"04" березня 2025 р. Справа № 363/142/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Дьоміна О.П., розглянувши матеріали, які надійшли з Вишгородського РУП ГУ НП в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ст. 124 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської області надійшов адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП.

Так зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №680843 від 03.01.2025 року слідує, що 03.01.2025 року о 17 год. 20 хв. на а/д Вишгород-Ровжі (поворот на с. Лебедівка), водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen Caddy», д/н НОМЕР_1 , не був уважний, не слідкував за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого здійснив наїзд на причіп н.з НОМЕР_2 , який знаходився на транспортному засобі марки «Chevrolet», д/н НОМЕР_3 , та перебував на проїжджій частині, внаслідок чого причіп та транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

В провину водію ОСОБА_1 ставиться порушення ним п. 2.3, п. 12.1, п. 13.1 ПДР України та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Під час розгляду справи в суді захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвокат Конюшко Д.Б. та сам ОСОБА_1 з обставинами, викладеними в протоколі категорично не погодились та просили суд закрити провадження по справі, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Так, в письмовому клопотанні адвокат Конюшко Д.Б. вказав, що дійсно водій ОСОБА_1 03.01.2025 року орієнтовно о 17 год. 20 хв. керував транспортним засобом марки «Volkswagen Caddy», д/н НОМЕР_1 , на перехресті до с. Лебедівка. На дорозі було відсутнє як штучне та і природнє освітлення. Як згодом виявилось, на смузі руху транспортного засобу ОСОБА_1 , без жодних ознак освітлення, перебував причіп, який стояв перпендикулярно руху водія ОСОБА_1 . Виявивши перешкоду, ОСОБА_1 одразу застосував екстрене гальмування та виворіт керма, однак відстані до перешкоди не вистачило, щоб уникнути зіткнення. Крім того, водій ОСОБА_1 не втрачав можливості керування транспортним засобом, автомобіль не був в заносі, а тому в такій ситуації порушення ним п. 12.1 ПДР України є неможливим. Також, причіп не рухався в тій самій смузі, що і водій ОСОБА_1 , а тому порушити п. 13.1 ПДР, також було неможливо. Відповідно до тих дорожніх умов, для водія ОСОБА_1 мала місце саме небезпека для руху (рухомий об`єкт) і, відповідно до п. 12.3 ПДР водій мав виключно гальмувати після об`єктивного виявлення перешкоди, що і було зроблено останнім, однак відстані до іншого об`єкта не вистачило. На підставі наведеного адвокат Конюшко Д.Б. вважає, що провадження по справі має бути закрито, у зв`язку з відсутністю в діях водія складу адміністративного правопорушення.

Інший учасник ДТП, водій автомобіля марки «Chevrolet», д/н НОМЕР_3 ОСОБА_2 суду пояснив, що він дійсно 03.01.2025 року на автодорозі Вишгород-Ровжі, поворот на с. Лебедівку, керував автомобілем «Chevrolet», д/н НОМЕР_3 з причіпом н.з НОМЕР_2 та здійснив стоянку на проїжджій частині, при цьому на його транспортному засобі була включена аварійна сигналізація, автомобіль стояв з включеними габаритними вогнями, також він подавав сигнал ближнім світлом фар для того, щоб автомобіль що наближався вчасно зреагував та почав гальмувати. Оскільки водій ОСОБА_1 рухався на автомобілі «Volkswagen Caddy», д/н НОМЕР_1 з великою швидкістю, то не зміг вчасно зреагувати та уникнути зіткнення.

Вислухавши представника особи, яка притягається до відповідальності, самого ОСОБА_1 та іншого учасника ДТП ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного:

Так, відповідно до ст. 1 КУпАП України, завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За нормою ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який визначає людину, її права та свободи найвищою цінністю в державі, що обумовлює можливість обмеження її прав та свобод лише при неухильному дотриманні законодавства України та лише за наявності вини. Тобто особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури.

Принцип «поза розумним сумнівом», сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України». Так, у відповідності до цього рішення, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Виходячи з рішень ЄСПЛ - розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена ст. 62 Конституції України.

Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948 р. та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 р., ратифікованою Україною 17.07.1997 р. передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Так, згідно п. 4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року за N23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Рішення Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства України згідно зі ст. 14 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Так, Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п. 21 свого рішення у справі «Надточий проти України від 15 травня 2008 року» ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р., з наступними змінами, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ.

Відповідно до вимог ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 124 КУпАП визначено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Диспозиція сформульованої норми є бланкетною, а тому обставинами, що підлягають з`ясуванню, є те, в чому саме виразилося порушення особою правил дорожнього руху і, чи наявна вина особи у цьому порушенні.

Так, відповідно до вимог ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух» - учасники дорожнього руху повинні знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, ПДР України та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з п. 2.3 ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: a) перед виїздом перевірити та забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу; б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; в) на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними та не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів; г) під час руху на мотоциклі або мопеді бути в застебнутому мотошоломі й не перевозити пасажирів без застебнутих мотошоломів; ґ) не забруднювати проїзну частину та смугу відведення автомобільних доріг; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху; е) повідомляти дорожньо-експлуатаційним організаціям або уповноваженим підрозділам Національної поліції про виявлені факти створення перешкод для дорожнього руху; є) не вчиняти дій, внаслідок яких може бути пошкоджено автомобільні дороги та їх складові, а також завдано шкоди користувачам.

Згідно п. 12.1 ПДР України під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Згідно п. 13.1 ПДР передбачено, що водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Під час розгляду цієї справи судом, ОСОБА_1 та його представник заперечувати проти обставин, викладених в протоколі, посилаючись на те, що водієм ОСОБА_1 не було порушено інкриміновані йому зазначені пункти ПДР України.

