Справа №705/1215/25
3/705/726/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2025 року м. Умань

Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Душин Олексій Владиславович, розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від Уманського РУП ГУНП в Черкаській області, про притягнення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

І. Опис обставин справи про адміністративне правопорушення

1. До Уманського міськрайонного суду Черкаської області від Уманського РУП ГУНП в Черкаській області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №254062 від 22.02.2025 р. складений відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, в якому зазначено, що 22.02.2025 в м. Умань, по вул. Білогрудівській 16, ОСОБА_1 керував автомобілем Audi а4 н.з. НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння. Зі згоди водія у встановленому законом порядку пройшов освідування на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Alcotest 6810 aram 3557 тест 4369, результат тесту 1, 41 проміле, при допустимій нормі до 0,20 проміле. Чим порушив п. 2.9.а. ПДР.

ІІ. Пояснення осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення

2. Відповідно до пояснень ОСОБА_2 , доданих до протоколу про адміністративне правопорушення, останній пояснив, що 22.02.2025 року рухався автомобілем Fiat Fiorino д.н.з. НОМЕР_3 по вул. Білогрудівській у м. Умань, назустріч йому рухався автомобіль Audi а4 н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 .. Вказаний автомобіль дивно рухався, тому ОСОБА_2 вимушений був обрати правіше положення та зупинитись, проте уникнути зіткнення не вдалось. Після наїзду на авто ОСОБА_2 , ОСОБА_1 поїхав далі.

3. В судовому засідання ОСОБА_1 повністю визнав свою вину та щиро розкаявся, просив не позбавляти його права керування, мотивуючи це тим, що автомобіль це єдиний засіб його пересування, так як під час виконання бойового завдання він втратив праву кінцівку.

ІІІ. Досліджені у судовому засіданні докази

4.На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення надано наступні докази:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №254062 від 22.02.2025 за ч. 1 ст. 130 КУпАП;

- результат виміру стану алкогольного сп`яніння від 22.02.2025 ;

- акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів;

- копія постанови серії ЕПР1 №254041 від 22.02.2025 р.;

- копія постанови серії ЕПР1 №254036 від 22.02.2025 р.;

- пояснення ОСОБА_2 від 22.02.2025;

- диск з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

ІV. Оцінка Суду

5. Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

6. Згідно із ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена цією статтею настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

7. Відповідно до приписів ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів тощо, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

8. Також суд наголошує, що, як вбачається з приписів ст. 251 КУпАП, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є доказом вини особи, стосовно якої складено такий протокол. Доказом в даному випадку виступають лише фактичні дані, що можуть встановлюватися у такому протоколі.

9. Як вбачається з протоколу серії ЕПР1 №254062 від 22.02.2025 р. складеного відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, в якому зазначено, що 22.02.2025 у м. Умані по вул. Білогрудівській, останній керував автомобілем Audi а4 н.з. НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння.

Судом встановлено, що при огляді ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням спеціального технічного приладу ALCOTEST 6810 ARАМ-3557 показник алкогольного сп`яніння становив 1.41 проміле.

Таким чином, враховуючи, що у справі зібрано достатньо доказів, які не викликають сумнівів у своїй достовірності та допустимості, та, які підтверджують вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

10. Призначаючи ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 23 Кодексу України про адміністративне правопорушення, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та для запобігання вчинення нових правопорушень як самим порушником так і іншими особами.

При визначенні виду і міри адміністративного стягнення суддя відповідно до ст. 33 КУпАП враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, які пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Чинний КУпАП не передбачає призначення більш м`якого стягнення чи звільнення від стягнення, яке визначене в санкції статті як обов`язкове основне чи додаткове.

11. Згідно ст. 151-2 Конституції України, рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

12. В п. 2.2 Рішення від 15.06.2022 р. № 4-р(II)/ 2022, Конституційний Суд України, розглядаючи питання притягнення осіб до адмінвідповідальності, зазначив, що:

- „ адмінвідповідальність в Україні та процедура притягнення до адмінвідповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (перше речення абз. перш. п. п. 4.1 п. 4 мотивувальної час-тини Рішення від 22.12.2010 р. № 23-рп/2010);

- „ суспільна користь адмінстягнень за адмінправопорушення полягає не в поповненні державного бюджету, а в забезпеченні конституційного правопорядку, безпеки суспільства та прав і свобод кожної особи (перше речення абз. перш. п. п. 2.5 п. 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 21.07.2021 р. № 3-р(II)/ 2021).

