Справа № 342/74/25
Провадження № 3/342/78/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року м. Городенка

Суддя Городенківського районного суду Івано-Франківської області Федів Л.М., розглянувши матеріали, які надійшли від Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає по АДРЕСА_1 , керівника ТзОВ "БК ВІТАЛБУД", юрилична адреса платника податків - АДРЕСА_2 (так зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення),

за ч. 2 ст.163-1 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:

До суду повторно поступили матеріали справи про притягнення до адмінвідповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.163-1 КУпАП.

Згідно змісту протоколу про адміністативне правопорушення № 182 від 20 січня 2024 року, який складався працівником ДПІ ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ,будучи керівником ТЗОВ «БК ВІТАЛБУД», несвоєчасно подав податкову декларацію з ПДВ за листопад 2024 р., граничний термін подання якої 21.11.2024, а фактично він її подав 20.11.2024, чим порушив п.п. 49.18.1, п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VI (із змінами та доповненнями).Своїми діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.163-1 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання 04 березня 2025 року не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, у встановленому законом порядку.

Ретельно дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до наступних висновків.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтями 245, 251, 252, 280 КУпАП передбачено, що суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення, та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Згідно вимог ст. 283 КУпАП, постанова судді має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Тобто, протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів, але й актом обвинувачення особи у вчиненні адміністративного правопорушення, що узгоджується із практикою та позицією ЄСПЛ.

При розгляді справи про притягнення конкретної особи до адміністративної відповідальності, саме протокол про адміністративне правопорушення, як процесуальний документ є предметом дослідження та оцінки суддею в судовому засіданні при розгляді справи по суті (ст. 279 КУпАП).

За змістом закону (КУпАП), розгляд справи здійснюється лише щодо особи, відносно якої складений протокол та в межах цього протоколу про адміністративне правопорушення.

Судом встановлено, щозгідно протоколу про адміністративне правопорушення № 182 від 20 січня 2024 року, ОСОБА_1 , будучи керівником ТЗОВ «БК ВІТАЛБУД», несвоєчасно подав податкову декларацію з ПДВ за листопад 2024 р., граничний термін подання якої 21.11.2024, а фактично він її подав 20.11.2024, чим порушив п.п. 49.18.1, п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VI (із змінами та доповненнями).Своїми діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.163-1 КУпАП.

У даному протоколі у графі «притягався до адміністративної відповідальності раніше і за що» не внесено жодного запису, у графі «відповідальність передбачена» зазначено «ч. 1 ст. 163-1 Кодексу України «Про адміністративні правопорушення».

Разом з тим, у супровідному листі Головного управління ДПС в Івано-Франківській області № 4665/09-19-04-06-05 від 17.02.2025, що надійшов разом із матеріалами справи про адміністративне правопорушення, після належного оформлення, зазначено, щодатою складання протоколу є 20.01.2025, відповідальність передбачена статтею 163 прим. 1 ч. 2 КУпАП за вчинення правопорушення - несвоєчасне подання податкової декларації за листопад 2024 року (граничний термін подання 20.12.2024 р., фактично подано 21.12.2024 р.).

Частиною 1 статті 163-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за відсутність податкового обліку, порушення керівниками та іншими посадовими особами підприємств, установ, організацій встановленого законом порядку ведення податкового обліку, у тому числі неподання або несвоєчасне подання аудиторських висновків, подання яких передбачено законами України.

Відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за те ж порушення - передбачена ч. 2 ст. 163-1 КУпАП.

До компетенції суду не відноситься кваліфікації дії особи відповідно до норм законодавства, а суд може тільки розглянути справу в тих межах, в яких кваліфіковані дії особи компетентними органами.

Тобто викладена в протоколі фабула в порушення вимог ч.1 ст.256 КУпАП не містять обов`язкових елементів об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.163-1 КУпАП, що підлягають доказуванню, а тому не відповідає диспозиції цієї норми КУпАП.

