П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.03.2025 Справа №607/4711/25 Провадження №3/607/2272/2025

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Позняк Василь Михайлович, розглянувши матеріали, які надійшли від управління патрульної поліції в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1

за частиною п`ятою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Як убачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР №258156 від 27.02.2025 ОСОБА_1 27.02.2025 22:59: в місті Тернополі по проспекту Злуки 13 здійснював рух на тз Wolksvagen Passat н.з. НОМЕР_1 , не мав посвідчення водія відповідної категорії, правопорушення вчинено повторно протягом року, чим порушив п.2.1а ПДР керування тз особою, яка не має права керування транспортним засобом, та за що передбачена адміністративна відповідальність за частиною п`ятою статті 126 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засідання факт керування транспортним засобом без посвідчення водія визнав. Пояснив, що його дівчина вагітна, і вони збираються одружитися. В той день, він поїхав за нею. Просить звернути увагу, що він проходив військову службу в місті Маріуполі, та більше двох років перебував в полоні, де зазнавав психологічного, сексуального та фізичного насильства. Тільки в 2025 році був звільнений із полону, має багато захворювань та проходить реабілітацію, про що надає підтверджуючі документи. Зазначає, що на цей час вчиться в автошколі, через свій молодий вік, війну та службу в силах оборони та перебування у полоні не мав можливості навчатися та отримати посвідчення водія. Просить врахувати вказані обставини.

Розглянувши справу, суд доходить такого висновку.

Частиною другою статті 126 Кодексу України про адміністративне правопорушення передбачено відповідальність, серед іншого, за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, а часиною п`ятою цієї статті передбачено адміністративну відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.

Відповідно до пункту 2.1а ПДР, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

В судовому засіданні достовірно підтверджено, що ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.1.а ПДР, 27.02.2025 22:59: в місті Тернополі по проспекту Злуки 13 здійснював рух на тз Wolksvagen Passat н.з. НОМЕР_1 , не мав посвідчення водія відповідної категорії, що зафіксовано в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР №258156 від 27.02.2025 та підтверджено відеозаписами нагрудних камер поліцейських а також довідкою УПП в Тернопільській області від 28.02.2025.

Разом з тим, на думку судді в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження факт вчинення правопорушення повторно.

На підтвердження вказаної обставини особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, надано довідку від 05.03.2025 та постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БАД №19060.

Суд не може взяти як доказ вказані постанови та довідку, оскільки надані копії належним чином не засвідчені, зокрема, не містять підпису особи яка їх винесла, є не копіями, а зазначено що це витяг, разом з тим, неможливо ідентифікувати з чого здійснений цей витяг, та містять суперечливі відомості. Зокрема, дві постанови з однаковою датою на однаковими серією та номерами БАД №19060 містять однакову підставу для притягнення до адміністративної відповідальності керування ТЗ особою, яка не має права керування таким ТЗ, разом з тим, в одному примірнику постанови міститься інформація про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 122, а інший за частиною другою статті 126 КУпАП.

Тому, такий доказ на підтвердження обставини вчинення ОСОБА_1 повторності, є неналежними та недопустимими, а тому не можуть братися до уваги.

Відповідно до положень пункту 3 частини другої статті основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а тому покладення на суд обов`язків ініціювати збір доказів для доказування вини особи суперечить принципам об`єктивності та неупередженості суду при розгляді справи та є неприпустимим.

Відповідно до Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62).

Тому, суддя доходить висновку, що в судовому засіданні підтверджено, що ОСОБА_1 27.02.2025 22:59: в місті Тернополі по проспекту Злуки 13 здійснював рух на тз Wolksvagen Passat н.з. НОМЕР_1 , не мав посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п.2.1а ПДР керування тз особою, яка не має права керування транспортним засобом, та його дії слід кваліфікувати за частиною другою статті 126 КУпАП, його слід притягнути до адміністративної відповідальності за вказаною статтею та накласти адміністративне стягнення в межах санкції цієї статті у вигляді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень.

Також, враховуючи вимоги статті 40-1 КУпАП, вважаю за необхідне стягнути із ОСОБА_1 судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись статтями 36, 122-4, 124, 280, 283, 284 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 126 Кодексу України про адміністративне правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 3400 гривень.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення із ОСОБА_1 стягується подвійний штраф в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6800 грн в дохід держави та витрати на облік зазначеного правопорушення, розмір яких визначається Кабінетом Міністрів України.

Постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, установленого частиною першою статті 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, шляхом звернення до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 Кодексу України про адміністративні правопорушення перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки.

Стягнути ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 КУпАП, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду апеляційним судом.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.

Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня винесення постанови до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Головуючий суддяВ. М. Позняк