Справа № 346/296/25
Провадження № 3/346/346/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

Суддя Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області Сольський В.В. за участі секретаря судового засідання Біди Ю.Б., особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Томина С.В., представника потерпілої адвоката Юркевич Х.М., потерпілої ОСОБА_2 ,

розглянувши в м. Коломиї в режимі відеоконференції справу, яка надійшла від Коломийського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, працюючого викладачем фізичного виховання в медичному коледжі в м. Коломия,

за ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої.

Правопорушення вчинено за наступних обставин.

22 грудня 2024 року близько 20 год 55 хв, ОСОБА_1 , перебуваючи в приміщенні аптеки «Аптека оптових цін», що знаходиться за адресою: м. Коломия, по вул. Моцарта, 85а, Івано-Франківської області, знімав на відео мобільного телефону свою дружину ОСОБА_2 , крім того неодноразово переслідує її, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненому адміністративному правопорушенні не визнав та підтримав подане письмове клопотання про закриття провадження по справі. Клопотання мотивує тим, що у протоколі складеному відносно нього відсутні посилання на те, яка саме шкода фізичному чи психологічному здоров`ю була чи могла бути завдана потерпілій внаслідок його дій. Таким чином вважає, що звинувачення висунуте йому, є неконкретне та безпідставне. Вважає, що сам по собі факт наявності конфліктної ситуації між ним та дружиною, який виник внаслідок розірвання шлюбу та встановлення місця проживання спільної дитини, не свідчить про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП.

В судовому засідання ОСОБА_1 пояснив, що дійсно того вечора близько 20 год 50 хв він зайшов до аптеки, за вказаною у протоколі адресою з метою придбати ліки. До каси вийшла його дружина, він запитав її чи вона тут працює, назвав ліки, які бажає придбати, та підготував мобільний телефон, щоб розрахуватися, в цей час до аптеки зайшла інша працівниця. Дружина почала вимагати, щоб він не знімав її на камеру, на що він пояснив, що не робить цього, після чого оплатив ліки та почав виходити з приміщення, а дружина вслід сказала, що викликала працівників поліції через переслідування. Такі погрози та звинувачення вона вже неодноразово висловлювала щодо нього, у зв`язку із чим відносно нього двічі було складено адміністративні протоколи, однак справи були закриті у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. ОСОБА_1 зазначив, що цікавився адресою проживання дружини виключно з метою встановлення місця проживання їхньої спільної дитини.

Захисник в судовому засіданні вказав, що дійсно між подружжям має місце конфлікт, однак ОСОБА_1 не чинить на дружину жодного тиску. Між ними існує спір щодо визначення місця проживання спільної дитини, і з цією метою ОСОБА_2 має намір визнати чоловіка насильником, таким чином дискредитувати його, будь-які докази переслідування в матеріалах справи відсутні.

Заслухавши особу, що притягується до адміністративної відповідальності, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, одним з завдань провадження в справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтями 251, 280 КУпАП, визначено фактичні дані, обставини, на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст. 173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Вина правопорушника у вчиненні адміністративного правопорушення знайшла своє підтвердження в судовому засіданні та підтверджується також матеріалами справи, а саме:

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію ОСОБА_2 від 22 грудня 2024 року та її письмовими поясненнями, де вона зазначила, її чоловік ОСОБА_1 цього дня прийшов до неї на роботу, де знімав її на відео та фотографував. Вказала, що протягом останніх дев`яти місяців чоловік, з яким вони перебувають в процесі розірвання шлюбу переслідує її, здійснює контроль та спостереження, погрожує забрати в неї їхню спільну дитину;

- письмовими поясненнями свідка ОСОБА_3 від 14 січня 2025 року, яка підтвердила, що дійсно бачила, як 22 грудня 2024 року ОСОБА_1 в приміщенні аптеки за вищевказаною адресою знімав на відео свою дружину, на її прохання припинити це не реагував. Зазначила, що останній часто переслідує дружину. Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 зазначила суду, що дійсно була свідком того, як ОСОБА_1 в аптеці, де працює потерпіла, знімав її на камеру телефону, вони почали сперечатися, це тривало близько 5 хв. Вказує, що потерпіла просила чоловіка припинити знімати її. Від колег чула, що ОСОБА_1 переслідує потерпілу, перепитує чому вона не з дитиною;

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 14 січня 2025 року, де він вказав, що все про що вказує в своїй заяві ОСОБА_2 не правда, він не порушує закон та не вчиняє домашнього насильства в жодному його прояві;

- заслуханим в судовому засіданні аудіо записом телефонного дзвінка ОСОБА_1 дружині, де він погрожує позбавити її батьківських прав відносно спільної дитини. ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечив, що на записі дійсно його голос і вказана розмова мала місце між ним та дружиною.

