Справа № 464/5557/24 Головуючий у 1 інстанції: Шашуріна Г. О.
Провадження № 33/811/334/25 Доповідач: Романюк М. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф, з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника адвоката Оліярника Г.І. та представника потерпілої адвоката Гнідець О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Оліярника Григорія Івановича на постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 23 жовтня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП,

встановив:

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605,60 грн судового збору.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 , 08 листопада 2024 року близько 19:30 год, за адресою проживання: АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї співмешканки ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, а саме: виражався в її сторону нецензурною лексикою, ображав, та схопивши за руку виштовхнув її з помешкання і зачинив двері, чим завдав шкоди психічному здоров`ю потерпілій.

Не погоджуючись з даною постановою захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Оліярник Г.І. подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови, постанову суду скасувати та закрити провадження в справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

Щодо строку на апеляційне оскарження зазначає, що 23.10.2024 року Сихівським районним судом м. Львова винесено постанову. 21.08.2024 року ОСОБА_1 потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, після якої перебував на стаціонарному лікуванні. Крім того, між ОСОБА_1 та адвокатом Оліярником Г.І. було украдено договір про надання правничої допомоги від 10.02.2025 року щодо представництва інтересів по даній справі. 14.02.2025 року адвокатом Оліярник Г.І. було здійснено ознайомлення з матеріалами справи.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що лише сам факт звернення особи, до органів поліції щодо вчинення домашнього насильства без належних та допустимих доказів, що підтверджують такі дії, не є достатнім підтвердженням вчинення такого насильства.

Звертає увагу на те, що зі змістом складеного протоколу категорично не згідний, оскільки дій передбачених п. 14 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» не вчиняв, свій вчинок ОСОБА_1 пояснює хвилюванням за свого сина, а саме відсутністю належної опіки зі сторони ОСОБА_2 та виконання нею материнських обов`язків.

Зазначає, що протокол складений упереджено, а заява ОСОБА_2 написана зі слів працівника поліції, що чітко проглядається на відео файлах.

Вказує, що висновок ГО «Центр жіночої перспективи» від 06.09.2024 року не може бути належним а допустимим доказом, оскільки такий має бути складений особою лише за умови, що ця особа має відповідну кваліфікацію, ліцензію, і діяла в межах компетенції.

Зазначає що у апелянта є аудіо файл, відповідно до якого є запис розмови, що став причиною конфлікту між апелянтом та ОСОБА_2 .

У судове засідання апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_2 будучи належним чином повідомлена про час, дату і місце судового засідання не з`явилась. Натомість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисник адвокат Оліярник Г.І. та представник потерпілої адвокат Гнідець О.М., не заперечили про розгляд апеляційної скарги у відсутності ОСОБА_2 .

При апеляційному розгляді особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник адвокат Оліярник Г.І. підтримали апеляційну скаргу та просили її задоволити

Представник потерпілої адвокат Гнідець О.М., заперечила апеляційну скаргу та просили залишити оскаржувану постанову без змін.

Заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Матеріалами справи підтверджуються доводи апелянта щодо причин пропуску строку апеляційного оскарження. Суд вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений апелянтом з поважних причин, а тому його слід поновити.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішенні її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен з`ясувати чи винна дана особа у вчиненні адміністративного правопорушення, а також всі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

За нормами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Диспозицією ч.1ст.173-2 КУпАПпередбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто, умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до п. 3 ч. 1ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно п. 3 ч. 1ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» вирізняє такі види домашнього насильства:

- фізичне насильство, що є формою домашнього насильства, та включає: ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру;

- психологічне насильство - насильство, пов`язане з тиском одного члена сім`ї на психіку іншого через навмисні словесні образи або погрози, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

- економічне насильство - навмисні дії одного члена сім`ї щодо іншого, спрямовані на позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Об`єктивна сторона ч. 1ст. 173-2 КУпАП передбачає існування обов`язкової ознаки можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Відповідно до Закону України «Про попередження насильства в сім`ї» насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 року(далі Закон) визначає, що предметом регулювання цього Законує правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству.

Згідно зі ст. 3 Закону дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); та ін..

Зважаючи на викладене, адміністративним правопорушенням є не будь-яке домашнє насильство, а те, яке потягло за собою завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого або ж могло спричинити таку шкоду.

