ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/493/25 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2025 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,

за участю секретаря - Вакули Н.С.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника Матюшко Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та його захисника Матюшко Л.І. на постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14 січня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян (17 000 гривень) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 гривні 60 копійок.

Постановою встановлено, що водій ОСОБА_1 01.12.2024 року о 02 годині 26 хвилин, по вул. Біблика, б. 28 в м. Харкові керував транспортним засобом NISSAN SANNY, номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння, зі згоди водія, у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу газоаналізатора «Drаger Alcotest» 7510 ARLM - 0296, свідки не залучалися, велась відеофіксацією на камеру (технічний засіб відеозапису 473212, 475002). Результат огляду 1.73 проміле. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху, згідно якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 та його захисником Матюшко Л.І. було подано апеляційну скаргу. В своїй апеляційній скарзі апелянти просили скасувати постанову суду першої інстанції та закрити адміністративне провадження стосовно ОСОБА_1 за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Свої апеляційні вимоги обґрунтовували тим, що ОСОБА_1 транспортним засобом не керував, а тому і не мав проходити огляд на стан сп`яніння. Разом з тим працівники поліції не, роз`яснили водію його права, визначені законом, чим порушили його право на захист, а також не запропонували пройти медичний огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, чим порушили порядок проведення огляду водія.

Крім того, ОСОБА_1 та його захисник просили поновити їм пропущений строк на апеляційне оскарження постанови судді першої інстанції, посилаючись на те, що копія повного тексту оскаржуваної постанови була отримана стороною захисту через деякий час після проголошення резолютивної частини, що об`єктивно позбавило сторону захисту подати обґрунтовану апеляційну скаргу вчасно.

Доводи апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження відомостями матеріалів справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення, а також, враховуючи те, що пропущений строк є незначний апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та його захисника належить відкрити.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити. В обґрунтування заявлених доводів надали аналогічні, зазначеним в апеляційній скарзі пояснення.

Дослідивши матеріали справи, а також заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника, апеляційний суд дійшов висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні, передбаченого п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду першої інстанції щодо винуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Натомість вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджуються наявними у справі доказами, а саме: відомостями протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 186060 від 01.12.2024, в якому зазначено, що ОСОБА_1 01.12.2024 року о 02 годині 26 хвилин, по вул. Біблика, б. 28 в м. Харкові керував транспортним засобом NISSAN SANNY, номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння, зі згоди водія, у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу газоаналізатора «Drаger Alcotest» 7510 ARLM - 0296, свідки не залучалися, велась відеофіксацією на камеру (технічний засіб відеозапису 473212, 475002). Результат огляду 1.73 проміле. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху, згідно якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Зокрема, в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №186060 від 01.12.2024 року, ОСОБА_1 зазначив «не згоден», що свідчить про те, що він був ознайомлений з його змістом та поза розумним сумнівом знав, що стосовно нього був складений протокол про адміністративне правопорушення. Проте, свої пояснення по суті справи, зокрема і щодо того, що він не керував транспортним засобом, у протоколі будь яким чином не зазначив (а.с. 1). Разом з тим належить зазначити, що особу, яка притягається до адміністративної відповідальності було ознайомлено з правами, передбаченими ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАп про що свідчить підписи ОСОБА_1 .

Відомостями довідки УПП в Харківській області ДПП В. Бурикіної встановлено, що ОСОБА_1 отримав посвідчення водія НОМЕР_2 , (а.с.2), а тому не виконання правил дорожнього руху особою, яка притягається до адміністративної відповідальності в частині дотримання обов`язків водія є свідомими та умисними діями ОСОБА_1 .

Відомостями результатів проведення огляду за допомогою технічних засобів встановлено, що ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатору ALCOTEST 7510, результат огляду склав 1.73 проміле (а.с.4); З результатом огляду водій погодився про що свідчить його підпис у відомостях результату проведеного огляду.

З відомостей акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням технічних засобів вбачається, що ОСОБА_1 погодився з результатом проведеного огляду, який склав 1.73 проміле про що свідчить його підпис у графі акту «З результатом згоден» (а.с. 5);

З відомостей направлення на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння вбачається, що медичний огляд ОСОБА_1 не проводився.

З відомостей рапорту інспектора УПП в Харківські області, В. Лепікова вбачається, що під час патрулювання в нічний час під час дії комендантської години рухався автомобіль NISSAN SANNY, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 якого було зупинено для перевірки та в подальшому в якого було встановлено ознаки алкогольного сп`яніння. Водій погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора, результат склав 1,73 проміле. З результатом водій погодився.

