ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року. м. Володимир

Суддя Володимир-Волинського міського суду Волинської області Вітер І.Р., при секретарі Баранюк О.В., з участю прокурора Волинської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону Солопа В.П., а також особи, яка притягається до відповідальності, ОСОБА_1 , розглянувши матеріали, які надійшли від Волинської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.2 ст.17215 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

04.03.2025 до суду надійшов протокол № 5 про вчинення військового адміністративного правопорушення від 06.02.2025, складений прокурором Волинської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону Солопом В.П., згідно якого ОСОБА_1 притягується до відповідальності за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, тобто адміністративне правопорушення, передбачене за ч.2 ст.17215 КУпАП.

За змістом протоколу, ОСОБА_1 , будучи військовою службовою особою - командир 1 механізованого взводу 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , перебуваючи за місцем розташування військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 в порушення вимог 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст.11, 16, 59, 119, 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п.20 Розділу ІІ «Інструкції з надання доповідей і донесень про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, порушення військової дисципліни та їх облік у Міністерстві оборони України, Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту», затвердженої наказом МО України № 604 від 29.11.2018, маючи реальну можливість виконувати належним чином свої службові обов`язки, однак через особисту безвідповідальність та недисциплінованість, допустив недбале ставлення до військової служби в умовах особливого періоду, а саме будучи відповідальним за підтриманням військової дисципліни та порядку в 1 механізованому взводі 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 у період з 13.11.2024 по 15.12.2024 не забезпечив підтримання військової дисципліни та внутрішнього порядку в підпорядкованому взводі; не проводив аналіз стану дисципліни в підпорядкованому взводі; не контролював фактичну наявність особового складу; не здійснив об`єктивної доповіді старшому командирові (начальникові) про факт з`явлення підлеглого військовослужбовця ОСОБА_2 на службу, а також 15.11.2024 склав та подав на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 необґрунтований рапорт про відсутність на службі підлеглого військовослужбовця ОСОБА_2 та про необхідність зняття останнього з усіх видів забезпечення, чим ініціював притягнення солдата ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності, шляхом підготовки та подання на підпис командира військової частини НОМЕР_1 заяви-повідомлення про кримінальне правопорушення від 21.11.2024 № 11567, яку було скеровано на адресу Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Луцьку) територіального управління ДБР, розташованого у м. Львові та Волинської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону.

Таким чином, внаслідок недбалого ставлення ОСОБА_1 до військової служби, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15.11.2024 № 1793 призначено службове розслідування за фактом нез`явлення без поважних причин на службу солдата ОСОБА_2 та наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15.11.2024 № 327 солдату ОСОБА_2 призупинено виплату грошового забезпечення та визнано таким, що самовільно залишив військову частину.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину заперечив. Вказав, що дійсно 13.11.2024 отримав телефонний дзвінок від військової служби правопорядку про доставку до місця дислокації частини після лікування його підлеглого солдата ОСОБА_2 . Проте на територію частини ОСОБА_2 не заходив, під час звірок особового складу на щоденних шикуваннях був відсутній, на телефонні дзвінки не відповідав. Саме ці обставини стали підставою для доповіді командиру 15.11.2024 про факт самовільного залишення ОСОБА_2 лікувального закладу, а в подальшому 21.11.2024 інформування ДБР та прокурора про вчинення кримінального правопорушення. Вважає, що виконував свої обов`язки військової служби належним чином.

Визнав свою вину лише в тому, що невчасно (не протягом дня 13.11.2024, а лише 15.11.2024), повідомив командира частини про факт відсутності ОСОБА_2 у його підрозділі. Вказав, що допустив тяганину через необхідність оформлення значної кількості документів з приводу відсутності військовослужбовців у розташуванні підрозділу, а потім їх самостійного повернення до частини, оскільки як правило так і відбувається, що призводить лише до надмірного навантаження бюрократичними моментами замість виконання своїх обов`язків командира підрозділу за своїм основним призначенням. В той же час позитивно охарактеризував ОСОБА_2 , назвавши його не схильним до самовільного залишення військової частини.

Вказав, що лише 16.12.2024 йому стало відомо про те, що солдат ОСОБА_2 з 13.11.2024 перебуває на військовій службі в розташуванні взводу 9 запасної роти військової частини НОМЕР_1 .

Заслухавши пояснення учасників справи та свідків, суд прийшов до висновку про доведеність поза розумним сумнівом вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.17215 КУпАП.

Так, долученим до матеріалів справи наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.07.2023 №219 ОСОБА_4 призначено на посаду командира 1 механізованого взводу 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до ст.ст.17, 65, 68 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України та кожен повинен додержуватися вимог Конституції та законів України.

Частина друга статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 551 (далі - Дисциплінарний статут) військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Статтею 3 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна досягається шляхом: особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Згідно п. 59 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі - Статуту внутрішньої служби), командир зобов`язаний, зокрема проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини, аналізувати стан військової дисципліни і об`єктивно доповідати про це старшому командирові (начальникові).

