ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/4952/24 Головуючий І інстанції Проценко Л.Г.
Провадження № 33/818/189/25 Суддя доповідач Гєрцик Р.В.
Категорія: ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Гєрцика Р.В.

секретаря судового засідання Костенко Ю.С.

за участю особи, яка притягається

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника Свиридової М.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Ленінського районного суду м.Харкова від 22 жовтня 2024 року у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 124, ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_2

УСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Згідно постанови судді, 15 серпня 2024 року приблизно о 20 год. 50 хв. в м. Харкові, на вул. Волонтерська, в районі буд. 70А, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, нечітка хода. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager Alkotest 6820 та в закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОКНЛ» відмовився у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Також, 15 серпня 2024 року приблизно о 20 год. 50 хв. в м. Харкові, на вул. Волонтерська, в районі буд. 70А, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_1 , не врахував дорожню обстановку, не був уважний та здійснив зіткнення з автомобілем «Audi Q5», державний номерний знак НОМЕР_2 , який був припаркований, що призвело до механічних пошкоджень з матеріальними збитками, чим порушив п.2.3Б ПДР.

Постановою судді Ленінського районного суду м.Харкова від 22 жовтня 2024 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП, та відповідно до ч.2 ст.36 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік та стягнуто судовий збір.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову судді скасувати як необґрунтовану та незаконну, таку, що не відповідає фактичним обставинам справи, винести нову постанову, якою провадження у справі закрити з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог посилається на те, що матеріали справи не містять доказів того, що він керував автомобілем, не прийнято до уваги пояснення свідка ОСОБА_3 та потерпілого, який пояснив, що він не бачив, що саме ОСОБА_2 перебував за кермом автомобіля. Також, зазначає, що з відеозапису вбачається, що він погоджувався пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, не було залучено двох свідків, йому не оголошено направлення до закладу охорони здоров`я, долучений до матеріалів справи відеозапис постійно переривається, .

Мотиви суду

Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, заслухавши доводи ОСОБА_2 та його захисника на підтримання вимог апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, п.2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За невиконання вимог пункту 2.5 ПДР України, передбачена відповідальність ст.130 КУпАП.

Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, судовим розглядом встановлено, що 15 серпня 2024 року приблизно о 20 год. 50 хв. в м. Харкові, на вул. Волонтерська, в районі буд. 70А, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, нечітка хода. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager Alkotest 6820 та в закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОКНЛ» відмовився у встановленому законом порядку.

Внаслідок зазначених подій та встановлених фактичних даних працівником поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії АБА №103257 від 15.08.2024 року.

Крім того, факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_2 окрім протоколу, також підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, яким судом надано належної оцінки, а саме:

- оглянутими відомостями відеозапису із нагрудної камери інспектора патрульної поліції, які беззаперечно доводять зазначені в протоколах подію та обставини правопорушення з боку водія ОСОБА_2 ;

- рапортом інспектора патрульної поліції щодо події з зазначенням місця та часу, а також підстав для складання протоколу про адміністративну відповідальність.

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 15.08.2024 року, відповідно до якого огляд не проводився, оскільки ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння.

- актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому зазначено, що ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння;

За змістом статті 124 КУпАП, порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, виражається у порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна (матеріальний склад).

Так, судовим розглядом встановлено, що, 15 серпня 2024 року приблизно о 20 год. 50 хв. в м. Харкові, на вул. Волонтерська, в районі буд. 70А, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_1 , не врахував дорожню обстановку, не був уважний та здійснив зіткнення з автомобілем «Audi Q5», державний номерний знак НОМЕР_2 , який був припаркований, що призвело до механічних пошкоджень з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п.2.3 б ПДР.

Відповідно до пункту 2.3 «б» ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну.

Протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою, з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП, та підписаний уповноваженою особою.

Вина ОСОБА_2 , як правильно встановив суд, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП,повністю підтверджується зібраними по справі доказами, зокрема:

- схемою місця ДТП від 15.08.2024 року, зауважень та заперечень на яку ОСОБА_2 не надано. На схемі місця ДТП зображено місце зіткнення (удару) транспортних засобів, розташування транспортних засобів відносно проїжджої частини, також позначено відстань від місця зіткнення до краю проїжджої частини. Зазначено стан покриття проїжджої частини, пошкодження автомобілів.

