Справа № 149/336/25
Провадження №3-зв/149/1/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2025 року м. Хмільник

Суддя Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області Робак М..В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді Войнаревича М.Г. у справі про адміністративне правопорушення № 149/336/25 відносно ОСОБА_1 за ст. 173 КУпАП,

ВСТАНОВИЛА:

27.02.2025 року на адресу суду надішла заява від ОСОБА_1 про відвід судді Вайнаревича М.Г. у справі про адміністративне правопорушення № 149/336/25 відносно ОСОБА_1 за ст. 173 КУпАП, посилаючись на норми цивільно -процесуального законодавства, яка мотивована тим, що Хмільницьким міськрайонним судом під головуванням судді Войнаревича М.Г. ухвалено рішення в цивільній справі № 149/3579/13-ц про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, факту прийняття спадщини, факту спільного проживання та визнання права власності на спадкове майно. З вказаним рішенням заявниця не згідна, а тому прийшла до суду знайомитись з матеріалами справи. Проте їй було відмовлено, тому у неї виник спір з суддею Войнаревичем М.Г., що свідчить про наявність підстав для відводу судді при розгляді адміністративного протоколу стосовно заявниці.

В судове засідання заявниця та її представник не з"явились, що не є перешкодою для розгляду заяви про відвід.

Судом, з метою встановлення обставин, що стали підставою для відводу судді Войнаревича М.Г., витребувано матеріали справи про адміністративне правопорушення за ст. 173 КУпАП відносно заявниці.

Дослідивши заяву про відвід судді та матеріали справи про адміністративне правопорушення, в тому числі відеозапис, зазначаю наступне.

Відповідно до положень ч.2 ст.7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі додержання законності.

У пункті 4 рішення Ради суддів України №34 від 08.06.2017 роз`яснено, що у разі необхідності врегулювання суддею конфлікту інтересів при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, з огляду на відсутність норм, що визначають правила відводу (самовідводу), до внесення змін до чинного законодавства, суддя може застосовувати чинні процесуальні норми за аналогією враховуючи засади судочинства, передбачені Конституцією України та міжнародні стандарти щодо незалежності суддів, неупередженості та безсторонності судочинства.

Згідно ч.1 ст.2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Оскільки у вказаному Кодексі відсутні норми, що регулюють порядок вирішення питання про відвід (самовідвід) судді, а тому діє аналогія закону та в даному випадку слід керуватися нормами КПК України.

У відповідності з ч.ч. 1, 2 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституціїі законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» (№ 33949/02, § 49-52, від 09 листопада 2006 року) зазначено, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд, як такий, та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

У справі «Ветштан проти Швейцарії», рішення від 28.10.1998 вказано, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Отже, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, за наявності до того підстав, повинен заявляти самовідвід.

Норма про відвід гарантує неупередженість у здійсненні правосуддя, запобігає можливості скасування рішень за мотивами незаконності складу суду, заінтересованості певних суб`єктів, що з`ясувалися під час перевірки справи вищестоящими інстанціями.

В ухвалі від 01.07.2022 (справа № 369/2874/20), Верховний Суд вказав, що оцінюючи, чи наявні підстави для відводу за суб`єктивним критерієм, суд повинен встановити, чи існують будь-які підстави стверджувати, що суддя має та виявляє особисту упередженість під час розгляду справи. Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного.

За об`єктивним критерієм судом підлягає з`ясуванню, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним у цьому є те, чи є побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно підтвердженими.

Суд звертає увагу, що вичерпний перелік підстав для відводу судді передбачений ст.75 КПК України.

Так, частиною 1 вказаної статті передбачено, що суддя не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваною, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення судді для розгляду справи.

Як на підставу для відводу судді Войнаревича М.Г., заявниця покликається на її незгоду з рішенням суду у цивільній справі та наявністю конфлікту між нею та суддею під час її перебування у приміщенні суду.

Вирішуючи заяву про відвід судді, суд не вправі надавати оцінку законності та обгрунтованості судового рішення, ухваленого під час розгляду цивільної справи, оскільки такими повноваженнями наділені лише суди апеляційної та касаційної інстанції.

Тобто незгода особи з рішенням суду в цивільній справі не може бути підставою для відводу суду у справі про адміністративне правопорушення.

Також, оглядаючи відеозапис, що долучений до матеріалів справи про адміністративне правопорушення, встановлено, що заявниця мала конфлікт з працівниками суду, виражалась нецензурною лайкою. Однак, її спілкування з суддею Войнаревичем М.Г. не зафіксовано, інших доказів її конфлікту з суддею не надано.

Жодних доказів, що суддя Войнаревич М.Г. при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності проявляв ознаки упередженості щодо особи, останньою не наведено та судді не надано.

Суддя, проаналізувавши всі доводи, викладені у заяві, приходить до висновку, що твердження ОСОБА_1 щодо упередженості судді Войнаревича М.Г. є безпідставними та надуманими, а також не передбачені в переліку обставин, які виключають участь судді в розгляді справи, а тому вважає, що заява Штоюнди С.І. про відвід судді Войнаревича М.Г у справі про адміністративне правопорушення №149/336/25 не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 75-83 КПК України, суддя-

ПОСТАНОВИЛА:

Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Войнаревича М.Г. у справі про адміністративне правопорушення № 149/336/25 залишити без задоволення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: Марина РОБАК