Отже, складений у такий спосіб протокол відносно ОСОБА_1 унеможливлює притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.163-1 КУпАП, оскільки наведені в ньому обставини не утворюють складу цього адміністративного правопорушення, навіть за умови їх підтвердження іншими доказами по справі.

Усунути вказані вище істотні порушення вимог закону неможливо в ході судового розгляду, оскільки розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, наведених у протоколі про адміністративне правопорушення, та суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати зазначені в протоколі обставини правопорушення.

Складаючи протокол про адміністративне правопорушення, уповноважена особа зобов`язана довести наявність таких ознак у діях особи, тобто наявність усіх ознак об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбачених диспозицією вказаної статті.

Диспозиція ст. 163-1 КУпАП являється бланкетною, оскільки називає склад правопорушення, але для визначення його ознак відсилає до норм іншої галузі права або нормативних (підзаконних) актів правил, положень, інструкцій.

При цьому, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України ( п.1.1. ст. 1 ПК України).

Згідно ст. 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Документом, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючим органам у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата грошового зобов`язання, у тому числі податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документом, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку у відповідності до ст. 46 ПК України є податкова декларація.

Податкова декларація повинна бути підписана керівником платника податків або уповноваженою особою, а також особою, яка відповідає за ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації до контролюючого органу. У разі ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації безпосередньо керівником платника податку така податкова декларація підписується таким керівником (п. 48.5.1. ПК України).

Відповідальність за неподання, порушення порядку заповнення документів податкової звітності, порушення строків їх подання контролюючим органам, недостовірність інформації, наведеної у зазначених документах, несуть юридичні особи, резиденти або нерезиденти України, які відповідно до цього Кодексу визначені платниками податків, а також їх посадові особи ( ст. 47 ПК України).

З урахуванням вищевикладеного, та беручи до уваги склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 163-1 КУпАП, у вказаній справі доведенню підлягають обставини порушення встановленого законом порядку ведення податкового обліку, особою, яка є керівником або іншою посадовою особою підприємства, установи, організації, що визначені платником податку та перебуває на обліку у контролюючий органах.

На підтвердження вини ОСОБА_1 надано протокол про адміністративне правопорушення та акт перевірки.

Згідно ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Із висновків Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладених в рамках справи № 216/5226/16-а (2-а/216/33/17) вбачається, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а непідтвердження здійснення правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

У матеріалах справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 163-1 КУпАП відсутні відповідні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 був керівником, головним бухгалтером або іншою посадовою особою ТзОВ "БК ВІТАЛБУД", в період, який перевірявся, та є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 163-1 КУпАП.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Виходячи із сталої практики Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Еркапіч проти Хорватії» від 25.04.2013 (Erkapic v. Croatia) з приводу дотримання національними судами під час розгляду справ п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, згідно якої «за відсутності суттєвих підстав для протилежного, поняття справедливого судового розгляду вимагає надавати більшого значення свідченням, наданими у суді, порівняно з протоколами допитів осіб на попередньому слідстві, оскільки останні являють собою, передусім, процес збору стороною обвинувачення інформації на підтримку своєї позиції».

Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях. Таке ж положення закріплено й у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява №16347/02, «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», заява №36673/04, «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016 р.). При цьому Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у вчиненні якого певною особою має доводитися в суді. Також суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. В той же час, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані суду матеріали, суд вважає, що уповноваженими особами Головного управління ДПС в Івано-Франківській області не доведено та не надано належних доказів, що ОСОБА_1 є суб`єктом правопорушення і в його діях наявні ознаки правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 163-1 КУпАП, а тому суд вважає, що відповідно до пункту 1 статті 247 КпАП провадження у справі підлягає закриттю.

Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст. 40-1 КУпАП. Оскільки провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 163-1 КУпАП слід закрити, а судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення сплачується особою, на яку накладено адміністративне стягнення, то судовий збір слід віднести на рахунок держави.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 7, 9, ч. 1 ст. 163-1, 221, 247-249, 268, 283-285, 294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 163-1 КУпАП закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Городенківський районний суд.

Суддя: Федів Л. М.