Справа № 203/7036/24
Провадження № 3/0203/134/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2025 року у місті Дніпрі суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Ханієва Ф.М., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з Відділу адміністративної практики Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності водія трамваю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , працюючої водієм трамваю КП «Дніпроелектротранспорт», за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

04.12.2024 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з Відділу адміністративної практики Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , працюючої водієм трамваю КП «Дніпроелектротранспорт», за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).

У судове засідання з`явились особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та її захисник адвокат Тома В.П.

Захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адвокат Тома В.П. пояснив, що він не погоджується зі складеним протоколом про адміністративне правопорушення, оскільки водій трамваю вже завершувала переїзд перехрестя, а другий учасник ДТП не врахував цього.

Водій ОСОБА_1 не визнала своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та пояснила, що в умовах обмеженої видимості, бо вимкнули світло, вона їхала зліва направо, врахувала дорожню обстановку, подивилась наліво та направо, впевнившись, що інший транспортний засіб рухається вдалечині, не менше ніж за 100 м до пішохідного переходу, продовжила рух перехрестям, перекрила перехрестя та вже завершувала його переїзд, коли відчула удар у частину 1-ї двері трамваю. При цьому водій ОСОБА_1 пояснила, що трамвай складався з 1 (одного) вагону, мав працюючі сигнальні вогні та другий водій не міг не бачити, що перехрестям рухається трамвай. Тому другий учасник ДТП мав би дати змогу водію трамваю перетнути перехрестя, завершити його проїзд, бо на момент зіткнення трамвай вже повністю перебував на перехресті.

Суд, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, її захисника, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення відповідно до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, доходить таких висновків.

Судом встановлено, що за відомостями з протоколу про адміністративне правопорушення від 21.11.2024 року, серії ЕПР1 №179118, 21.11.2024 року о 19:16:00 годині у місті Дніпрі на перехресті вул. Ю. Савченка та вул. В. Антоновича, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом трамвай Т4 ДМТ номер 1441, по вул. Юрія Савченка при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Володимира Антоновича не надав переваги в русі автомобілю Renault Megane, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі та скоїв з ним зіткнення; в результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Тим самим дії водія були кваліфіковані як порушення вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху порушення дій водієм, чий транспортний засіб рухається по другорядному перехрестю нерівнозначних доріг, відповідальність за що передбачена ст. 124 КУпАП.

За змістом протоколу вказано, що свідки та потерпілі не залучались, у другій графі протоколу вказано ОСОБА_3 .

Другий учасник ДТП ОСОБА_2 надав суду письмові пояснення від 10.12.2024 року, пояснивши, що він вважає водія трамваю ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, а себе потерпілою стороною.

Під час судового засідання судом було встановлено, що працівниками поліції не доведена наявність в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Так, у судовому засіданні судом були досліджені письмові докази, наявні в матеріалах справи, схема з місця ДТП та письмові пояснення водіїв учасників ДТП від 21.11.2024 року, а також оглянуті фотокартки з місця події та відомості про швидкість трамваю 1441 під час події 21.11.2024 року, долучені ОСОБА_1 .

Відповідно до письмових пояснень водія ОСОБА_1 від 21.11.2024 року, водій ОСОБА_1 21.11.2024 року о 19:16 годині, керуючи трамваєм 1441, по бульвару Батальйон «Дніпро» зі сторони вул. Ульянова в бік пр. Лесі Українки, проїжджала перехрестя з вул. В. Антоновича по другорядній дорозі зі швидкістю 16 км/год, на перехресті через відключення світла не працював світлофор. З лівого боку на перехресті автотранспорт зупинився на двох смугах, надаючи їй дорогу. З правого боку перешкод для руху не було, тому вона продовжила рух та при закінченні проїзду перехрестя з правого боку в районі 1-ї двері сталося зіткнення з автомобілем «Рено Меган», д.н.з. НОМЕР_1 .

Відповідно до письмових пояснень водія ОСОБА_2 від 21.11.2024 року, водій ОСОБА_2 21.11.2024 року о 19:16 годині, керуючи автомобілем «Рено Меган», д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Володимира Антоновича зі сторони пр. О. Поля в бік вул. Степана Бандери, їхав у крайній лівій смузі, проїжджаючи перехрестя вул. Антоновича та вул. Юрія Савченка по головній дорозі, прямо зі швидкістю приблизно 30 км/год. В цей момент світлофор не працював, в свою чергу, по вул. Юрія Савченка рухався трамвай, який виїхав на перехрестя з вул. Володимира Антоновича по другорядній дорозі та не надав йому перевагу в русі, внаслідок цього сталося зіткнення.

Суд, вирішуючи по суті справу про адміністративне правопорушення, бере до уваги те, що в теорії права процес доказування в теорії права становить встановлення об`єктивної істини в справі, змістом якого є збирання, дослідження, оцінка і використання доказів, а суд надає оцінку доказам, єдності їх змісту і форми, процесуального способу виявлення доказів, їх представлення та аналізу відносно події адміністративного правопорушення за участю водія, відносно якого складений протокол про адміністративне правопорушення, як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Правильне визначення меж доказування дає змогу досягти максимальної ефективності адміністративного процесу, уникнути збору та вивчення надлишкових доказів і забезпечити досягнення цілей доказування.

