Провадження №: 3/336/14/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2025 року

Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Галущенко Юлія Андріївна,з участю особи,яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,захисника адвоката Логвиненка В.М.,розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зі слів тимчасово не працює, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,РНОКПП НОМЕР_1

про скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП,-

встановила:

Відносно ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 885938,згідно якого 25.06.2024 року о 01 годині 39 хвилин він керував автомобілем Hyunday Accent р.н. НОМЕР_2 (власник ОСОБА_2 ) по вул.Героїв 55-ї бригади 47 в м. Запоріжжі з явними ознаками алкогольного сп`яніння,від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку відмовилась,чим порушила п 2.5 ПДР України,за що передбачена відповідальність ст.130 ч.1 КУпАП України.

При складанні протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 надати пояснення по суті порушення відмовився(а.с.1).

При розгляді справи в суді ОСОБА_1 пояснив,що 25.06.2024 р.приблизно о 01.00 год.він у компанії святкував день народження друга у кафе «Тихий Дворик»,за ним приїхав знайомий,який працює у таксі,відвезти додому. На автомобілі Hyunday Accent р.н. НОМЕР_2 ,в якому ОСОБА_1 знаходився як пасажир ,а керував ним його знайомий,вони рухалися по вул.Героїв 55-ї бригади в напрямку вул.Чарівної,побачили позаду автомобіль патрульної поліції,знайомий злякався,тому що вони перебували на вулиці у комендантську годину,припаркував автомобіль та вони розбіглися у різні боки. ОСОБА_1 попрямував додому пішки,на відстані приблизно 70 м.від проїзної частини його зупинили поліціянти,яким він повідомив,що з автомобілем,вказаним у протоколі,його нічого не пов`язує,він не має ключів або документів на це авто,ним не керував,тому не зобов`язаний проходити огляд на стан сп`яніння як водій транспортного засобу, не бажав їхати на медичний огляд та намагався чинити супротив. З цих причин його доставили у Шевченківський райвідділ,де тимчасово затримали для складання протоколу за ст.130 ч.1 КУпАП.Не визнав винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП,так як за згадуваних вище обставин автомобілем не керував і не мав обов`язку проходити огляд на стан сп`яніння.

Захисником заявлено клопотання про закриття провадження у справі відносно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, в зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення,оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази винуватості його підзахисного.

Всебічно вивчивши матеріали справи,з урахуванням досліджених доказів,суддя встановив, що винуватість ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення,яке ставиться йому за провину,за стандартом доказування «поза розумним сумнівом» свого підтвердження не знайшла,з огляду на таке.

Як випливає із ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 р., кожна людина, звинувачена в скоєнні кримінального злочину, вважається невинуватою до тих пір, поки його провина не доведена відповідно до закону. Кожна людина при визначенні його громадянських прав і обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і неупередженим судом.

Обов`язком суду є забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст.62 Конституції України, відповідно до якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення,які мають ознаки злочину»,залежно від ступеня їх суспільної небезпеки(рішення у справі «Лутц проти Німеччини»,»Отцюрк проти Німеччини»,»Девеєр проти Бельгії»,»Адольф проти Австрії» та інші),отже,адміністративне обвинувачення має бути доведено державою ,в особі уповноважених на те посадових осіб,а тому особа,яка притягається до адміністративної відповідальності не зобов`язана доводити свою невинуватість.

Правопорушення,за яке ОСОБА_1 притягується до відповідальності (ч.1 ст. 130 КУпАП) ,з урахуванням практики Європейського суду з прав людини («тест Енгеля») є видом відповідальності,який відповідно до цілей Конвенції вважається кримінальним.

Зокрема, в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008 року, заява № 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

У відповідності до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" передбачає, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно ст.9 Конституції України,ст.19 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються в порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР ратифікована Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод.(далі - Конвенція).

Таким чином, з моменту ратифікації Конвенції Держава Україна та її органи влади взяли на себе зобов`язання визнати юрисдикцію Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), керуватись його рішеннями та при вирішенні будь-якого питання діяти через призму визнання людини та її прав та свобод найвищою цінністю.

З наведеного витікає,що рішення суду буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою,суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання) «поза розумним сумнівом»,який означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду,виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Подібне роз`яснення зазначеного принципу надає у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини,зокрема,у п.54 рішення від 06.12.2007 р.у справі «Козинець проти України».

Згідно вимог ч. 1 ст. 245, ст. 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Склад адміністративного правопорушення по статті 130 КпАП України становить керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Протокол в даному випадку складений з підстав відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння,тобто сама по собі відмова водія від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП.

Згідно ч.1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Згідно з ч.2 ст. 266 КУпАП ,огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.

Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Проведення цього огляду внормоване «Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 року.

Відповідно до п. 3 «Порядку…» огляд проводиться:

-поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом;

-лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення випливає, що автор протоколу не дотримався законодавчо встановленого порядку проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння .

Як передбачено ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так,з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається,що він складений інспектором УПП в Запорізькій області Завізіон Г.В.без участі свідків,а долучений до протоколу додаток-диск не містить відеозапису події зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 25.06.2024 р.о 01.39 год.по вул. Героїв 55-ї бригади 47 в м.Запоріжжі,огляду останнього на місці зупинки або відмови від проходження такого огляду,вручення йому направлення на огляд та копії протоколу про адміністративне правопорушення.

До матеріалів справи долучено диск з відеозаписом,під час перегляду якого встановлено фіксування технічними засобами,встановленим на форменому одязі працівника поліції,подій,які відбуваються у районі житлової забудови,пов`язаних з переслідуванням ОСОБА_1 та подальшим затриманням із застосуванням спецзасобів та доставленям в приміщення Шевченківського відділення поліції у зв`язку з вчиненням ним супротиву працівникам поліції,чого він не оспорював.

Тобто,на час розгляду справи у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення.

Суддею вживалися заходи для перевірки фактичних обставин справи та пояснень ОСОБА_1 шляхом виклику свідків,що не є порушенням вимог ст.6 Конвенції,оскільки такі дії спрямовані на перевірку вже зібраного стороною обвинувачення ,яку представляє орган Національної поліції, обсягу доказів,зокрема,змісту рапортів про обставини затримання ОСОБА_1 як водія транспортного засобу,у якого виявлені явні ознаки алкогольного сп`яніння, однак зазначені особи жодного разу за викликом не з`явились,доводи ОСОБА_1 ,висловлені ним на свій захист,об`єктивно нічим не спростовані.

Вищевикладене свідчить про те, що при складанні відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Враховуючи,що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення,за відсутності у ній представника обвинувачення,роль судді є обмеженою,із забороною займати активну позицію у справі,суддя не може перебрати на себе функцію підтримання обвинувачення,змінювати сукупність доказів на шкоду особі, збирати нові викривальні докази з власної ініціативи,вилучати із сукупності докази на його користь,оскільки за таких обставин суддя позбавиться статусу незалежного органу правосуддя.

Аналогічна позиція висловлена ЕСПЛ у рішеннях по справам «Малафєєва проти Росії»,»Карелін проти Росії»,»Михайлова проти України»,»Бантиш проти України»,»Фігурка проти України»,»Гайдашевський проти України» тощо.

За таких обставин, керуючись положеннями ч. 3 ст. 62 Конституції України про тлумачення сумнівів щодо доведеності вини на користь обвинуваченої особи, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з чим відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ст. 247 КУпАП,суддя -

Постановила:

Справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, в зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.

Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови,а щодо постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху,у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі,-протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи,щодо якої винесено постанову,може бути поновлено органом(посадовою особою),правомочним розглядати скаргу.

Суддя Ю.А.Галущенко