Відомостями відеозапису встановлено, що в темний час доби під час дії комендантської години у придомовій території рухається автомобіль NISSAN SANNY, номерний знак НОМЕР_1 . Після зупинки цього транспортного засобу в продовж нетривалого часу, приблизно впродовж 10 секунд, до водійської двері підійшли працівники поліції. Тобто з відеозапису об`єктивно сприймається, що водій залишався на своєму місці в той час. З відеозапису нагрудної камери вбачається, що за кермом транспортного засобу перебував ОСОБА_1 , який надав поліцейському посвідчення водія, а також реєстраційний талон на транспортний засіб. На пасажирському сидіння перебував ОСОБА_2 , який надав поліцейському паспорт громадянина України у вигляді книжечки. В ході спілкування поліцейським було встановлено ознаки алкогольного сп`яніння у водія, а саме запах алкоголю з порожнини рота, на що ОСОБА_1 повідомив поліцейського, що вживав пиво. Водію було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. ОСОБА_1 виконав законну вимогу поліцейського, пройшовши огляд на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора, результат склав 1, 73 проміле. При цьому належить зазначити, що процедура проведення огляду поліцейським була дотримана, оскільки водію було запропоновано декілька мундштуків (трубочок) на вибір, одним з яких він скористався, повідомивши поліцейського про цілісність упаковки. Після чого було зроблено контрольний забір повітря, а також проведено огляд водія. З результатом проведеного огляду водій погодився, від проведення медичного огляду відмовився, однак зазначав, що такого показника, на його думку бути не може. На повторну пропозицію пройти медичний огляд водій зазначив поліцейському, про свою відмову, оскільки погоджується, що вживав пиво.

Під час проведення огляду водій повідомив поліцейського, що не він керував транспортним засобом, однак поліцейський зазначив, що рух транспортного засобу зафіксовано, а він особисто бачив, що за кермом був саме ОСОБА_1 .

При цьому, апеляційний суд встановив, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою. Проте ОСОБА_1 та його захисник не скористалися процесуальною можливістю та не звертався із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, якими були складені відповідні процесуальні документи у цій справі (ст. 267 КУпАП). Також стороною захисту не надано відомостей про звернення до суду в порядку, передбаченому ст. 5, 20, 286 КАС України щодо оскарження дій або бездіяльності відповідних посадових осіб працівників поліції. Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.

Отже, враховуючи, що сторона захисту не скористалась своїм правом та не надала до суду доказів на підтвердження версії щодо незаконності дій працівників поліції під час проведення ними огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння, а також складення ними протоколу та інших процесуальних документів за цією справою. Матеріали справи не містять відповідних відомостей, що обумовлюють не винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах, що долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом апеляційних доводів в цій частині.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом належить вважати необґрунтованими з огляду на наступне.

З відеозапису вбачається, що в нічний час доби у придомовій території рухався автомобіль NISSAN SANNY, номерний знак НОМЕР_1 , який було зупинено працівниками поліції. Після зупинки транспортного засобу поліцейські відразу, протягом десяти секунд, підійшли до зупиненого транспортного засобу. З відеозапису нагрудної камери поліцейського встановлено, що за кермом перебував саме ОСОБА_1 , який на вимогу поліцейського пред`явив посвідчення водія, а також реєстраційний талон на автомобіль. Пасажир ОСОБА_2 в той же час надав на ознайомлення поліцейському свій паспорт громадянина України. Такі відомості об`єктивно та поза розумним сумнівом свідчать, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом за вказаних у протоколі обставин.

До пояснень свідка ОСОБА_2 допитаного апеляційним судом, про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а приймав участь як особа, яка навчає водінню суд апеляційної інстанції ставиться критично з огляду на вищезазначені відомості відеозапису, а також у зв`язку з тим, що водій і свідок знайомі давно, а саме :5-7 років, проживають в одному районі та мають тісні дружні зв`язки. Більш того, відеозапис не містить будь-яких відомостей, щодо повідомлення ОСОБА_2 поліцейських, що саме він керував транспортним засобом, що об`єктивно не дає підстав сторонньому спостерігачу сприймати доводи сторони захисту в цій частині, як дійсні.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом належить вважати необґрунтованими, безпідставними та розцінювати їх, як обраний спосіб захисту ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що водію не було роз`яснено прав, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП є безпідставними та спростовуються відомостями протоколу де у графі №13 зазначено, що водія було ознайомлено із зазначеними правами про, що свідчить підпис ОСОБА_1 . Більш того, водій скористався своїм правом та надав свої пояснення по суті правопорушення, зазначивши про свою незгоду, однак конкретних обставин своєї незгоди у графі 14 протоколу не навів.

Доводи апеляційної скарги про те, що після проведення огляду та висловленням водієм незгоди щодо результату огляду, працівниками поліції не було запропоновано ОСОБА_1 пройти медичний огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я є безпідставними та спростовуються відомостями відеозапису.

Так, з відомостей відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 отримавши результат проведеного за допомогою газоаналізатору огляду повідомляє поліцейському, що хоча він і вживав алкогольний напій (пиво), однак такий результат вважає завеликим. На пропозицію пройти медичний огляд на стан сп`яніння водій зазначив чітко та безальтернативно, що «до наркоцентру їхати не буде, з результатом погодився» (файл export-konho 28 хв 29 хв). Про те, що ОСОБА_1 погодився з результатом проведеного огляду свідчить також і його власний підпис у акті огляду на стан сп`яніння з використанням технічних засобів (а.с. 5).

За таких обставин доводи апеляційної скарги в цій частині належить вважати безпідставними та необґрунтованими.

Аналізуючи відомості всіх доказів у справі як окремо, так і в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме: керування транспортного засобу у стані наркотичного сп`яніння.

Так, згідно з вимогами п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 2.9 «а» ПДР встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

Пунктом 1. 9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які обумовлюють необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху та притягнуто його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, а тому доводи апеляційної скарги на незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Клопотання ОСОБА_1 та його захисника Матюшко Л.І. про поновлення строку апеляційного оскарження задовольнити, поновивши їм строк на апеляційне оскарження постанови Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14 січня 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 захисника Матюшко Л.І. залишити без задоволення.

Постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14 січня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков