення має носити систематичний та триваючий характер.

Натомість матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем та проходить службу в лавах ЗСУ, до жовтня 2024 року неповнолітня донька ОСОБА_6 проживала в Чехії разом з матір`ю, де була госпіталізована в психіатричне відділення у зв`язку зі зловживанням психоактивними речовинами. Надалі остання повернулася з Чехії та почала проживати разом з батьком, який продовжує військову службу, в той час як мати з молодшою донькою залишилися проживати за кордоном. Після події, яка мала місце 30.12.2024, ОСОБА_1 направив доньку на консультацію до лікаря за направленням від 02.01.2025 та згідно з довідкою від 15.01.2025 остання перебуває на стаціонарній програмі психо-соціальної ребалітації від наркотичної залежності в ГО "Наркологічний Центр "ХЕЛП". Вказані обставини свідчать про вжиття ОСОБА_1 заходів, направлених на лікування дитини з метою попередження вчинення нею аналогічних вчинків та усунення негативних впливів на її здоров`я.

Отже, наявними в справі доказами не доведено поза розумним сумнівом факту ухилення ОСОБА_1 від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя та виховання доньки, що в свою чергу не надає можливості зробити висновок про наявність в його діях складу правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Зазначені порушення є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Приймаючи відповідно до ст. 294 КУпАП нову постанову, суд апеляційної інстанції виходить з того, що в протоколі про адміністративне правопорушення не викладено всіх ознак складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

При цьому суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, зазначену в протоколі про адміністративне правопорушення, яка є викладом обставин складу адміністративного правопорушення, що ставиться у вину особі, винуватість якої у вчиненні правопорушення має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки суд, діючи таким чином, порушує вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції прокурора та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції не дотримано належним чином вимоги ст. 245 КУпАП про всебічне, повне та об`єктивне дослідження всіх обставин справи, а тому доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а постанова суду скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2025 року стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 184 КУпАП скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 184 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О. П. Піскун