Потерпіла ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що одружилася з ОСОБА_4 , коли їй було 16 років. Їхні відносини сильно змінилися після народження дитини. Чоловік почав її ображати, здійснювати щоденний контроль її життя, обмежувати спілкування з друзями, погрожував позбавленням батьківських прав, перевіряв всі її телефонні дзвінки та повідомлення, приходив на роботу, щоб контролювати її, та телефонував до її співробітників. Після того як вони припинили спільне проживання однією сім`єю, він постійно шукає зустрічі з нею, приходить до аптек де вона працює, хоча вони знаходяться зовсім в іншому районі міста і йому зовсім не по дорозі, однак він під будь-яким приводом шукає зустрічі з нею, фотографує її, пояснюючи, що це для якогось звіту. Погрожує, що позбавить батьківських прав та притягне до кримінальної відповідальності, оскільки вона погано виховує дитину, перепитує в дитини про місцезнаходження потерпілої. Постійно телефонує, та намагається контролювати кожен її крок, просить про це своїх знайомих. Вказані дії чоловіка тримають її в постійній напрузі, вселяють страх, після його візитів на роботу чи постійних і частих телефонних дзвінків вона нервує та не може прийти до себе, що негативно впливає на її психічне здоров`я.

Водночас у п. «b» ст. 3 Конвенція Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (далі - Стамбульська конвенція) визначає домашнє насильство як всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

Стаття 3 Конвенція передбачає гендерно-нейтральну дефініцію домашнього насильства, що охоплює як жертв, так і кривдників обох статей.

Таким чином, термін «домашнє насильство» позначає один з різновидів гендерно-обумовленого насильства, а не окремий від нього вид насильства. Хоча пункт (b) статті 3 Стамбульської Конвенції сформульований у гендерно-нейтральних виразах, коли визначає види «домашнього насильства» та коло осіб, яких воно може стосуватися, однак це не змінює характеристики домашнього насильства як різновиду насильства, що ґрунтується на певних дискримінаційних, у тому числі гендерних, ознаках. Тож Конвенція заохочує держави-учасників застосовувати її положення до всіх жертв домашнього насильства, включаючи чоловіків, дітей та людей похилого віку, і лише проголошує принцип недискримінації до невичерпного переліку підстав, включаючи гендерну ідентичність та сексуальну орієнтацію, при застосуванні її положень.

Виходячи з наведеного, можна дійти висновку, що Стамбульською Конвенцією домашнє насильство розуміється як певний спосіб поведінки, якою одна особа намагається утвердити або підтримати контроль над іншою особою, що відноситься до певної вразливої групи і знаходиться у вразливій ситуації, однак це жодним чином не свідчить про те, що міжнародні договори мали намір розглядати як «домашнє насильство» будь-яке насильство, що трапляється між членами сім`ї, але яке зумовлене іншими причинами.

Переслідуванням слід вважати таку форму насильства, що полягає у нав`язливому переслідуванні жертви, тривалих діях, що викликають в об`єкта переслідування відчуття страху, неспокою та хвилювання за власну безпеку. Ознаками такого є такі: жертва постійно зустрічаєте людину поряд зі своїм місцем роботи, навчання чи домом. Кривдник знає розклад та шукає зустрічі попри незгоду жертви; жертва отримуєте постійні повідомлення, дзвінки чи листи навіть після прохання зупинитися; жертві погрожують і вимагають зустрічі. Переконують, що вона не знаєте, чого насправді хочете; особисту інформацію, фото чи відео використовують для маніпуляцій та шантажу проти жертви. Суд вбачає окремі з цих ознак у цій справі.

Так, ОСОБА_1 суду не надано переконливих аргументів відвідування ним 22 грудня 2024 року саме тієї аптеки, в якій працює потерпіла, яка знаходиться на значній відстані від його дому. Твердження потерпілої про те, що ОСОБА_1 зайшов саме в цю аптеку з метою її переслідування та вчинення на неї психологічного тиску на переконання суду знайшли своє підтвердження під час судового розгляду.

Таким чином, суд всебічно, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи оцінюючи докази, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення і які не викликають обґрунтованого сумніву в їх достовірності, приходжу до висновку про їх допустимість і відповідно вважаю доведеним факт вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства психологічного характеру, яке виражається у переслідуванні дружини, висловлюванні погроз щодо позбавлення її батьківських прав та відібрання дитини, чим чинить на неї психологічний тиск, що завдає шкоди її психічному здоров`ю, тому його дії вірно кваліфіковані як адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не приймаються до уваги, оскільки спростовуються дослідженими у судовому засіданні матеріалами справи вони, а судом оцінюються як такі, що здійснюються з метою уникнення адміністративної відповідальності.

Призначаючи ОСОБА_1 адміністративне стягнення суд враховує: характер вчиненого ним правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини у вчиненому правопорушенні, яка доведена повністю, та приходить до переконання про можливість застосування до особи адміністративного стягнення у виді штрафу, в межах санкції ст.173-2 ч. 1 КУпАП.

З огляду на викладене та зважаючи на вимоги статті 40-1 КУпАП з особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі ставки, визначеної ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

А тому, із порушника слід також стягнути судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 грн.

Керуючись ст.ст. 23, 40-1, 173-2, 221, 283, 284 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч. 1 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 605 гривень 60 копійок у дохід держави: отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA0026001; кодкласифікації доходів бюджету: 22030106.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України, за винятком штрафу, що стягується на місці вчинення правопорушення, якщо інше не встановлено законодавством України.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Суддя: Сольський В. В.