Справа №474/1292/24
Провадження № 33/812/111/25
Категорія: ч.4 ст.121 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 березня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Базовкіної Т.М.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участі: особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову, яку ухвалив суддя Врадіївського районного суду Миколаївської області Сокол Ф.Г. у приміщенні цього ж суду 22 січня 2025 року, якою ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 статті 121 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три місяці,

у с т а н о в и в:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№182623 від 26 листопада 2024 року водій ОСОБА_1 26 листопада 2024 року о 16 год 37 хв по вул. Незалежності в с-ще Врадіївка Первомайського району Миколаївської області керував транспортним засобом ВАЗ21061, державний номерний знак НОМЕР_1 , при цьому на автомобілі було пошкоджено та не освітлювався лівий задній показник повороту та габаритні стоп сигнальні вогні, чим порушив вимоги п. 31.4.3. а ПДР. Правопорушення скоєно повторно протягом року (постанова серія ЕНА №1193888 від 05 січня 2024 р.)

Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковані працівником поліції як вчинення правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.4 ст. 121 КУпАП.

Вказаний протокол разом з іншими документами був скерований органом поліції на розгляд до Врадіївського районного суду Миколаївської області.

В судове засідання суду першої інстанції ОСОБА_1 не з`явився.

Постановою Врадіївського районного суду Миколаївської області від 26 листопада 2024 р. ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три місяці.

Також стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в розмірі 605 грн. 60 коп.

Не погоджуючись із постановою суду, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції в частині позбавлення його права керування транспортними засобами строком на три місяці скасувати, а в частині накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн. - вирішити на розсуд суду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскільки в судовому засіданні при розгляді справи апелянт не був присутнім та не мав можливості надати суду довідку про стан свого здоров`я, а саме про наявність у нього інвалідності 2 групи, судом першої інстанції при ухваленні постанови не були зараховані ці обставини як пом`якшувальні. ОСОБА_1 зазначає, що 26 листопада 2024 р. його зупинили працівники поліції та вказали йому, що в нього не працює задня ліва фара та пошкоджений сигнал гальмування. З приводу цього пояснює, що його перед цим обігнав автомобіль, з-під якого вискочило каміння та пошкодило йому сигнал гальмування, а інших несправностей в його автомобілі не було. Крім того ОСОБА_1 зауважує, що він хворий та потребує щоденних процедур та постійного медичного догляду. Зокрема, в день розгляду справи він не мав змоги бути присутнім, про що попередив секретаря, однак суд розглянув справу у його відсутність. Також ОСОБА_1 вказує, що крім нього хворіє його мати, за якою він наглядає, та яка потребує постійного медичного догляду, а найближча лікарня знаходиться на відстані 40 км, крім як на власному транспорті до неї не дістатися.

Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , вивчивши та дослідивши матеріали адміністративної справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Приймаючи оскаржувану постанову, суддя районного суду дійшов висновку, про доведеність факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 121 КУпАП, оскільки він повторне протягом року керував транспортним засобом, який мав технічно несправні зовнішні світлові прилади.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає, що він ґрунтується на повному та всебічному дослідженні доказів, наявних в адміністративній справі, та встановлення усіх обставин справи, а також вимогах закону.

Відповідно до Закону України «Про дорожній рух», пунктів 1.1, 1.10. Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 № 1306 (далі Правила), єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють названими Правилами, а встановлені ними норми та приписи розповсюджуються на усіх водіїв транспортним засобів, що здійснюють керування ними.

Відповідно до п. 31.4 Правил забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності технічних несправностей і невідповідності вимогам, зокрема, згідно підпункту 31.4.3 «а» Правил, якщо кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу.

Відповідальність за часиною 4 статті 121 КУпАП адміністративна відповідальність настає у разі повторного протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частинами першою - третьою цієї статті.

Частинами 1-3 ст. 121 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушення є керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів; керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, передбачені частиною першою цієї статті, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації; керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об`єктом правопорушень, передбачених ст. 121 КУпАП, є безпечність руху транспортних засобів.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.4 ст.121КУпАП полягає у порушені водієм правил експлуатації транспортних засобів, які не відповідають вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації транспортних засобів.