- відеозаписом з місця ДТП з розташуванням автомобілів

- письмовими поясненнями потерпілого ОСОБА_4 від 15.08.2024 року відповідно до яких він пояснив, що 15.08.2024 року приблизно о 20 год. 50 хв за адресою м.Харків, вул.Волонтерська, буд.70а в його транспортний засіб, який був припаркований на прилеглій території буд.70А незнайомий йому чоловік який керував транспортним засобом «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_1 в стані сильного алкогольного спяніння та здійснив зіткнення з його авто «Audi Q5», державний номерний знак НОМЕР_2 .

- письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 15.08.2024 року, які були підписані ним власноручно та записані з його слів то він 15.08.2024 року близько 20 год 50 хв за адресою м.Харків, вул.Волонтерська, буд.70а сів в свій автомобіль для того, щоб його прогріти, вставив ключі та автомобіль випадково почав котитися вперед, після чого моя машина в`їхала в припарковане авто «Audi Q5», державний номерний знак НОМЕР_2 перед ним. Все сталось випадково.

Аналізуючи схему місця ДТП, характер та локалізацію зазначених пошкоджень транспортних засобів, апеляційний суд дійшов висновку про правильність висновків суду першої інстанції про наявність та доведення порушення вимог п.п. 2.3б ПДР з боку водія ОСОБА_2 , який керуючи автомобілем не був уважним за кермом та здійснив зіткнення з іншим автомобілем, завдав механічних пошкоджень та матеріальних збитків, вчинив ДТП.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Доводи апелянта про те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що він керував автомобілем, а також зазначене підтверджується поясненнями свідка наданими нею в суді першої інстанції та письмовими поясненнями потерпілого ОСОБА_5 є необґрунтованими виходячи з наступного.

Так, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо критичної оцінки показів свідка, оскільки ОСОБА_3 є колишньою дружиною ОСОБА_2 , а її покази про те, що після того, як вона повернула ключ і автомобіль поїхав, вона розвернулась і їй було нецікаво куди поїхала машина, а також те, що вона не чула звук від удару двох автомобілів, які знаходилися на невеликій відстані, є нелогічними та викликають обґрунтовані сумніви.

Крім того, такі пояснення свідка спростовуються особистими поясненнями ОСОБА_2 записаними з його слів безпосередньо після події ДТП, де він підтверджував, що випадково привів у рух свій автомобіль, який покотився та здійснив зіткнення з іншим припаркованим автомобілем.

Також, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо критичної оцінки письмових пояснень потерпілого ОСОБА_4 відповідно до яких він зазначив, що був присутній лише при складанні матеріалів, тому не може стверджувати, що саме ОСОБА_2 був за кермом автомобіля, який спричинив ДТП, оскільки такі пояснення суперечать написаним ним власноручно поясненням 15.08.2024 року одразу після події ДТП, а також суперечать відомостям відеозапису від 15.08.2024 року з яких вбачається, що потерпілий ОСОБА_4 стверджував, що саме ОСОБА_2 перебував за кермом автомобіля «Skoda Octavia» та вчинив ДТП, а сам ОСОБА_2 не зважаючи на свою експресивну поведінку визнавав, що він винен у ДТП.

За таких обставин, факт керування автомобілем ОСОБА_2 при обставинах, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, підтверджується сукупністю доказів, зібраних у справі.

Суд апеляційної інстанції ставиться критично до таких доводів апелянта та розцінює їх як обраний спосіб захисту та спробу уникнути від відповідальності, а заперечення апелянтом факту керування ним транспортним засобом при обставинах, які зазначені в протоколах про адміністративні правопорушення та постанові суду, є безпідставні.

Перевіряючи доводи ОСОБА_2 про те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння спростовуються відомостями відеозапису з якого вбачається, що дійсно спочатку ОСОБА_2 погоджувався пройти огляд у медичному закладі, однак в подальшому остаточно відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці за допомогою газоаналізатора Драгер так і у медичному закладі.

