Ічнянський районний суд Чернігівської області
Провадження № 3-в/733/3/25
Єдиний унікальний №733/2654/24
Постанова

Іменем України

12 березня 2025 року м. Ічня

Суддя Ічнянського районного суду Чернігівської області Вовченко А.В., розглянувши заяву адвоката Сакун І.А. про виправлення описки у постанові суду № 733/2654/24 від 27.12.2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 КУпАП

ВСТАНОВИВ:

10.03.2025 року до суду надійшла заява адвоката Сакун І.А., яка діє в інтересах ОСОБА_1 про виправлення описки в судовому рішенні.

Обгрунтовуючи заяву, адвокат Сакун І.А., посилається на те, що постановою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 27.12.2024 року у справі № 733/2654/24 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 5 ст.126 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на п`ять років без оплатного вилучення транспортного засобу. Однак, адвокат вважає, що у вищевказаній постанові суд допустив описку в резолютивній частині постанови, а саме помилково вказав «з позбавленням права керування транспортними засобами» замість вірного «з позбавленням права керування транспортним засобом», тому вважає, що така описка підлягає виправленню.

Суд, дослідивши матеріали справи № 733/2654/24 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності дійшов наступного висновку.

Постановою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 27.12.2024 року у справі № 733/2654/24 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на п`ять років без оплатного вилучення транспортного засобу.

Будучи незгідним з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , в інтересах та від імені якого діє ОСОБА_2 , звернувся з апеляційною скаргою до Чернігівського апеляційного суду.

Вказану апеляційну скаргу мотивував тим, що положення ст. 126 КУпАП передбачає керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортним засобом або не пред`явила їх для перевірки, або стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, тобто вважає, що не всіма видами транспортних засобів, а саме таким, на який у особи не було права керування на час перевірки.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 03 березня 2025 року аеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Ічнянського районного суду Чернігівської області від 27 грудня 2024 року щодо ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП, без змін.

Обгрунтовуючи вказану вище постанову, суд апеляційної інстанції зазначив, що твердження ОСОБА_1 про те, що він має посвідчення водія категорії «В» та «В1», та яке дає йому право керування такими видами транспортних засобів, як мотоцикл з коляскою та автомобіль, не заслуговують на увагу, оскільки посвідчення водія категорії «В» та «В1» не надає права на керування мотоциклом, тому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 повторно притягається до адміністративної відповідальності протягом поточного року за ст. 126 КУпАП, що відрізняється підвищеною суспільною небезпекою при керуванні транспортним засобом не маючи відповідної категорії на право керування таким транспортним засобом. Отже, приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, суд у повному обсязі врахував вимоги ст.ст. 245, 280 КУпАП, які встановлюють завдання у справах про адміністративні правопорушення, а саме: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Суд апеляційної інстанції також звернув увагу, що санкція ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачає адміністративне стягнення у виді накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого. Отже, оскільки не передбачено альтернативного застосування стягнення, тому суд першої інстанції, з дотриманням вимог ч. 5 ст. 126 КУпАП обґрунтовано застосував відносно ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на мінімальний строк.

Таким чином, судом першої інстанції не допущено порушень вимог ст. 280 КУпАП, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність особи, що притягується до адміністративної відповідальності у вчиненому правопорушенні, кваліфікацію дій та необґрунтованість накладеного стягнення, підстав для скасування, або зміни постанови суду не вбачається.

Згідно з ст. 304 КУпАП України питання, пов`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом, який виніс постанову.

Оскільки положення КУпАП не регулюють порядок виправлення описки в постанові суду, виникла необхідність в застосуванні принципу аналогії найбільш близької галузі права - кримінального процесуального права, зважаючи на що, суд при вирішенні питання про виправлення описки керується ст. 379 КПК України.

Згідно з ч. 1ст. 379 КПК України, суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

Описка - це зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках тощо).

Також, під описками слід розуміти, неправильне написання слів. Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належать написання прізвищ та імен, адрес, зазначення дат та строків.

Дослідивши доводи адвоката, викладені в заяві про виправлення описки, та матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності, суд не знаходить підстав для задоволення заяви та виправлення описки у вказаній вище постанові Ічнянського районного суду Чернігівської області від 27.12.2024 року у справі № 733/2654/24, оскільки зазначені захисником вимоги, в розумінні ч.1ст. 379 КПК України, не є допущеною в судовому рішенні опискою.

Крім того, викладені в заяві про виправлення описки доводи адвоката Сакун І.А. є такими,

що фактично змінюють по суті судове рішення, що в свою чергу є неприпустимим.

Визначення терміну "керування транспортним засобом" було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Крім того, в рішенні №404/4467/16-а від 20.02.19 ВС/КАС зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Відповідно до ст. 24 КУпАП за вчинення адміністративних правопорушень можуть застосовуватись такі адміністративні стягнення: 1) попередження; 2) штраф; 3) оплатне вилучення предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом адміністративного правопорушення; 4) конфіскація: предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом адміністративного правопорушення; грошей, одержаних внаслідок вчинення адміністративного правопорушення; 5) позбавлення спеціального права, наданого даному громадянинові (права керування транспортними засобами, права полювання); позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю; 5-1) громадські роботи; 6) виправні роботи; 6-1) суспільно корисні роботи; 7) адміністративний арешт; 8) арешт з утриманням на гауптвахті.

Відповідно до ст. 30 КУпАП позбавлення наданого даному громадянинові права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом.

