Провадження № 3/734/341/25 Справа № 734/192/25
ПОСТАНОВА

іменем України

04 березня 2025 року селище Козелець

Суддя Козелецького районного суду Чернігівської області Іванюк Т.І., при секретарі Ієвлевій О.В., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Салманової-Похили Ф.А., розглянувши матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції в Чернігівській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, старшого лейтенанта, зареєстрованого АДРЕСА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП,-

в с т а н о в и в:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серія ЕПР №209907 від 01.01.2025, водій ОСОБА_1 01.01.2025 о 02 год. 10 хв. в с.Кіпті на автодорозі М01 керуючи т.з. не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, тобто не маючи права керування даним т.з., та вчинив правопорушення повторно протягом року, що підтверджується постановою ЕНА 3766338, чим порушив п.2.1 а ПДР.

У судовому засіданні особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, та показав, що є військовослужбовцем, проходить служу на посаді командира реактивної артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 . Посвідчення водія не має, хоча володіє навичками водіння автомобіля. Дійсно 31.12.2024 у вечірній час отримав наказ від командира терміново доставити військові документи до АДРЕСА_2 . Оскільки на той час у підрозділі не було жодного військовослужбовця з посвідченням водія не було, вимушено сів за кермо автомобіля і повіз документи до місця призначення. Доставивши документи повертався до місця несення служби. У с.Кіпті був зупинений поліцейськими, яким пояснив, що виконував невідкладне службове завдання. Однак, відносно нього було складено даний протокол. Вважає, що у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки він діяв вимушено, в стані крайньої необхідності.

Захисник у судовому засідання просила закрити провадження в справі пояснивши, що ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем, керував автомобілем вимушено, для виконання невідкладного службового наказу та діяв у стані крайньої необхідності.

З письмових пояснень старшого помічника відділення вогневої підтримки в/ч НОМЕР_1 майора, ОСОБА_2 , випливає, щ він є безпосереднім начальником (командиром) старшому лейтенанту ОСОБА_1 , командиру реактивної артилерійської батареї в/ч НОМЕР_1 . 31.12.2024 о 20:00 наказ останньому про необхідність доставляння певних службових документів в м.Чернігів, та повернення його до місця розташування підрозділу. ОСОБА_1 в умовах обмеженості часу та у відсутності на той час водіїв у підрозділі, був вимушений власноруч керувати транспортним засобом для виконання даного розпорядження з передачі документів, з чим успішно впорався, не створивши власними діями небезпечних ситуацій та наслідків для оточуючих.

З переглянутого у судовому засіданні відео вбачається, як працівники поліції зупиняють автомобіль під керуванням ОСОБА_1 . Під час спілкування останній пояснює працівникам поліції, що він направляється до місця служби.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Вищевказані у протоколі про адміністративне правопорушення дії, вчинені ОСОБА_3 під час воєнного стану в Україні, введеного на Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2023р. №64/2023, затвердженого відповідним Законом України від 24.02.2023р. №2102-ІХ, який продовжений до теперішнього часу.

Положеннями пункту 2 вищезазначеного Указу Президента України було зобов`язано військове командування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Як вбачається з правових норм статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок, до якого входить, у тому числі, проходження військової служб, полягає у захисті Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України. І це є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ч.1 ст.2 цього Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Приписами пункту 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України встановлено обов`язок військовослужбовця виконати наказ командира сумлінно, точно та у встановлений строк. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Судом встановлено, що 31.12.2024 о 20:00 год., командира реактивної артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 за наказом командира було направлено до м.Чернігов для доставляння службових документів та негайного повернення до свого підрозділу. Оскільки у розташуванні на той час не було військовослужбовців, які мали право керувати транспортними засобами, ОСОБА_1 самостійно поїхав на автомобілі, щоб виконати наказ.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Вищевказані дії вчинені ОСОБА_3 під час воєнного стану в Україні, введеного на Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2023 №64/2023, затвердженого відповідним Законом України від 24.02.2023 №2102-ІХ, який продовжений до теперішнього часу.

Положеннями пункту 2 вищезазначеного Указу Президента України було зобов`язано військове командування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Як вбачається з правових норм статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок, до якого входить, у тому числі, проходження військової служб, полягає у захисті Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України. І це є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 цього Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Приписами пункту 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України встановлено обов`язок військовослужбовця виконати наказ командира сумлінно, точно та у встановлений строк. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Отже, отримавши наказ командування про виконання службових обов`язків, пов`язаних з захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, ОСОБА_1 як військовослужбовець повинен був сумлінно та своєчасно виконати цей наказ. І з огляду на наявні можливості та відповідну обстановку, ним було прийняте рішення про виконання наказу командира саме у той спосіб, який в подальшому став підставою для складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Такі дії вчинені ОСОБА_1 з метою усунення небезпеки, яка загрожує державному порядку, власності, правам і свободам громадян. І при цьому заподіяна шкода (порушення Правил дорожнього руху) є менш значною, ніж відвернена шкода (невиконання наказу командира, що підриває основи військової служби під час введеного в Україні воєнного стану у зв`язку зі збройною агресією російської федерації).

Матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження того, що небезпека вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, могла бути усунута іншими засобами, враховуючи обстановку воєнного часу та суворий обов`язок військовослужбовців дотримуватися приписів Дисциплінарного Статуту ЗСУ та виконувати накази командиру, які пов`язані з обороною України.

Відповідно до ст. 18 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Згідно з п. 4 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони.

Таким чином, проаналізувавши усі встановлені під час розгляду справи обставини, суд приходить до висновку про наявність підстав, передбачених п. 4 ст. 247 КУпАП, для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , оскільки дії вчинені ним у стані крайньої необхідності.

Керуючись ст. ст. 17,18, 126, 247, 283, 284, 287, 288 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст.126 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити відповідно до п. 4 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із вчиненням даного адміністративного правопорушення в стані крайньої необхідності.

Постанова може бути оскаржена протягом 10-денного строку до Чернігівського апеляційного суду через Козелецький районний суд Чернігівської області.

Суддя