В п. 3 цього Рішення, Конституційний Суд України вказав, що за ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Конституційний Суд України в Рішенні від 02.11.2004 р. № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності в контексті вирішення питання конституційності ст. 69 КК України у справі про призначення судом більш м`якого покарання, зазначив таке:

- „ Призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим. Про це свідчить п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України, відповідно до якого суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні по-карання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшу-ють покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину (абз. 7 та 8 п. п. 4.2 п. 4 мотивувальної частини);

- „ встановлення законодавцем недиференційованого покарання та неможливість його зниження не дозволяє застосовувати покарання до осіб, які вчинили злочини невеликої тяжкості, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, розміру заподіяних збитків, форми вини і мотивів злочину, майнового стану підсудного та інших істотних обставин, що є порушенням принципу справедливості покарання, його індивідуалізації та домірності (абз. 6 п. 5 мотивувальної частини).

В ч. 2 п. 3.2. Рішення Конституційний Суд України зазначив, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності у процедурі притягнення особи до адмінвідповідальності на підставі ст. 485 Митного кодексу України має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.

В ч. 4 п. 4.2 Рішення Конституційний Суд України дійшов висновку, що посутній аналіз наведених норм МК України і КУпАП, що регулюють відносини з притягнення особи до адмінвідповідальності за порушення митних правил, свідчить про те, що загалом ці норми мають розвивати, конкретизувати та деталізувати принципи Основного Закону України, зокрема принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, визначений ч. 2 ст. 61 Конституції України.

В ч. 2 та 3 п. 4.3 Рішення Конституційний Суд України вкотре наголосив, що в законодавчому внормуванні відносин із притягнення особи до адміністративної або кримінальної відповідальності обов`язково має бути дотриманий конституційний принцип індивідуалізації юридичної відповідальності.

Таким чином, установлення в актах публічного законодавства абсолютно визначених та (або) безальтернативних санкцій має збалансовано поєднуватись із наданням суб`єкту на-кладення адмінстягнення або кримінального покарання дискреції в питанні визначення виду та розміру стягнення або покарання з урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики особи, винної у вчиненні правопорушення, можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.

В п. 4.5 Рішення Конституційний Суд України визначив, що позбавлення оспорюваним приписом ст. 485 МК України суб`єкта накладення адмінстягнення (митного органу) можливості індивідуалізації адмінстягнення з урахуванням усієї сукупності обставин справи, на думку Конституційного Суду України, унеможливлює реалізацію принципу індивідуалізації юридичної відповідальності під час притягнення особи до адмінвідповідальності на підставі ст. 485 МК України та не створює належного законодавчого підґрунтя для застосування до-мірних заходів до порушника митних правил.

Ураховуючи наведене, Конституційний Суд України дійшов висновку, що абз. 2 ст. 485 МК України суперечить ч. 2 ст. 61 Конституції України.

13. З огляду на наведені у Рішенні Конституційного Суду України висновки, при визначенні міри адміністративного стягнення, яке має бути накладене на ОСОБА_1 у зв`язку з визнанням його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, з урахуванням особи правопорушника та всіх обставин справи, суд вважає доречним врахування принципу індивідуального характеру юридичної відповідальності особи.

14. В даному контексті суд враховує указані ОСОБА_1 в його поясненнях та наданих до суду документах, обставини, а саме: солдат ОСОБА_1 , перебуваючи на військовій службі у Збройних Силах України, під час виконання бойового завдання отримав мінно-вибухову травму, з повною травматичною ампутацією правої стопи та дефектом м`яких тканин нижньої третини правої гомілки, що підтверджується копією довідки №2546п від 19.10.2024 року. Згідно довідки військово-лікарської комісії від 10.02.2025 №688 ОСОБА_1 , отримав поранення пов`язане із захистом Батьківщини.

Таким чином, на сьогоднішній день ОСОБА_1 фактично є людиною з інвалідністю, яка виникла внаслідок каліцтва, отриманого ним під час та у зв`язку із безпосередньою участю у захисті Батьківщини від агресивної війни, розв`язаної російською федерацією.

На даний час, автомобіль для ОСОБА_1 є єдиним засобом для вільного пересування у власних потребах, в тому числі, для отримання ефективного лікування.

15. Згідно приписів статей 1, 8 Конституції України, Україна є правовою державою, де визнається і діє принцип верховенства права. Так, згідно з положеннями ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Законодавство України про адміністративне правопорушення складається з КУпАП та інших законів України (ч. 1 ст. 2 КУпАП), а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори» та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика ЄСПЛ є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), надаючи автономного значення поняттям, які застосовуються в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), часто розцінює справи про адміністративні правопорушення саме як «кримінальні» в розумінні норм Конвенції.

