ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Калюжна В.В., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов від Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції, відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

12.10.2024 року, об 11 годині 53 хвилині, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_2 , по вул. Гагаріна, біля буд. 3 у м. Запоріжжі, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України. Від керування транспортним засобом відсторонений, шляхом паркування без порушень, про повторність попереджений.

У судове засідання, призначене на 26.02.2025 року ОСОБА_1 повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Судові засідання у справі неодноразово відкладалися у зв`язку із його неявкою.

Його захисник адвокат Ігнатов Є.Є. у судовому засіданні просив закрити провадження у справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, інкримінованого ОСОБА_1 , суду подав відповідне письмове клопотання. В обґрунтування клопотання посилався на те, що протокол про адміністративне правопорушення складений співробітниками поліції із допущенням грубих порушень. Вважає, що при проведенні огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 як військовослужбовця поліцейськими не було залучено відповідну посадову особу органу Військової служби, уповноважену на проведення такого огляду, у зв`язку з чим матеріали справи не містять належних і допустимих доказів вини ОСОБА_1 .

Також захисник суду подав письмові пояснення, складені ОСОБА_1 , які долучені до матеріалів справи, за змістом яких останній заперечує проти вчинення інкримінованого йому адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що за викладених у протоколі обставин він не керував транспортним засобом, за кермом був його батько, та наполягає, що відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки не був впевнений у правильності результатів приладу та вважав упередженими поліцейських.

Крім того, раніше захисником були подані письмові клопотання про зупинення провадження у справі до звільнення ОСОБА_1 з військової служби, на підставі ст. 335 КПК України, а також про призначення, у разі доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, покарання з урахуванням принципу індивідуалізації, шляхом застосування за аналогією закону ст. 69 КК України, без призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом, яке обґрунтовано тим, що він проходить військову службу в лавах ЗСУ, і таке покарання унеможливить виконання ним своїх службових військових обов`язків.

За клопотанням захисника у судовому засіданні судом було допитано інспектора 2 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області лейтенанта поліції ОСОБА_2 , який суду показав наступне. За викладених у протоколі обставин було зупинено ОСОБА_1 , у якого було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння: тремтіння рук, запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, які йому повідомлено. ОСОБА_1 зазначив, що вживав алкоголь. Для проведення огляду було викликано співробітників ВСП ЗСУ, які прибули на місце, однак ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду, тому протокол було складено до їх прибуття. Всі зазначені обставини зафіксовані на відеозаписі з боді камери поліцейського, який долучений до матеріалів справи.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заборона зловживання правом знайшла своє закріплення у статті 17 Конвенції, згідно якої жодне з положень Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Враховуючи, що судом вжито всіх можливих заходів для повідомлення ОСОБА_1 про дату та час розгляду справи, з метою дотримання розумних строків розгляду справи та, оскільки статтею 268 КУпАП, не визначено обов`язковою явку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, суд вважає за можливе провести розгляд справи за його відсутності, на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП визначено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясовується, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 1 ст. 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується наступними зібраними і дослідженими судом доказами: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 148873 від 12.10.2024 року; Актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно з яким огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння не проводився у зв`язку із відмовою; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакцій від 12.10.2024 року; рапортом співробітника поліції; довідкою бази даних підсистеми «Адмінпрактика»; дослідженим у судовому засіданні відеозаписом, який міститься на компакт-диску, долученому до матеріалів справи.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Дослідженими судом доказами, які надані захисником, підтверджується, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації.

При цьому, доводи клопотання захисника про закриття провадження у справі в обґрунтування заперечень на протокол не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та спростовані дослідженими судом доказами.

Клопотання обґрунтовано відсутністю належних доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку із порушенням порядку огляду на стан сп`яніння. Проте, в ході розгляду справи було встановлено, що, відповідно до ст. 266-1 КУпАП, співробітниками поліції при встановленні обставин адміністративного правопорушення було забезпечено виклик посадової особи Військової служби правопорядку Збройних Сил України, уповноваженої проводити огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 . Встановлені обставини підтверджуються дослідженими матеріалами справи, показами співробітника поліції, наданими суду, та не спростовані стороною захисту. При цьому, огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 не проводився, у зв`язку із його відмовою від його проходження на місці за допомогою технічних засобів.

З дослідженого судом відеозапису з боді камери співробітника поліції, який міститься на компакт диску, долученому до адміністративного матеріалу, встановлено, що ОСОБА_1 , будучи водієм транспортного засобу, після його зупинки, на вимогу поліцейського, яким йому було повідомлено ознаки алкогольного сп`яніння, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився. Зафіксовані на відеозаписі дані не викликають у суду сумнівів щодо його достовірності та допустимості.