Суд першої інстанції правильно вважав, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121КУпАП, доведена, оскільки таке підтверджується зібраними у справі дозами:

- змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №182623 від 26 листопада 2024 р., згідно якого водій ОСОБА_1 26 листопада 2024 року о 16 год 37 хв по вул. Незалежності в с-ще Врадіївка Первомайського району Миколаївської області керував транспортним засобом ВАЗ21061, державний номерний знак НОМЕР_1 , при цьому на автомобілі було пошкоджено та не освітлювався лівий задній показник повороту та габаритні стоп сигнальні вогні. Протокол підписаний ОСОБА_1 без зауважень та застережень, пояснення він поліцейським не давав;

- змістом постанови про накладення адміністративного стягнення серія ЕНА №1193888 від 05 січня 2024 р., відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП, оскільки він 05 січня 2024 року керував транспортним засобом, в якому не працювали задні габаритні ліхтарі;

- рапортом поліцейського СРПП Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області лейтенанта поліції Стумук В. від 26 листопада 2024 р., в якому вказані обставини зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 , зокрема, що у автомобіля ВАЗ21061 державний номерний знак НОМЕР_1 не освітлювався лівий показчик габаритних стоп-сигнальних вогнів в темну пору доби. Під час зупинки та перевірки даного ТЗ було встановлено, що водій вже притягувався повторно протягом року за ч.1 ст.121 КУпАП. Водію було роз`яснено права та обов`язки та складено відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за повторність протягом року. Також зазначено, що вказане правопорушення підлягає п.31.4.3а та п.31.6 б, у зв`язку з тим, що в електронному протоколі відсутній пункт правил 31.6б було обрано п. 31.4.3а Правил України;

- довідкою Управління патрульної поліції в Миколаївській області від 20 вересня 2021 року, відповідно до якої згідно облікових даних АІС МВС України громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно постанови ЕНА №1193888 від 05 січня 2024 року притягувався до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.1 ст. 121 КУпАП;

- змістом відеозапису з нагрудного відеореєстратора поліцейського, на якому зафіксовано обставини вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, а саме факт зупинки транспортного засобу ВАЗ21061, державний номерний знак НОМЕР_1 , в якого було пошкоджено та не освітлювався лівий задній показник повороту та габаритні стоп сигнальні вогні, яким керував ОСОБА_1 , а також оформлення поліцейським адміністративних матеріалів.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП, оскільки на підставі зібраних органом події доказів переконливо доведено, що він в порушення вимог підпункту «а» пункту 31.4.3 Правил повторно протягом року керував транспортним засобом, що мав несправності зовнішніх світлових приладів (темної пори доби).

Наявні у справі докази є достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою, а їх сукупність є достатньою для прийняття рішення у справі щодо ОСОБА_1 .

Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП, апеляційному суду не надано.

Фактичні обставини вчинення правопорушення, а саме керування транспортним засобом, який мав несправності освітлювальних приладів, повторно протягом року ОСОБА_1 ні в суді першої інстанції ні в апеляційній скарзі не спростовується.

Таким чином, сукупність досліджених в матеріалах справи доказів свідчить про доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 121 КУпАП.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги як непереконливі.

Щодо розгляду судом справи за відсутності ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 1 ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Як убачається з матеріалів справи, 10 січня 2025 року ОСОБА_1 у Врадіївському районному суді Миколаївської області під розписку отримав повістку про виклик у судове засідання у цій справі на 10 січня 2025 року на 8 год. 30 хвил. (а.с. 11), тобто був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Будь-яких клопотань про неможливість прибути у судове засідання ОСОБА_1 суду не заявляв, відповідних доказів не подавав.

Справа, яка переглядається, не відноситься до справ, при розгляді яких присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою (частина 2 ст. 268 КУпАП).

За такого у суду першої інстанції були підстави для розгляду справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 .

Щодо незастосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом та врахування при цьому стану його здоров`я (він є особою з інвалідністю другої групи) як пом`якшувальної обставини.

Так, санкція часини 4 ст. 121 КУпАП передбачає накладення наступних адміністративних стягнень: штрафу в розмірі від п`ятидесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк від трьох до шести місяців або адміністративний арешт на строк від п`яти до десяти діб.

Тобто застосування позбавлення спеціального права права керування транспортним засобом при обрання судом такого виду адміністративного стягнення як штраф при притягненні особи до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП, за загальним правилом є обов`язковим, безальтернативним.