Так, п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року за №14 звернуто увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників. При розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. 247 і ст. 280 КУпАП.

Суд звертає увагу на те, що згідно зі ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є зокрема: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

При цьому відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати в першу чергу: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні.

Також ст. 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, в даному випадку, розглядаючи адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 , суд шляхом ретельного дослідження доказів повинен встановити, чи дійсно цей водій порушив п. п. 2.3, 12.1, 13.1 ПДР та чи перебуває таке порушення у причинному зв`язку з наслідками ДТП.

Так, відповідно до ст. ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП - доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №680843 від 03.01.2025 року слідує, що 03.01.2025 року о 17 год. 20 хв. на а/д Вишгород-Ровжі (поворот на с. Лебедівка), водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen Caddy», д/н НОМЕР_1 , не був уважний, не слідкував за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого здійснив наїзд на причіп н.з НОМЕР_2 , який знаходився на транспортному засобі марки «Chevrolet», д/н НОМЕР_3 , та перебував на проїжджій частині, внаслідок чого причіп та транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним цього правопорушення за ст. 124 КУпАП, органом поліції до протоколу додано: копією протоколу серії ААД №680842 від 03.01.2025 року, схему місця ДТП від 03.01.2025 року, пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , копією посвідчення водія особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та водія ОСОБА_2 .

Зі змісту письмових пояснень водія ОСОБА_1 , доданих до протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що він дійсно керував зазначеним в протоколі транспортним засобом та, рухаючись з м. Вишгород в напрямку с. Ровжі, за поворотом на с. Лебедівка, в не освітленому місці, не встиг загальмувати та здійснив зіткнення з причепом, що знаходився поперек смуги руху.

Згідно висновку експерта за результатами проведення авто технічної експертизи, що проведена на підставі заяви адвоката Конюшко Д.Б., що представляє інтереси ОСОБА_1 за №25/25 від 07.02.2025 року слідує, що в даній дорожній обстановці дії водія автомобіля Chevrolet, р/н НОМЕР_3 , з причепом р/н НОМЕР_2 , ОСОБА_2 не відповідали вимогам п. 15.2 ПДР України і з технічної точки зору, знаходились в причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки та зіткненням з автомобілем Volkswagen, р/ НОМЕР_4 ; в даній дорожній ситуації дії водія автомобіля Volkswagen, р/н НОМЕР_1 ОСОБА_1 п. 12.1, 13.1 ПДР України не регламентуються, тому в діях водія Volkswagen, р/н НОМЕР_1 , невідповідностей п. 12.1, 13.1 ПДР України не вбачається.

При цьому експерт зазначив, що відповідно до вихідних даних, в даній дорожній обстановці водій автомобіля Volkswagen, р/н НОМЕР_1 ОСОБА_1 при виникненні небезпеки для руху, у вигляді причепу р/н НОМЕР_2 , який стояв на проїзній частині, повинен був застосувати екстрене гальмування. Як відомо із вихідних даних, в даній обстановці водій ОСОБА_1 жодних обмежень швидкості руху не допускав і контролю над автомобілем не втрачав. Із зазначеного слідує, що він, перебуваючи в аварійній обстановці, застосовує гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху, виконуючи вимоги п. 12.3 ПДР, яку для нього своїми одноосібними діями створив водій ОСОБА_2 , і допускає зіткнення із причепом р/н НОМЕР_2 не в результаті втрати керування, а внаслідок виконання вимог п. 12.3 ПДР. У зв`язку з тим, що в аварійній дорожньо-транспортній ситуації виникає як небезпека для руху, так і небезпека для життя водія, а ПДР не містять рекомендацій про те, як діяти водію з метою самозбереження, то остаточна оцінка дій водія ОСОБА_1 в частині гальмування із одночасним маневруванням виходить за межі дослідження та не регламентується вимогами п. 12.1 ПДР. Крім того, водій ОСОБА_1 здійснював прямолінійний рух по займаній смузі руху, а причеп р/н НОМЕР_2 стояв по середині смуги по якій рухався автомобіль Volkswagen, р/н НОМЕР_1 , чим створив для водія ОСОБА_1 небезпеку для руху. З технічної точки зору в даній обстановці дії водія ОСОБА_1 вимогами п. 13.1 ПДР не регламентуються, оскільки він не здійснював рух за причепом, а рухався прямолінійно по займаній смузі.

За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 18.07.2019 р. у справі за №216/5226/16-а (2-а/216/33/17), притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі за №536/1703/17, адміністративне провадження №К/9901/3839/17 (ЄДРСРУ № 82707106).

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року ЄСПЛ звертає увагу, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків. При цьому стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи додані до протоколу про адміністративне правопорушення докази, суд дійшов висновку, що по даній справі не підтверджено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки факт порушення останнім п. п. 2.3, 12.1, 13.1 ПДР України 03.01.2025 року не знайшов свого підтвердження.

Суд зазначає, що вказані та досліджені судом докази у своїй сукупності не доводять поза «розумним сумнівом» факт наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно п. 1 ст. 247 КУпАП - провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

В даному випадку суд приходить до висновку, що в діях особи відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а відтак провадження у справі підлягає закриттю.

Оскільки, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження по справі, судовий збір на підставі ст. 40-1 КУпАП стягненню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 1, 9, 40-1, 124, 245, 251, 252, 247, 280 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст. 124 КУпАП - закрити, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області на протязі десяти днів з дня її винесення.

Суддя О.П. Дьоміна