Позбавлення права керувати транспортними засобами є різновидом позбавлення права займатися певною діяльністю (ч. 2 ст. 55 КК України).

Із системного аналізу положень Кодексу України про адміністративні правопорушення та Кримінального кодексу України можна зробити висновок, що право керування транспортним засобом має єдиний, неподільний характер, який не розділяється на окремі категорії чи типи засобів пересування. Це право регулює загальний порядок керування усіма видами транспорту, тому його позбавлення стосується самої сутності права, а не конкретної категорії транспортного засобу.

Суд, визначаючи міру покарання, повинен враховувати, що санкція за порушення порядку користування цим правом охоплює його цілісність. Незважаючи на те, що водійське посвідчення містить різні категорії для керування окремими видами транспортних засобів, саме право керування залишається єдиним. Отже, його позбавлення означає заборону на керування будь-яким транспортним засобом, що відповідає логіці застосування санкції за ст. 126 КУпАП, спрямованої на обмеження загального права, а не окремої його частини.

Таким чином, формулювання резолютивної частини у постанові Ічнянського районного суду Чернігівської області від 27.12.2024 року у справі № 733/2654/24, яке передбачає «з позбавленням права керування транспортними засобами», відображає суть санкції, що стосується саме цілісного права керування, а не окремих категорій транспортних засобів. Якщо

особа позбавлена цього права, вона не має можливості керувати жодним видом транспортного засобу, оскільки кожна категорія є складовою частиною спеціального права, наданого даному громадянинові (права керування транспортними засобами) згідно з ст. 24 КУпАП.

У контексті українського законодавства поняття «позбавлення права керування транспортним засобом» та «позбавлення права керування транспортними засобами» мають ідентичне юридичне значення, оскільки право керування є цілісним, спеціально наданим статусом громадянина. Санкція, що передбачає позбавлення цього права, застосовується універсально вона охоплює всі категорії транспортних засобів без винятку, незалежно від відмінностей, передбачених водійським посвідченням. Таким чином, вживаючи терміни «транспортний засіб» та «транспортні засоби», законодавець має на увазі єдиний об`єкт правовідносин, що підтверджує тотожність зазначених понять у межах адміністративно-правового регулювання.

У даній справі адвокат ОСОБА_2 свідомо створює штучну суперечність між положеннями одного нормативно-правового акту, що регулює одне й те саме питання, тим самим відкриваючи простір для різних інтерпретацій норм та вимог. В той же час, підміна юридичних понять є процесом, при якому застосовується термін, що не відповідає своєму юридичному змісту відповідно до інших норм права. Така підміна призводить до правової невизначеності, оскільки зміна значення термінів або їх неправильне використання створює умови для неоднозначного тлумачення та застосування правових норм. У разі, якщо положення нормативно правових актів викликають суперечність, що допускає різне тлумачення норм та вимог, це може бути наслідком підміни понять, коли одне поняття, що має певне правове значення, використовуються у сенсі, який йому не властивий Зокрема, заміна адвокатом терміну «право керування транспортними засобами» на «право керування певним видом транспортних засобів» створює підстави для виникнення правових колізій.

Більше того, заява адвоката Сакун І.А., яка діє в інтересах ОСОБА_1 про виправлення описки в судовому рішенні надійшла до Ічнянського районного суду Чернігівської області 10.03.2025 року, тобто після винесення Чернігівським апеляційним судом постанови від 03 березня 2025 року.

Суд звертає увагу, що підстави звернення з апеляційною скаргою до Чернігівського апеляційного суду, та із заявою про виправлення описки у тому ж судовому рішенні є однаковими, тобто резюмуючи, ОСОБА_1 , в інтересах та від імені якого діє ОСОБА_2 , вважає, що санкція ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачає позбавлення права керування саме транспортним засобом, а не транспортними засобами.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції вже розглядав дане питання, то суд першої інстанції позбавлений можливості надавати оцінку та змінювати рішення апеляційного суду. Крім того, викладені в заяві про виправлення описки доводи є такими, що фактично змінюють по суті постанову Ічнянського районного суду Чернігівської області від 27.12.2024 року, залишену без змін Чернігівським апеляційним судом від 03 березня 2025 року, що в свою чергу є неприпустимим.

Суд також звертає увагу адвоката Сакун І.А., що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Про заборону зловживання процесуальними правами йдеться, зокрема, в рішеннях Європейського суду з прав людини.

У ст. 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» регламентується, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 є живим інструментом, який комплексно застосовується під час захисту прав свобод та інтересів людини.

Конвенційне положення ст. 17 окреслює заборону зловживання правами. У правовій позиції Верховного Суду під зловживанням процесуальними правами розуміється форма умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних із наслідками, до яких вони можуть призвести, використанні наданих прав всупереч їх призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження, перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №2-рп/2015 від 31.03.2015року справа №1-7/2015, в апеляційному порядку може бути оскаржена лише та постанова судді у справі про адміністративне правопорушення, ухвалення якої передбачене частиною першою статті 284 цього кодексу, а саме: про накладення адміністративного стягнення, про застосування заходів впливу, встановлених у статті 24-1 цього кодексу, про закриття справи.

Виходячи з наведеного постанова суду про виправлення описки оскарженню не підлягає.

На підставі викладеного вище та керуючись ст. 283-285, 294 КУпАП, ст. 379 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви адвоката Сакун І.А. про виправлення описки у постанові суду № 733/2654/24 від 27.12.2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.5 ст. 126 КУпАП - відмовити.

Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя А. В. Вовченко