ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа 645/4005/24 Головуючий І інстанції Шевченко Г.С.
Провадження № 33/818/503/25 Суддя доповідач Гєрцик Р.В.
Категорія: ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2025 року м.Харків

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду Гєрцик Р.В., перевіривши апеляційну скаргу захисника Галишина А.В. на постанову судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 серпня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 серпня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Не погоджуючись з постановою судді, 12.02.2025 року захисник Галишин А.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01.08.2024 року та закрити провадження у справі.

В апеляційній скарзі захисником ставиться питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції. В обґрунтування клопотання посилається на те, що постановою Харківського апеляційного суду від 08.01.2025 року йому було відмовлено у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді, однак, на переконання захисника, апеляційним судом не було надано належної оцінки тому, що ОСОБА_1 має особливий статус військовослужбовця, йому не було відомо про постанову судді першої інстанції та вперше з апеляційною скаргою він звернувся протягом 10 днів з дня отримання копії оскаржуваної постанови.

Дослідивши апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строку, апеляційний суд дійшов висновку, що воно не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, виходячи з наступного.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у справах про адміністративні правопорушення врегульовано КУпАП. Зокрема, подання апеляційної скарги на постанову судді, винесеної за наслідками розгляду справи, заяви чи клопотання учасника провадження має відбуватись з дотриманням певних умов.

Зокрема, відповідно до Рішення ЄСПЛ «Креуз проти Польщі» № 28249/95 від 19.06.2001 року в п. 53 якого зазначено, що «… право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмежуванням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави…», тобто уникнення зловживання суб`єктами такими правами.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Таким чином, законодавець пов`язує початок відліку строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції з моментом її ухвалення.

Повноваження судів вищої ланки переглядати рішення повинні використовуватися для виправлення судових помилок при здійсненні правосуддя, а не заміни рішень (справа «Рябих проти Росії», заява №52854/99, рішення від 24.07.2003р.- пункти 51-52; справа «Науменко проти України», заява №41984/98, рішення від 09.11.2004р. - пункт 91).

Як убачається з матеріалів справи, 19 серпня 2024 року за допомогою поштового зв`язку захисник Галишин А.В. подав апеляційну скаргу, в якій містилось клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивоване тим, що копію оскаржуваної постанови суду було отримано лише 15 серпня 2024 року.

За результатом розгляду клопотання захисника про поновлення строку на апеляційне оскарження, постановою Харківського апеляційного суду від 08.01.2025 року було відмовлено в поновленні процесуального строку на апеляційне оскарження постанови судді Фрунзенського районного суду м. Харкова 01.08.2024 року щодо ОСОБА_1 ..

Тобто, захисник. вже реалізував своє право на апеляційне оскарження та звернення до суду з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке було вже вирішено по суті.

Відповідно до вимог ст. 294 КУпАП постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

За таких обставин постанова Харківського апеляційного суду від 08.01.2025 року набрала законної сили та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суд апеляційної інстанції мотивував своє рішення тим, що оскільки вказані апелянтом причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови не можна визнати поважними, а інших об`єктивних причин, які перешкоджали йому реалізувати своє право на апеляційне оскарження постанови судді у визначений законом строк апелянтом не наведено, то подану апеляційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

Таким чином, захисник Галишин А.В. повторно подав апеляційну скаргу на постанову судді разом з клопотанням про поновлення строку на її оскарження, за наслідками розгляду якого Харківським апеляційним судом вже раніше винесено постанову.

Відповідно до положень п.9 ст.129 Конституції України обов`язковість рішення суду віднесено до основних засад судочинства. Відтак, повторне звернення з аналогічним клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження за умови, що попереднє рішення апеляційного суду, постановлене за наслідками розгляду такого клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження набуло законної сили, порушує принцип обов`язковості судового рішення.

За змістом пункту 52 рішення ЄСПЛ від 24.07.2003 у справі «Рябих проти Росії», заява №52854/39, правова певність (юридична визначеність) передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи. Повноваження судів вищої ланки переглядати рішення повинні використовуватися для виправлення судових помилок, помилок у здійсненні правосуддя, а не заміни рішень. Саме лише існування двох поглядів на один предмет не є підставою для повторного розгляду справи в суді.

Звертаю увагу, що в постанові Харківського апеляційного суду від 08.01.2025 року містяться вичерпні доводи щодо порушення захисником строку на апеляційне оскарження. В клопотанні про поновлення строку, поданому повторно, захисником не наводиться будь-яких нових обставин щодо пропуску строку з поважних причин, а фактично містяться його доводи щодо незгоди з висновками, викладеними в постанові ХАС від 08.01.2025 року.

Отже, повторний розгляд такого клопотання призведе до порушення принципу res judicata як складової принципу верховенства права, відповідно до якого остаточне рішення суду, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (рішення ЄСПЛ у справі Brumarescu v. Romania, заява № 28342/95, 28.11.1999, § 61, 62).

При цьому, апеляційний суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, сформульовану в рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України». Так, у пункті 41 цього рішення Європейський суд зазначив, що якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, як у цій справі, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності, так як і перегляд у порядку нагляду.

Оскільки положення Кодексу України про адміністративні правопорушення не регулюють порядок розгляду поданого повторно клопотання про поновлення строку та вирішення питання про прийняття апеляційної скарги до розгляду, виникла необхідність в застосуванні принципу аналогії найбільш близької галузі права - кримінального процесуального права - та при вирішенні зазначеного питання керуватися п.2 ч.3 ст.399 КПК України, що буде відповідати засадам законності.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.399 КПК України, апеляційна скарга повертається, якщо апеляційну скаргу подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу.

Так, оскільки доводи захисника про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді вже були предметом розгляду за наслідками якого було ухвалено постанову Харківського апеляційного суду від 08.01.2025 року, то захисник Галишин А.В. є особою, яка не має права повторно подавати апеляційну скаргу (клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження), так як вже скористалася таким правом (на звернення до суду, досупі до правосуддя, оскарження судового рішення, бути почутим тощо), яке носить разовий характер.

Верховний Суд також неодноразово наголошував, що ст.129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного окремого судового рішення в межах кримінального провадження, тож чинний КПК України визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку. Зазначений висновок кореспондується з рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2010 р. № 3-рп/2010 у справі щодо офіційного тлумачення положення п. 18 ч. 1 ст. 293 ЦПК України у взаємозв`язку зі ст. 129 Конституції України (про апеляційне оскарження ухвал суду), в якому Конституційний суд, розглядаючи положення п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, дійшов висновку, що апеляційне оскарження судового рішення можливе в усіх випадках, крім тих, коли закон містить заборону на таке оскарження.

За таких обставин наявність визначених у КУпАП вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.

В даному випадку, обмеження на апеляційне оскарження, встановлені національним законодавством, мають розумну пропорційність та не порушують загальні основоположні та конституційні права та свободи особи.

З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги, що клопотання захисника не містить нових відомостей про наявність поважних об`єктивних причин пропуску строку апеляційного оскарження постанови суду, та яким би не було вже надано оцінки у постанові Харківського апеляційного суду від 08.01.2025 року, враховуючи положення ч.2 ст.294 КУпАП, апеляційний суд вважає за необхідне залишити без розгляду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника Галишина А.В. про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 серпня 2024 року стосовно ОСОБА_1 залишити без розгляду.

Повернути захиснику Галишину А.В. апеляційну скаргу на постанову судді судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 серпня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП стосовно ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає

Суддя Р.В. Гєрцик