Згідно п.119 Статуту внутрішньої служби, командир взводу (групи, башти) в мирний і воєнний час відповідає за бойову готовність взводу (групи, башти) та успішне виконання ним бойових завдань, за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу, за збереження і стан озброєння, боєприпасів, техніки та майна взводу (групи, башти), за підтримання внутрішнього порядку у взводі (групі, башті).

Командир взводу (групи, башти) підпорядковується командирові роти (бойової частини) і є прямим начальником усього особового складу взводу (групи, башти).

Пунктом 120 Статуту внутрішньої служби ЗСУ визначено, що командир взводу серед іншого зобов`язаний: підтримувати особовий склад взводу (групи, башти), озброєння і техніку в постійній бойовій готовності; проводити з особовим складом взводу (групи, башти) заняття з бойової підготовки і керувати навчанням рядового складу, що проводять командири відділень (старшини команд), вести облік бойової підготовки взводу (групи, башти); знати тактику дій взводу в різних видах бою, управляти взводом (групою, баштою) під час виконання бойових завдань; неухильно стежити за додержанням військовослужбовцями військової дисципліни у взводі (групі, башті), їх зовнішнім виглядом, виконанням правил носіння військової форми одягу, правильним припасуванням спорядження, обмундирування, взуття та за додержанням правил особистої гігієни , тощо.

Згідно п.20 Інструкції з надання доповідей і донесень про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, порушення військової дисципліни та їх облік у Міністерстві оборони України, Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту, затвердженої наказом МО України № 604 від 29.11.2018 (далі - Інструкція), командири (начальники) підрозділів військових частин щодня усно доповідають своїм безпосереднім командирам (начальникам) про всі порушення військової дисципліни, скоєні підлеглими, та вносять пропозиції щодо накладення на них дисциплінарних стягнень.

Суд звертає увагу на те, що положення даної норми не зобов`язують командирів (начальників) підрозділів військових частин доповідати своїм безпосереднім командирам (начальникам) про всі інші обставини, які не є порушеннями військової дисципліни.

Судом встановлені наступні фактичні обставини.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.10.2024 № 309 солдат ОСОБА_2 знаходився на лікуванні у КП «Володимирське територіальне медичне об`єднання» (місто Володимир Волинської області).

Долученим до матеріалів справи актом службового розслідування за фактом неналежного виконання обов`язків військової служби, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 17.12.2024 № 1989 (далі - акт службового розслідування) встановлено, що 12.11.2024 ОСОБА_2 не з`явився вчасно на службу до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 з лікувального закладу, перебуваючи поза місцем проходження військової служби понад 3 години в умовах правового режиму воєнного стану, використовував службовий час на свій розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

13.11.2024 ОСОБА_2 був доставлений до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 в супроводі представників Військової служби правопорядку. Вказаний факт підтверджений у справі: актом службового розслідування; письмовими поясненнями самого ОСОБА_1 наданими ним при складенні протоколу про вчинення військового адміністративного правопорушення від 06.02.2025, в яких він зазначив про свою обізнаність щодо доставлення ВСП ОСОБА_2 до місця розташування військової частини НОМЕР_1 ; письмовими поясненнями військовослужбовиці військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 .

Письмовими поясненнями самого солдата ОСОБА_2 від 16.12.2025 стверджується те, що 13.11.2024 він отримав від ОСОБА_1 команду знаходитись в розташуванні 9 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , після чого вибув у розташування даної роти і знаходився там.

Опитаний в судовому засіданні командир взводу 9 запасної роти військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 підтвердив факт перебування солдата ОСОБА_2 в розташуванні його підрозділу з 13.11.2024. У поясненнях вказав, що за період з 13.11.2024 по 16.12.2024 ОСОБА_1 з приводу наявності в його підрозділі ОСОБА_2 не цікавився та до нього не звертався.

Опитаний в судовому засіданні солдат ОСОБА_7 пояснив, що є прямим підлеглим ОСОБА_1 , в період листопада-грудня 2024 року проходив військову службу разом із солдатом ОСОБА_2 . Вказав, що з 13.11.2024 по 16.12.2024 ОСОБА_2 був відсутнім у підрозділі ОСОБА_1 , натомість він бачив його в цей час в розташуванні взводу 9 запасної роти військової частини НОМЕР_1 .

У матеріалах справи наявний. рапорт № 1595вн від 15.11.2024, яким ОСОБА_1 доповів командиру про факт самовільного залишення лікувального закладу 12.11.2024 солдатом ОСОБА_2 .

На підставі рапорту ОСОБА_1 № 1595вн командиром військової частини НОМЕР_1 скеровано заяву-повідомлення про кримінальне правопорушення № 11567 від 21.11.2024 до Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Луцьку) територіального управління ДБР, розташованого у м. Львові.. Аналогічного змісту повідомлення № 11568 від 21.11.2024 командир частини здійснив до Волинської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону.