В зв`язку із чим суд вважає за доцільне звернутися до рішення Конституційного суду України, ухваленого за результатами розгляду норми КК України, проте із метою обґрунтування позиції суду в цій справі.

Так, у 2004 році Конституційний Суд України (далі КСУ) розглядав аналогічну ситуацію, коли ч.1 ст. 69 КК України містила положення, згідно з яким за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може за особливо тяжкий, тяжкий злочин або злочин середньої тяжкості призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини КК України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин. Однак ця норма не дозволяла призначити більш м`яке покарання, ніж передбачено законом, особам, які вчинили злочини невеликої тяжкості.

У рішенні від № 15-рп/2004 від 2 листопада 2004 року у справі про призначення судом більш м`якого покарання КСУ було визнано неконституційним положення ч.1 ст. 69 КК України в частині, яка унеможливлює призначення особам, які вчинили злочини невеликої тяжкості, більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

16. Аналогічною до наведеного, в даному випадку, є заборона застосування нижче від передбаченого санкцією статті КУпАП, стягнення відносно осіб, які притягаються до відповідальності в разі визнання їх винуватим. Таким чином, суд позбавлений можливості врахувати всі обставини справи та поведінку особи, і має застосовувати стягнення для всіх однакове, незалежно від того чи визнала вона свою вину, щиро розкаялась, демонструвала своє відношення до вчиненого.

17. Чинна редакція ч. 1 ст.130 КУпАП встановлює безальтернативне адміністративне стягнення для винних осіб у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування на 1 рік.

Тому, з цього приводу, суд вважає за необхідне зазначити про індивідуалізацію покарання (стягнення) відносно осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП.

18. Визнання своєї вини та щире каяття особи правопорушника суд враховує як обставини, які пом`якшують покарання.

19. Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що для досягнення визначеної в ст. 23 КУпАП мети адміністративного стягнення (виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами), з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, наявності пом`якшуючих обставин, відсутності обтяжуючих обставин, відношення ОСОБА_3 до скоєного, а також те, що автомобіль є єдиним засобом пересування, а позбавлення правопорушника права керування значно ускладнить його становище, як особи з інвалідністю, необхідним і достатнім буде накладення більш м`якого адміністративного стягнення, ніж передбачено ч. 1 ст.130 КУпАП, та застосування альтернативного стягнення.

20. Тому, в даному випадку, суд вважає за необхідне застосувати адміністративне стягнення виходячи з принципу індивідуалізації покарання, а також з урахуванням аналогії закону застосувати положення ст. 69 КК України для призначення покарання, що є меншим, ніж передбачено санкцією закону про адміністративну відповідальність.

21. Враховуючи характер скоєного, особу правопорушника, ступінь вини, характер вчиненого правопорушення, наявність пом`якшуючих обставин та відсутність обтяжуючих обставин, те, що тяжких наслідків не настало, суд вважає, що ОСОБА_1 у дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття та запобіганню вчиненню ним нових правопорушень, слід призначити стягнення, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. 00 коп.

Саме таке стягнення, суд вважає, буде необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети - виховного впливу та запобіганню вчинення ОСОБА_1 нових правопорушень, та пропорційним вчиненому адміністративному правопорушенню, та з урахуванням особи винного.

22. Згідно з вимогами ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення суддею постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

З цих підстав, керуючись ст. 1, 9, 130, 245, 247, 251, 276-279, 283-285, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

1. Притягнути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, наклавши на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Банківські реквізити для сплати штрафу: Отримувач: ГУК у Черк. обл./Черкаськаобл./21081300/ серія ЕПР1 № протоколу 254062 судова справа 705/1215/25 р/р UA0023001 МФО 899998 Банк отримувач: Казначейство України (ЕАП)

2. Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Банківські реквізити для сплати судового збору: Отримувач коштів ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106 Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783 Банк отримувача Казначейство України (ЕАП) Рахунок отримувача UA0026001 Код класифікації доходів бюджету 22030106 Призначення платежу: судовий збір по справі про адміністративне правопорушення №705/1215/25 про накладення адміністративного стягнення з вказівкою прізвища, ім`я та по-батькові.

3. Роз`яснити ОСОБА_1 , що штраф має бути сплачено не пізніше як через 15 днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови не пізніше як через 15 днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі несплати штрафу у визначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень

4. Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги.

5. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. В разі подання апеляційної скарги, судове рішення набирає чинності після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: О.В. Душин