Сама по собі сварка в сім`ї, нецензурні висловлювання чи образи не становлять собою домашнє насильство. Такі дії утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1ст. 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати, чи дійсно особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість завдання чи завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Отже, під домашнє насильство, зокрема, психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Домашнє насильство характеризується такими ознаками: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вищевказаних ознак, у разі відсутності хоча б однієї із ознак дії особи не можна розцінювати як насильство.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 227741 від 08 серпня 2024 року, який відповідає вимогам ст.256 КУпАП та яким зафіксовано час, місце та обставини вчинення правопорушення;

- письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_2 від 08 серпня 2024 року;

- письмовими поясненнями свідка ОСОБА_3 від 08 серпня 2024 року;

- даними форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 08 серпня 2024 року, який визначений низький;

- складення, 08 серпня 2024 року, відносно ОСОБА_1 термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА № 445655, яким визначено заборону у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 та відеозаписом з нагрудних камер поліцейських де останній не заперечує, що виштовхнув потерпілу з помешкання та зачинив двері із за невиконання материнських обов`язків

- даними висновка психолога від 17 серпня 2024 року, з якого вбачається, що в ОСОБА_2 в результаті домашнього насильства спостерігається значне зниження рівня якості життя, а саме: часта втома, фізичний дискомфорт, апатія, депресивні думки.

Суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у сукупності, дійшов правильного висновку, що в діях ОСОБА_1 , який притягується до адміністративної відповідальності вбачається склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1ст. 173-2 КУпАП.

Суд першої інстанції при накладенні адміністративного стягнення правильно враховував: ступінь суспільної небезпеки правопорушення, особистість правопорушника, ступінь його провини, майновий стан.

Апеляційний суд вважає неспроможними посилання апелянта, що лише сам факт звернення особи, до органів поліції щодо вчинення домашнього насильства без належних та допустимих доказів, що підтверджують такі дії, не є достатнім підтвердженням вчинення такого насильства.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1ст. 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати, чи дійсно особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 227741 від 08 серпня 2024 року вбачається, що ОСОБА_1 , 08 листопада 2024 року близько 19:30 год, за адресою проживання: АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї співмешканки ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, а саме: виражався в її сторону нецензурною лексикою, ображав, та схопивши за руку виштовхнув її з помешкання і зачинив двері, чим завдав шкоди психічному здоров`ю потерпілій.

Враховуючи сукупність зазначеного вище і в мотивувальній частині постанови, можна дійти висновку, що дії ОСОБА_1 можна характеризувати як домашнє насильство у формі психологічного та фізичного насильства, за що передбачена відповідальність за ч. 1ст. 173-2 КУпАП.

Доводи, стосовно того, що протокол складений упереджено, а заява ОСОБА_2 написана зі слів працівника поліції, судом оцінюються критично, оскільки матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 та його захисником адвокатом Оліярником Г.І. подавалися заяви в порядку, передбаченим чинним КПК України, до правоохоронних органів щодо фальсифікації цих матеріалів справи або про перевищення працівниками поліції своїх повноважень при виконанні ними своїх службових обов`язків при складанні адміністративного матеріалу щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Також, належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженими державними особами та дії цих посадових осіб, що їх складали, в порядку передбаченому чинним законодавством стороною захисту не оскаржувалися, тобто останні не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення цих осіб до дисциплінарної відповідальності.

Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.

Отже, враховуючи відсутність будь-яких скарг та заяв сторони захисту щодо дій працівників поліції при складанні адміністративного матеріалу щодо ОСОБА_1 та протоколу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах, що долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції.

Позиція ОСОБА_1 , щодо невизнання своєї вини розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі відповідно до вимог п. 1 ст. 247 КУпАП.

Суд першої інстанції, з огляду на встановлені фактичні обставини справи, на підставі наявних доказів, обґрунтовано прийшов до висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 252 КУпАП, всебічно, повно і об`єктивно дослідивши всі обставин справи в їх сукупності, прийшов до висновку, що постанова суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є законною та обґрунтованою.

Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Виходячи з вищезазначеного, апеляційний суд вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги захисника адвоката Оліярника Г.І. відсутні, а тому апеляційну скаргу, слід залишити без задоволення, а постанову Сихівського районного суду м. Львова від 23 жовтня 2024 без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

поновити захиснику адвокату Оліярнику Григорію Івановичу строк апеляційного оскарження постанови судді Сихівського районного суду м. Львова від 23 жовтня 2024 року.

Постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 23 жовтня 2024 року якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Оліярника Григорія Івановича без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя М.Ф.Романюк