Тому суд першої інстанції, наклавши на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що у еквіваленті становить 850 грн. 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) місяці, обрав найменше серед передбачених частиною 4 ст. 121 КУпАП стягнень.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Слід взяти до уваги, що відповідно до статті 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Тому при обранні адміністративного стягнення за правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 121 КУпАП, яке відноситься до правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, не передбачено врахування пом`якшувальних обставин.

Також апеляційний суд звертає увагу на положення частини 4 статті 30 КУпАП, відповідно до якої позбавлення права керування засобами транспорту не може застосовуватись до осіб, які користуються цими засобами в зв`язку з інвалідністю, за винятком випадків керування в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також у разі невиконання вимоги поліцейського про зупинку транспортного засобу, залишення на порушення вимог встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, учасниками якої вони є, ухилення від огляду на наявність алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

За змістом цієї норми закону виключається застосування позбавлення права керування засобами транспорту не до усіх осіб з інвалідністю, а лише до тих, які користуються цими засобами в зв`язку з інвалідністю.

Згідно долученої до апеляційної скарги фотокопії довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААВ № 655575 від 15 травня 2023 року ОСОБА_1 є особою з інвалідністю другої групи за загальним захворюванням на строк до 01 червня 2025 року (а.с. 27).

Згідно пункту 3 Порядку забезпечення осіб з інвалідністю автомобілями, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 р. № 999, підставою для забезпечення осіб з інвалідністю автомобілями є заява, документи, зазначені у пункті 34 цього Порядку, та витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або висновок обласної, центральної міської у мм. Києві та Севастополі, республіканської в Автономній Республіці Крим медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК) про наявність в особи з інвалідністю медичних показань для забезпечення автомобілем і наявність або відсутність протипоказань до керування ним залежно від умов забезпечення автомобілем, зазначених у пунктах 29-31 цього Порядку. На день проведення огляду МСЕК ОСОБА_1 пункт 3 цього Порядку був викладений в такій редакції: «Підставою для забезпечення осіб з інвалідністю автомобілями є заява, документи, зазначені у пункті 34 цього Порядку, та висновок обласної, центральної міської у мм. Києві та Севастополі, республіканської в Автономній Республіці Крим медико-соціальної експертної комісії (далі - відповідно облМСЕК, ЦМСЕК, КрМСЕК) про наявність в особи з інвалідністю медичних показань для забезпечення автомобілем і наявність або відсутність протипоказань до керування ним залежно від умов забезпечення автомобілем, зазначених у пунктах 29-31 цього Порядку».

Тобто потреба особи керувати транспортним засобом у зв`язку з інвалідністю визначається МСЕК на підставі медичних показань цієї особи.

З долученої до справи ОСОБА_1 довідки МСЕК відсутній висновок про наявність відповідних медичних показань та, відповідно, його потребу у користуванні транспортним засобом, тому наявність у нього інвалідності не виключає застосування до нього такого виду адміністративного стягнення як позбавлення права керування транспортним засобом.

За такого адміністративне стягнення накладено на ОСОБА_1 в межах, які встановлені санкцією частини 4 ст. 121КУпАП, у відповідності з вимогами статей 30, 33-36 КУпАП та у межах передбаченого ст. 38КУпАП трьох місячного строку.

Тому підстав для скасування постанови судді Врадіївського районного суду Миколаївської області від 22 січня 2025 р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст.121 КУпАП або для зміни постанови в суді в частині накладеного стягнення суд апеляційної інстанції не вбачає.

Щодо стягнення судом першої інстанції судового збору.

Підстави, порядок, розмір сплати судового збору, випадки звільнення від такої сплати визначені Законом України «Про судовий збір» (далі Закон).

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону судовий збір справляється, зокрема, у разі ухвалення судового рішення, передбаченого цим Законом.

Пунктом 5 частини 2 статті 4 Закону передбачено, що у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Натомість згідно пункту 9 частини 1 статті 5 Закону від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп.

За такого ОСОБА_1 як особа з інвалідністю другої групи звільнений від сплати судового збору, а тому суд помилково стягнув з нього 605 грн. 60 коп. судового збору, у зв`язку із чим в цій частині постанову слід скасувати, частково задовольнивши апеляційну скаргу.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Врадіївського районного суду Миколаївської області від 22 січня 2025 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 605 гривень. 60 коп. судового збору.

В іншій частині постанову судді, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 статті 121 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три місяці, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського апеляційного суду Т.М. Базовкіна