Так, у ході судового розгляду справи судом було встановлено, що до протоколу про адміністративне правопорушення від 21.11.2024 року відносно ОСОБА_1 працівником поліції не долучено будь-якого належного та допустимого доказу на підтвердження наявності в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за порушення водієм вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху. При цьому у протоколі не вказано, які саме дії водія трамваю, чий транспортний засіб рухається по другорядному перехрестю нерівнозначних доріг, призвели до порушення п. 16.11 ПДР.

У судовому засіданні судом були оглянуті фотокартки з місця події, надані водієм ОСОБА_1 та встановлено, що на момент зіткнення транспортних засобів 21.11.2024 року трамвай, яким керувала ОСОБА_1 , вже перетнув перехрестя, рухаючись «головою трамваю» зліва направо, та вже завершував переїзд перехрестя.

Водночас за змістом ст. ст. 251, 256 КУпАП, обов`язок належного оформлення протоколу про адміністративне правопорушення та збирання доказів покладений на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, адже не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», не доказує співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282.).

Так, відповідно до пункту 16.11 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (далі ПДР, в редакції, чинній станом на момент події ДТП 21.11.2024 року), на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Відповідно до п. 16.1 ПДР, перехрестя, де черговість проїзду визначається сигналами світлофора чи регулювальника, вважається регульованим. На такому перехресті знаки пріоритету не діють.

У разі вимкнення світлофора або його роботи в режимі миготіння сигналу жовтого кольору та відсутності регулювальника перехрестя вважається нерегульованим і водії повинні керуватись правилами проїзду нерегульованих перехресть та установленими на перехресті відповідними дорожніми знаками.

Відповідно до положень п. 16.3 ПДР, у разі необхідності надання переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по перехрещуваній дорозі, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією) або 1.13, світлофором так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Відповідно до п. 16.4 ПДР, забороняється виїжджати на будь-яке перехрестя, у тому числі при сигналі світлофора, що дозволяє рух, якщо утворився затор, який змусить водія зупинитися на перехресті, що створить перешкоду для руху інших транспортних засобів і пішоходів.

Відповідно до п. 16.12 ПДР, на будь-якому нерегульованому перехресті трамвай, незалежно від напрямку його подальшого руху, має перевагу перед нерейковими транспортними засобами, що наближаються до нього по рівнозначній дорозі, крім перехресть, де організовано круговий рух.

Також відповідно до п. 1.3., 1.4., 1.5., 1.9. ПДР, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити у повноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або у повноважений ним орган.

Особи, які порушують ці Правила, несуть від повідальність згідно із законодавством.

Відповідно до положень ст. 124 КУпАП (в редакції, чинній станом на 21.11.2024 року), порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Примітка. Особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники дорожньо-транспортної пригоди скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ст. ст. 245, 280 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Під час розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення суд повинен з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КУпАП, адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 08.07.2020 року, справа №463/1352/16-а, провадження №К/9901/21241/18, в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Згідно з положеннями ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Конвенції з прав людини і основоположних свобод, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ, Суд) від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України», Суд вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Суд, керуючись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», зазначає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди уповноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, п. 54 рішення у справі «Шабельник проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому суд наголошує на тому, що з урахуванням положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia» заява №926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Так, у ході судового розгляду справи про адміністративне правопорушення, судом були оцінені докази, наявні в матеріалах справи за внутрішнім переконанням суду, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і справедливістю. Аналіз встановлених у судовому засіданні обставин справи та досліджених доказів крізь призму вказаних вище норм вказує, що під час руху перехрестям водій трамваю ОСОБА_1 дотрималась вимог пунктів 16.3, 16.4, 16.11, 16.12 ПДР з метою завершення проїзду перехрестя, бо вона виїхала на перехрещення проїзних частин, з урахуванням дорожньої обстановки, їхала у наміченому напрямку зліва направо в умовах обмеженої видимості. Суд також враховує, що відповідно до дорожньої обстановки, що мала місце 21.11.2024 року, подія ДТП відбулась у вечірній час доби о 19 годині вечора за відсутності штучного освітлення дороги, оскільки у цей час відбулось вимкнення світла.

При цьому працівником поліції не доведено жодним належним та допустимим доказом порушення водієм п. 16.11 ПДР. Оскільки пункти 16.3, 16.4, 16.11, 16.12 ПДР в їх сукупності, з урахуванням обставин справи, дорожньої обстановки, вимкнення світла, визначають обов`язок водія трамваю завершити проїзд перехрестя. Тим більше, що фабула адміністративного правопорушення, зафіксована у протоколі, не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, та суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення.

Суд, аналізуючи докази по справі з точки зору їх належності, допустимості, об`єктивності та достатності, за відсутності будь-яких істотних суперечностей, вважає недоведеною вину водія ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та недоведеною наявність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого положеннями ст. 124 КУпАП, з огляду на невстановлене порушення п. 16.11 Правил дорожнього руху.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема відсутність складу адміністративного правопорушення.

Суд, враховуючи, що у ході судового розгляду справи в діях водія ОСОБА_1 не було встановлено наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, доходить висновку про необхідність закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 124, 247, 251, 252, 280, 283, 284 КУпАП України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в 10-денний строк з дня її винесення до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Ф.М. Ханієва