Дата документу Справа № 317/4701/24
запорізький апеляційний суд
Провадження №33/807/332/25Головуючий у 1-й інстанції Яцун О.С.
Єдиний унікальний №317/4701/24Доповідач в 2-й інстанції Гончар О.С.
Категорія ч.2 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2025 року м.Запоріжжя

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Гончар О.С., за участі захисника Воропаєва В.В., діючого в інтересах ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Воропаєва Віталія Вячеславовича на постанову судді Заводського районного суду м.Запоріжжя від 27 листопада 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає у АДРЕСА_1 ),

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ

Згідно з постановою суду, 18.08.2024 року о 10 год. 16 хв. по вул.Скворцова, 1 у м.Запоріжжі водій ОСОБА_1 , будучи особою, яка протягом року піддавалася передбаченому ст.130 КУпАП адміністративному стягненню, керуючи транспортним засобом «Ford Tourneo» н.з. НОМЕР_1 , відмовився від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України.

ОСОБА_1 визнано винним за ч.2 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 34 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 гривень.

В апеляційній скарзі захисник Воропаєв В.В. просив скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 у зв`язку з вчиненням дій особою в стані крайньої необхідності.

Свої вимоги мотивував тим, що постанова суду є незаконною, оскільки судом не в повній мірі враховано всі обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення.

Захисник зазначає, що виявлені ознаки наркотичного сп`яніння у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, були лише припущенням поліцейського.

ОСОБА_1 є військовослужбовцем ЗСУ. У останнього не було часу на проходження огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я, бо він дуже поспішав, їхав за обладнанням, при цьому інших водіїв, які могли виконати дане службове завдання, не було.

Відтак, з урахуванням військової агресії рф, високої інтенсивності бойових зіткнень та важливості своєчасного доставлення боєприпасів та іншого обладнання до місць виконання бойових завдань, що знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з відсіччю атак та збереження життя і здоров`я особового складу ЗСУ, апелянт наполягає на тому, що за викладених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності.

До початку апеляційного розгляду захисником надано довідку т.в.о. командира В/Ч НОМЕР_2 від 22.01.2025 року №435 про те, що 18.08.2024 року молодший сержант ОСОБА_1 переміщався на автомобілі «Ford Tourneo» н.з. НОМЕР_1 для виконання службового завдання (із деталізацією його виду) з метою захисту Батьківщини та збереження життя та здоров`я військовослужбовців. Інших військовослужбовців на вищезазначене завдання залучити було неможливо.

У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з`явився. Про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги його було повідомлено у відповідності до Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу в електронній формі, затвердженого наказом ДСА України від 23.01.2023 року за №28, за допомогою SMS-повідомлення. Відповідно до ч.6 ст.294 КУпАП неявка ОСОБА_1 до суду не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги за його відсутності в судовому засіданні.

Заслухавши захисника Воропаєва В.В., діючого в інтересах ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні; перевіривши матеріали справи, наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 судом виконано вимоги ст.ст.280, 283 КУпАП, повно та всебічно розглянуто обставини справи, дотримано вимоги щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення.

Рішення суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується відомостями, які зазначені у

- протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №985966 від 18.08.2024 року, підписаному особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, відповідно до якого водій ОСОБА_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння;

- направленні на огляд водія транспортного засобу до КНП «ОКЗНПД та СЗХ» ЗОР з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 18.08.2024 року, відповідно до якого у ОСОБА_1 виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, огляд не проводився у зв`язку з відмовою водія;

- довідці щодо повторності вчиненого ОСОБА_1 передбаченого ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення; постанові Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12.02.2024 року відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП (справа №362/142/24);

- долученим до матеріалів справи відеозаписом.

У зв`язку з чим у апеляційного суду відсутні підстави сумніватися в тому, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини мали місце.

Об`єктивна сторона поставленого у провину ОСОБА_1 адміністративного правопорушення проявляється у відмові особи, яка керує транспортним засобом та протягом року піддавалася передбаченому ст.130 КУпАП адміністративному стягненню, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та відмови водія від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння за викладених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин ніким не заперечується.

Підстави, умови та порядок проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння регламентовано ст.266 КУпАП, п.2.5 ПДР та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС/МОЗ №1452/735 від 09.11.2015 року (в подальшому "Інструкція").

Відповідно до п.2 Розділу I Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаки наркотичного сп`яніння, які стали підставою для вимоги про проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння, викладено у протоколі про адміністративне правопорушення та направленні на огляд з метою виявлення стану сп`яніння.