Крім того, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом підтверджується долученою до матеріалів справи копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 3248970 від 12.10.2024 року, відносно останнього за ч. 2 ст. 122 КУпАП, законність якої ОСОБА_1 та його захисником належними доказами не спростовано.

Відповідно до положень ст. 266 КУпАП, зокрема, у разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я, перелік яких затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Огляд осіб на стан алкогольного сп`яніння здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського.

Будь-яких доказів щодо проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі у встановленому законом порядку суду не було надано.

Судом в ході розгляду даної справи не встановлено обставин, які б викликали сумніви у дотриманні співробітниками поліції положень чинного законодавства під час виявлення та фіксації правопорушення, у той час як матеріалами справи підтверджено дотримання і виконання ними всіх вимог Закону.

Належних доказів, які б спростовували обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, суду стороною захисту не було надано.

На підставі досліджених доказів, суд приходить до висновку, що доводи клопотання захисника та викладені ОСОБА_1 у його письмових поясненнях не заслуговують на увагу.

Таким чином, дослідженими судом доказами, в тому числі, письмовими поясненнями ОСОБА_1 , достовірно підтверджено факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 , на якого, виходячи з вищезазначених положень Закону, покладено обов`язок на вимогу поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння, відмова від якого тягне адміністративну відповідальність.

Оцінивши досліджені докази, суд приходить до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Клопотання захисника про зупинення провадження у справі про адміністративне правопорушення є необґрунтованим, на переконання суду, зумовлене намаганням ОСОБА_1 ухилитися від адміністративної відповідальності, та не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Стаття 335 КПК України передбачено можливість зупинення судового провадження стосовно обвинуваченого, який був призваний для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, суд до його звільнення з військової служби.

Законодавство про адміністративні правопорушення не містить заборони на використання аналогії закону.

Проте, у кримінальному провадженні зупинення провадження за вищезазначених обставин обумовлено обов`язковою участю обвинуваченого у судовому провадженні, проходження військової служби яким, унеможливлює його участь у судових засіданнях. Натомість ст. 268 КУпАП не визначено обов`язкової участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, тоді як досліджені судом докази, зібрані у справі, суд вважає достатніми для прийняття законного рішення.

Крім того, КУпАП не передбачено можливості зупинення строків накладення адміністративного стягнення за ст. 130 КУпАП, а сплив такого строку навіть за наявності вини особи у вчиненні кримінального правопорушення є безумовною підставою для закриття провадження у справі.

Згідно положень ст. 23 КУпАП, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, з метою виховного впливу та запобігання вчинення ОСОБА_1 нових правопорушень, суд приходить до висновку про необхідність притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, передбаченому санкцією даної статті, у розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Доводи клопотання захисника щодо підстав застосування покарання з урахуванням принципу індивідуалізації, шляхом застосування за аналогією закону ст. 69 КК України, без призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом, є необгрунтованими.

Будь-яких даних, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого правопорушення і давали б підстави застосувати до ОСОБА_1 більш м`яке стягнення, ніж передбачено санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, захисником не надано.

Суд враховує висновки Конституційного Суду України, викладені у рішеннях, на які посилається захисник, від 21.07.2021 року № 3-р (ІІ)/2021, від 02.11.2004 року № 115-рп/2004 та вважає за необхідне зазначити, що передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік, повністю відповідає наголошеній судом суспільній користі адмінстягнення за адмінправопорушення, яка полягає, зокрема в забезпеченні безпеки суспільства та прав кожної особи, з огляду на обставини вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, пов`язаного із використанням джерела підвищеної небезпеки.

Поряд з цим, на переконання суду, таке стягнення є справедливим, відповідатиме ступеню суспільної небезпеки правопорушення, обставинам його вчинення та особі, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Обмежень, визначених ч. 4 ст. 30 КУпАП, щодо застосування позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами судом не встановлено і стороною захисту не надано.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства», особа, яка володіє чи керує автомобілем (транспортним засобом), підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 605,60 гривень.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 130, 245, 251, 252, 268, 276, 277, 279, 280, 283, 284, 294 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок у дохід держави (отримувач: ГУК у Запорізькій області/Запорізька обл./21081300; код отримувача: (ЄДРПОУ) 37941997; номер розрахунку (IBAN): UA0008001 Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код класифікації доходів бюджету: 21081300), з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок у дохід держави (отримувач: ГУК у м.Києві/м. Київ/22030106; код отримувача: (ЄДРПОУ) 37993783; номер розрахунку (IBAN): UA0026001; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Роз`яснити ОСОБА_1 положення ст. ст. 307, 308 КУпАП, відповідно до яких, штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі несплати правопорушником штрафу у такий строк, в порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя В.В. Калюжна