П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.02.2025 cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Гребінь О.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла Білоцерківського районного управління поліції ГУ НП в Київській області, стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, паспорт громадянина України НОМЕР_1 , РНОКПП відсутній в матеріалах справи, непрацюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст.164 КУпАП,-

У С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №651090 від 14.12.2024 року: 14.12.2024 близько 14:00 год. ОСОБА_1 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 » здійснювала продаж цигарок без дозвільних документів.

Таким чином ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.164 КУпАП.

ОСОБА_1 належним чином повідомлялась про день та час розгляду справи, однак в судове засідання не з`явилась.

У зв`язку із неявкою ОСОБА_1 в судове засідання, суд також звертає увагу, що у рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Також суд враховує, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, з якою відкладення розгляду має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Аналогічну позицію було висловлено у рішеннях ЄСПЛ «Смірнова проти України» та «Карнаушенко проти України.»

Тому, враховуючи, що ОСОБА_1 достеменно знала про розгляд справи відносно неї Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, не цікавилась про її хід, із заявами про відкладення розгляду справи не зверталась, а також те, що підстави для відкладення розгляду даної справи відсутні, тому суддя вважає за можливе розглянути справу без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №651090 від 14.12.2024 року, протокол огляду, виявлення та вилучення від 14.12.2024, роздруківку фотознімку, суддя дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, виходячи з наступних підстав.

Так, суддя зазначає, що у відповідності до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно ч.2 ст.7 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Зі змісту ст. 9 КУпАП слідує, що адміністративним правопорушенням визначається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено відповідальність.

Відповідно до ст.245 КУпАП серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно положень ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст.252 КУпАП оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вимоги ст. 280 КУпАП визначають, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.164 КУпАП провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди), - тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією виготовленої продукції, знарядь виробництва, сировини і грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення, чи без такої.

Вказана норма є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які регулюють правила торгівлі алкогольними напоями та є обов`язковими для виконання, а тому у протоколі про адміністративне правопорушення обов`язково повинно бути посилання на конкретну норму нормативно-правового акту, яким встановлюється відповідні правила, та якої не дотрималася особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, порушивши тим самим законодавчі приписи.

Суддя також зауважує, що протокол про адміністративне правопорушення є основним джерелом доказів, який містить фабулу інкримінованого правопорушення, яка підлягає доказуванню, та на підставі якого суд встановлює наявність чи відсутність у діянні особи правопорушення.

При цьому, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актах, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.

Суддя акцентує увагу, що в даному випадку автором протоколу про адміністративне правопорушення не було належно дотримано вимог ч.1 ст.256 КУпАП та у фабулі протоколу не було зазначено посилання на нормативний акт, який було порушено діями ОСОБА_1 , а також неконкретизовано суть інкримінованого порушення, тому протокол про адміністративне правопорушення не може сприйматися судом у якості належного доказу вчинення правопорушення.

Також суддя зазначає, що в даному випадку факт продажу (торгівлі) є необхідною складовою інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, а відтак матеріали справи повинні містити докази на підтвердження даних обставин.

При цьому, суддя констатує, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять будь-яких належних доказів на підтвердження факту реалізації (торгівлі) ОСОБА_1 цигарок, зокрема у протоколі про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 256 КУпАП не зазначено свідків, які б могли підтвердити викладені у проколі про адміністративне правопорушення обставини, до матеріалів справи не було додано письмових таких пояснень свідків.

Додану до матеріалів справи роздруківку фотознімку не може бути прийнята судом у якості належного та допустимого доказу, оскільки з даного фотознімку неможливо ідентифікувати де, коли та за яких обставин він був зроблений та чи стосується він подій викладених у протоколі про адміністративне правопорушення. Крім того з вказаного фотознімку неможливо дійти висновку про здійснення торгівлі (продажу).

З акту виявлення та вилучення від 14.12.2024 вбачається, що 14.12.2024 працівником поліції було вилучено тютюнові вироби, проте сама по собі наявність таких виробів, ще не підтверджує факт здійснення торгівлі ними.

Крім цього, суддя звертає увагу, що відповідно до акту огляду, виявлення та вилучення від 14.12.2024 року, було виявлено та вилучено тютюнові вироби, проте відсутні відомості про грошові кошти (виручку) отримані від торгівлі даними виробами, які у разі притягнення особи до відповідальності підлягають конфіскації та наявність яких в свою чергу підтверджувала б факт здійснення торгівлі.

Відсутність доказів на підтвердження саме факту торгівлі тютюновими виробами позбавляє суд можливості встановити об`єктивну сторону інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення.

Таким чином суддя констатує, що об`єктивних та достатніх доказів на підтвердження обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, матеріали справи не містять, при цьому у відповідності до ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суддя зауважує, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена достатніми, належними та допустимими доказами.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Європейський суду з прав людини притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161. Series А заява № 25).

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.10.2010 № 23-рп/2010 зазначив (п. 4), що Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь. Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

При цьому, й ЄСПЛ у справі «АЛЛЕНЕ де Рібермон про Франції» вказав, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Згідно ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п. ст.247 КУпАП провадження по справі закривається, якщо відсутній склад адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладені обставини, а також те, що належних, допустимих та достатніх доказів факту вчинення інкримінованого діяння суду не надано, суддя дійшов висновку про недоведеність матеріалами справи об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, тому провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.164 КУпАП відносно неї слід закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, оскільки у відповідності до вимог ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

У зв`язку із закриттям провадження по справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП, суддя вважає за необхідне вирішити питання вилученого майна згідно протоколу виявлення та вилучення від 14.12.2024 року, та вважає за необхідне повернути його власнику.

Керуючись ст. ст.164, 247, 283, 284, 288, 289 ст. КУпАП, суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , розпочате за ч.1 ст.164 КУпАП закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Вилучене майно згідно протоколу виявлення та вилучення від 14.12.2024 року повернути власнику.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня її винесення.

СуддяО.О. Гребінь