Справа № 465/9959/24 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков Д. І.
Провадження № 33/811/224/25 Доповідач в 2-й інстанції: Урдюк Т. М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., з участю захисника Янчишин Т.І., потерпілої ОСОБА_1 , представника потерпілої адвоката Федірко І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_1 у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на постанову судді Франківського районного суду м. Львова від 28 січня 2025 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою адміністративні справи № 465/9959/24 (провадження № 3/465/218/25) та № 465/10412/24 (провадження № 3/465/202/25), про вчинення ОСОБА_2 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2, ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, об`єднано в одне провадження, справі присвоїти № 465/9959/24 (провадження № 3/465/218/25).
Адміністративну справу відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Згідно з постановою, ОСОБА_2 06.12.2024 о 21:38 у АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в будинку за місцем свого проживання вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї співмешканки ОСОБА_1 , а саме ображав нецензурною лайкою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілої, чим порушив п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Крім того, 21.12.2024, 07.12.2024 о 11:26, у АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 порушив терміновий заборонний припис Серія АА № 432649 від 06.12.2024 строком на 3 доби, відповідальність за що передбачена ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Не погоджуючись із рішенням судді першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Франківського районного суду м. Львова від 28 січня 2025 року, ухвалити постанову, якою ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення. передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог покликається на те, що постанова є незаконною та необґрунтованою.
Зазначає, що судом першої інстанції не враховано те, що ОСОБА_2 в присутності поліцейських нецензурною висловлювався до неї, не враховано надані нею відеозаписи.

Також судом першої інстанції встановлено, що працівниками поліції допущені істотні порушення при оформленні матеріалів, які стали підставою для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, однак матеріали справи не було повернуто для належного оформлення.

Судом залишено поза увагою суду, що потерпіла ОСОБА_1 після завданої їй шкоди психологічному здоров`ю, яке виражається в емоційній невпевненості змушена була укласти договір з охороною фірмою та на протязі тривалого періоду часу, будь де переміщатись у супроводі особистого охоронця.

Висновки суду першої інстанції, що Договір про надання послуг охорони, є шаблонним, в ньому не вказано об`єкту охорони, жодного слова про ОСОБА_2 , є невірними. Оскільки, вона уклала відповідний договір не тільки від ОСОБА_2 , а від інших осіб, які по вказівці чи проханню ОСОБА_2 можуть завдати, на думку ОСОБА_1 , їй чи синові кривди. Адже, ОСОБА_2 неодноразово погрожував їй.

Поза увагою суду першої інстанції залишено і інші докази, які в своїй сукупності вказують, що ОСОБА_2 на протязі тривалого періоду часу вчиняє як фізичне так і психологічне насилля відносно неї.

ОСОБА_1 , адвокат Федірко І.І. апеляційну скаргу підтримали, просили задоволити.

У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленим про час та місце його проведення, не з`явився. Захисник Янчишин Т.І. у суді апеляційної інстанції не заперечувала щодо розгляду апеляційної скарги без участі ОСОБА_2 .

За таких обставин, з урахуванням вимог ч. 6 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги у відсутності ОСОБА_2 .

У суді апеляційної інстанції захисник Янчишин Т.І. просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, постанову судді першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає до задоволення.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Доказами у справах про адміністративні правопорушення, згідно з приписами ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, орган (посадова особа), відповідно до ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у відповідності з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суддею першої інстанції при вирішенні даної справи зазначені вимоги закону дотриманні.

Закриваючи провадження у справі стосовно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суддя виходив з того, що в ході розгляду справи не встановлено обставин та не підтверджено належними та допустимими доказами, вчинення ОСОБА_2 правопорушень, передбачених ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками судді з огляду на наступне.

Склад адміністративного правопорушення - це сукупність законодавчо-визначених ознак, наявність яких дає підстави дійти висновку у кожному конкретному випадку щодо належної правової кваліфікації дій особи, та як наслідок прийняти рішення щодо можливості притягнення такої особи до юридичної відповідальності.

Відсутність (недоведеність) хоча б однієї із ознак складу адміністративного правопорушення унеможливлює прийняття рішення про притягнення особи до відповідальності та застосування відносно неї заходів державного примусу, зокрема накладення стягнення у виді штрафу.

Диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства врегульовані Законом України «Про запобігання та протидію домашнього насильства» (далі Закон).

У відповідності до п. 3 ч.1 ст. 1 Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Визначення поняття домашнього насильства також надано і у Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами (Стамбульська конвенція) відповідно до положень якої «домашнє насильство» означає всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

Відповідно до п.14 ч.1 ст.1 Закону психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Пунктом 17 ч.1 ст. 1 Закону визначено, що фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Указані положення закону окреслюють перелік дій, одна чи декілька із яких, можуть становити собою об`єктивну сторону (форму вираження) фізичного та психологічного насильства.

У відповідності до ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів, про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Відтак, тягар доказування на предмет доведеності достатності доказів винуватості ОСОБА_2 у скоєні адміністративного правопорушення покладено на особу, що складала протокол про адміністративне правопорушення.

Як слідує зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 319567 від 06.12.2024, 06.12.2024 о 21:38 у АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в будинку за місцем свого проживання вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї співмешканки ОСОБА_1 , а саме ображав нецензурною лайкою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілої, чим порушив п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 390457 від 21.12.2024, 07.12.2024 о 11:26, у АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 порушив терміновий заборонний припис Серія АА № 432649 від 06.12.2024 строком на 3 доби, відповідальність за що передбачена ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Передумовою для визнання ОСОБА_2 винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення та притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП має бути наявність сукупності доказів, які б безумовно та беззаперечно свідчили про вчинення ним об`єктивних дій, що мають ознаки психологічного насильства у розумінні положень Закону. У такому разі необхідно встановити наявність причинно-наслідкового зв`язку між відповідними діями ОСОБА_2 та настанням чи можливим настанням шкідливих наслідків саме для потерпілого, тобто у даному фактичному випадку для ОСОБА_1 .

Ретельно перевіривши матеріали справи, суд першої інстанції не встановив беззаперечних відомостей, які б поза розумним сумнівом указували про вчинення ОСОБА_2 психологічного насильства відносно ОСОБА_1 . Ухвалюючи рішення у справі та відхиляючи доводи ОСОБА_1 , суддя підставно виходив із того, що між сторонами

тривалий час існує конфлікт, з приводу спільного проживання.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за встановлених обставин, та відсутності доказів, які б об`єктивно свідчили про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, відсутні правові підстави для його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Відомості, які зазначені у протоколі та містяться у матеріалах справи, та поведінка ОСОБА_2 , яка відображалася у формі дій та висловлювань, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та заяві ОСОБА_1 не є проявом домашнього насильства у формі психологічного насильства по відношенню до ОСОБА_3 , оскільки у такому разі відсутнє, як саме заподіяння шкоди, так і його можливе заподіяння психологічному здоров`ю ОСОБА_3 .

Також апеляційний суд вважає правильним висновки суді першої інстанції про відсутність у матеріалах справи доказів порушення ОСОБА_2 заборонного припису. Крім того у протоколі не зазначено, який саме заборонний припис порушив ОСОБА_2 , та які самі дії він вчинив, які б свідчили про порушення заборонного припису.

Крім того апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять підтверджень про перебування ОСОБА_2 у стані алкогольного сп`яніння 06.12.2024 про, що зазначено у протоколі серії ВАД №319567 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с. 1).

Всупереч вимогам ст. 251 КУпАП, особою уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення, не надано суду доказів на підтвердження вищевказаних обставини (з приводу заподіяння чи можливого заподіяння шкоди психологічному здоров`ю, порушення заборонного припису), як і не містять такої інформації виклад сформульованого звинувачення, викладених у протоколах.

Доводи апелянта про те, що дії ОСОБА_2 підпадають під ознаки психологічного насильства та ним було порушено заборонний припис, апеляційний суд відхиляє, оскільки такі твердження носять характер припущень, не підтверджені належними та допустимим доказами.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду, викладені у постанові і слугували б підставами для її скасування, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Оскільки за результатами апеляційного розгляду підстав для скасування постанови суду не встановлено, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову Франківського районного суду м. Львова від 28 січня 2025 року без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Постанову судді Франківського районного суду м. Львова від 28 січня 2025 року, якою провадження у справі відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст.173-2 КУпАП закрито, залишити без змін, апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_1 без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Урдюк Т.М.