Аргументи ОСОБА_2 , про те, що працівниками поліції не було залучено двох свідків, є безпідставним, оскільки вимогами ч. 2 ст. 266 КУпАП передбачено, що під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Як убачається з матеріалів справи, працівниками поліції здійснювалася фіксація події, відеозапис долучено до матеріалів справи.

Твердження ОСОБА_2 про те, що відеозапис є неналежним доказом, є необґрунтованими.

Так, відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відеозапис віднесений ч. 1 ст. 251 КУпАП до джерел доказів. Отже, поліцейські, здійснюючи відеофіксацію правопорушення з відеореєстратора, дані про який внесені у протокол про адміністративне правопорушення, діяли відповідно до вимог ч. 1 ст. 30 Закону України «Про національну поліцію» та положень КУпАП.

Зафіксовані відеозаписом обставини надають можливість повно та об`єктивно дослідити їх, конкретизувати поведінку поліцейських (діяли в межах своєї компетенції та виконували свої професійні обов`язки у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію») та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Досліджений відеозапис фіксує реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності з іншими доказами по справі. Оглянутий відеозапис дає можливість встановити його узгодженість з іншими даними, що містяться в протоколі, а тому апеляційний суд приймає його як належний доказ у справі.

При цьому зміст долученого до справи відеозапису свідчить про те, що на ньому зафіксовано саме події, які є предметом розгляду у даній справі, вони відображають фактичні дані, які встановлюють наявність адміністративного правопорушення.

Також суд зауважує, що фіксування відбувалось відкрито, а водій не заперечував проти зйомки.

Відомостей про те, що відеофіксація здійснювалась з недозволеного технічного засобу чи з порушенням вимог закону в матеріалах справи немає.

Твердження апелянта стосовно того, що до матеріалів справи долучено компакт- диск, на якому міститься лише фрагменти відеозапису із нагрудної камери працівника поліції, що на думку апелянта свідчить про те, що працівники поліції під час проведення відеозйомки процедури складання адміністративного матеріалу порушили принцип безперервності її застосування, а тому такий відеозапис не може бути належним та допустимим доказом, не є слушними, так як на ньому зафіксовано цілком всю подію фіксації правопорушення, сама якість зйомки є достатньою та такою, що виключає жодні сумніви щодо оцінки тих подій, які на запису зафіксовано. Розпаковка відеозапису на окремі файли на відеоносії, долученому до протоколу про адміністративне правопорушення, обумовлена його суто технічними властивостями. До того ж, в даному випадку відеозапис не є єдиним доказом по справі, який оцінюється в сукупності з іншими доказами, в тому числі результатами огляду, що містяться у відповідному акті.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції відеозапис поліцейського обґрунтовано прийнятий як належний та допустимий доказ

Таким чином, відомості зафіксовані на відеозаписі, повністю спростовують доводи апелянта та свідчать, що поліцейський діяв з дотриманням вимог ст.266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», якою визначено порядок проведення огляду водіїв на стан сп`яніння.

За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення.

Поряд з цим, належить взяти до уваги те, що відповідно до ст.267 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду.

Однак, як було встановлено дії службової особи, що складала протокол та фіксувала правопорушення, в порядку передбаченому чинним законодавством, не оскаржувалися в порядку ст.267 КУпАП . Отже, твердження апелянта щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Законодавство України передбачає сувору заборону водіям керувати транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння.

Згідно з положеннями ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.

Так, керування транспортним засобом в стані алкогольного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням. Водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Отже, ОСОБА_2 реалізував своє право володіти та керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Відповідно до ст.33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Апеляційний суд приймає до уваги доводи ОСОБА_2 надані ним в судовому засіданні апеляційного суду про те, що він будучи військовослужбовцем отримані поранення, однак такі відомості не впливають на необхідність дотримання вимог ПДР та порушення ним п.п. 2.3б, 2.5 Правил дорожнього руху.

Застосований районним судом до ОСОБА_2 вид адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_2 п.п. 2.3б, 2.5 Правил дорожнього руху, наявність в його діях складу правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП та його винуватості, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Ленінського районного суду м.Харкова від 22 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_2 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Гєрцик