Цього ж дня за поданням ОСОБА_1 наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15.11.2024 № 327 ОСОБА_2 з 12.11.2024 призупинено виплату грошового забезпечення та визнано таким, що самовільно залишив військову частину.

16.12.2024 під час перевірки наявності особового складу військової частини НОМЕР_1 було виявлено, що солдат ОСОБА_2 перебуває на військовій службі, у зв`язку з чим призначено службове розслідування.

Дані фактичні обставини також встановлені актом службового розслідування.

Диспозицією ч.2 ст.17215 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення у формі недбалого ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.

Факти віднесення ОСОБА_1 статусу військової службової особи, а також запровадження у державі правового стану у формі особливого періоду, сторонами не заперечувався.

Об`єктивна сторона складу даного правопорушення характеризується невиконанням або неналежним виконанням військовою службовою особою своїх службових обов`язків.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується необережністю у формі недбалості, тобто тим, що військова службова особа не виконує або неналежним чином виконує свої службові обов`язки.

Тобто, для наявності підстав притягнення особи до відповідальності за цією нормою слід встановити:

1.коло обов`язків військової службової особи;

2.чи виконувала вона їх, а якщо так, то чи належним чином;

3.якщо виконувала свої обов`язки неналежним чином, то в чому полягала різниця між неналежним та належним їх виконанням.

За змістом протоколу № 5 від 24.01.2025 бездіяльність ОСОБА_1 відображена у 4 формах:

1.«не забезпечив підтримання військової дисципліни та внутрішнього порядку в підпорядкованому взводі»;

2.«не проводив аналіз стану дисципліни в підпорядкованому взводі»;

3.«не контролював фактичну наявність особового складу;

4.«не здійснив об`єктивної доповіді старшому командирові (начальникові) про факт з`явлення підлеглого військовослужбовця ОСОБА_2 на службу, а також 15.11.2024 склав та подав на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 необґрунтований рапорт про відсутність на службі підлеглого військовослужбовця ОСОБА_2 та про необхідність зняття останнього з усіх видів забезпечення».

Суд погоджується із твердженнями про те, що саме ці службові обов`язки згідно вказаних вище положень Статуту внутрішньої служби ЗСУ та Інструкції відносяться до обов`язків командира взводу, посаду якого займає ОСОБА_1 .

Проте, суд звернув увагу і на те, що положення п.20 Інструкції не зобов`язують командирів (начальників) підрозділів військових частин доповідати своїм безпосереднім командирам (начальникам) про всі інші обставини, які не є порушеннями військової дисципліни.

Отже, факт з`явлення підлеглого військовослужбовця ОСОБА_2 на військову службу з лікування не є порушенням ним військової дисципліни, а тому ОСОБА_1 про це не зобов`язаний був доповідати командиру.

Разом з тим розглядом даної справи встановлено, що саме внаслідок незабезпечення підтримання військової дисципліни і внутрішнього порядку в підпорядкованому підрозділі нездійснення контролю фактичної наявності особового складу, ОСОБА_1 здійснив необ`єктивну доповідь старшому командирові (начальникові) про факт нез`явлення підлеглого військовослужбовця ОСОБА_2 на службу, а відповідно також через свою недбалість 15.11.2024 склав та подав на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 необґрунтований рапорт про відсутність на службі підлеглого військовослужбовця ОСОБА_2 та про необхідність зняття останнього з усіх видів забезпечення.

Саме внаслідок недбалого ставлення ОСОБА_1 до своїх обов`язків військової служби солдату ОСОБА_2 необґрунтовано була призупинена виплата грошового забезпечення та ініційоване безпідставне кримінальне переслідування.

За даних обставин суд прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.17215 КУпАП.

Доводи ОСОБА_1 про його невинуватість суд вважає такими, що суперечать іншим доказам у справі. В той же час твердження ОСОБА_1 про невчасне повідомлення ним командира частини про відсутність ОСОБА_2 у період з 13 по 15.11.2024 на військовій службі є порушенням п.20 Інструкції, а відтак самостійно становить склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.17215 КУпАП.

Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, тому суд прийшов до висновку, що слід застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу у межах установлених санкцією ч.3 ст.17215 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 283, 284 КУпАП, та на підставі ч.2 ст. 17215 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.17215 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходу громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Роз`яснити, що згідно зі ст.307 КУпАП штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати штрафу в установлений законом строк постанова про адміністративне стягнення згідно із ст.308 КУпАП буде надіслана для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцем знаходження його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цьогоКодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена у Волинському апеляційному суді протягом 10 днів з дня винесення постанови.

В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Копію постанови протягом трьох днів надіслати особі, щодо якої її винесено.

Суддя Ігор ВІТЕР