Згідно із п.12 розділу ІІ Інструкції у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного сп`яніння, згідно з визначеними в п.4 розділу І Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Відмовляючись від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 , будучи особою, яка протягом року піддавалася передбаченому ст.130 КУпАП адміністративному стягненню, тим самим порушив вимоги п.2.5 ПДР та вчинив передбачене ч.2 ст.130 КУпАП адміністративне правопорушення.

Суд апеляційної інстанції акцентує увагу на тому, що відповідно до п.2.5 ПДР проведення огляду на стан сп`яніння на вимогу поліцейського є обов`язком водія, при цьому жоден із нормативних документів не дає водієві або його захиснику права оспорювати таку вимогу поліцейського.

Апеляційний суд зауважує, що мотиви відмови від проходження огляду на стан сп`яніння не мають значення для висновків про наявність в діях водія складу вказаного адміністративного правопорушення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про дії ОСОБА_1 в стані крайньої необхідності, апеляційний суд зауважує наступне.

Відповідно до положень ст.17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності не підлягає адміністративній відповідальності.

Згідно зі ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Крайня необхідність - це випадок зіткнення двох інтересів, які рівною мірою охороняються законом, і при якій заради збереження більш важливого інтересу, заподіюється шкода меншому інтересові.

Крайню необхідність можна визнати правомірною лише за наявності наступних обставин (ознак): небезпеку не може бути усунуто іншим шляхом, окрім як заподіянням шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Заподіяна в стані крайньої необхідності шкода повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої не може бути виправдано станом крайньої необхідності. Зокрема, не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від фактичних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинно бути покладено як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Доводи апеляційної скарги про вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 в стані крайньої необхідності є непереконливими, враховуючи наступне.

Згідно з постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12.02.2024 року за ч.1 ст.130 КУпАП на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік (справа №362/142/24).

Вказане судове рішення набрало законної сили та у встановленому законом порядку ніким не оскаржувалось.

Апеляційний суд зауважує, що під час події, яка сталася 18.08.2024 року, ОСОБА_1 керував транспортним засобом, вже будучи позбавленим такого права.

За що того ж дня відносно ОСОБА_1 уповноваженою особою УПП в Запорізькій області ДПП НПУ було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху за ч.4 ст.126 КУпАП. Відомостей про оскарження у встановленому законом порядку зазначеного рішення суб`єкта владних повноважень та його скасування апеляційному суду надано не було.

Станом на момент вчинення інкримінованого в рамках даної справи передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , будучи позбавленим права керування транспортними засобами згідно судового рішення, взагалі не мав права керувати й автомобілем «Ford Tourneo» н.з. НОМЕР_1 , у тому числі під час виконання ним обов`язків військової служби та службових завдань.

За таких обставин, відомості про виконання особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, обов`язків військової служби та службових завдань пов`язаних із незаконним керуванням транспортним засобом, на що посилався апелянт в апеляційній скарзі, не є підставою для визнання дій водія під час його відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння такими, що були вчинені в стані крайньої необхідності у розумінні ст.18 КУпАП. В апеляційній скарзі не зазначено і під час апеляційного розгляду не встановлено обставин настання неминучої небезпеки, виникненню якої б запобігав ОСОБА_1 , незаконно керуючи транспортним засобом і відмовляючись від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Більш того, ОСОБА_1 було усунуто від подальшого керування транспортним засобом, відтак подальше виконання будь-яких наказів із застосуванням автомобілю «Ford Tourneo» н.з. НОМЕР_1 було неможливим. У зв`язку з чим, поважної причини відмови водія ОСОБА_1 від проходження ним огляду на стан сп`яніння після відсторонення від подальшого керування транспортним засобом не було.

За таких обставин, позиція сторони захисту про те, що ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності, не узгоджується з вимогами закону.

Враховуючи вищевикладене, такі доводи апелянта суд апеляційної інстанції розцінює як спрямований на ухилення від встановленої законом відповідальності спосіб захисту.

У контексті наведених обставин не можна визнати переконливими й виправданими, а отже й достатніми, доводи апеляційної скарги про скасування судового рішення на зазначених підставах.

Відтак, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому у апеляційного суду відсутні підстави вважати, що постанова прийнята судом першої інстанції без урахування всіх фактичних обставин справи.

Накладене судом першої інстанції адміністративне стягнення за вчинене ОСОБА_1 порушення Правил дорожнього руху узгоджується з вимогами ст.33 КУпАП, а також відповідає передбаченій ст.23 КУпАП меті стягнення - вихованню особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, та запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть скасування постанови суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду справи не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу захисника Воропаєва Віталія Вячеславовича залишити без задоволення.

Постанову судді Заводського районного суду м.Запоріжжя від 27 листопада 2024 року в цій справі щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.С. Гончар