Номер провадження: 33/813/498/25
Справа № 518/1996/24
Головуючий у першій інстанції Алєксєєв О.В.
Доповідач Котелевський Р. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Тьосової Я.В.,

захисника Максимчука В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції між Одеським апеляційним судом та з використанням системи «EasyCon» за участю захисника Максимчука В.П. апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ширяївського районного суду Одеської області від 28.11.2024 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючий водієм ПП «Трансзахід Груп», який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.4 ст.130, ч.1 ст.139 КУпАП,

встановив:

Оскарженою постановою на підставі ст.36 КУпАП об`єднано матеріали справи, ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.4 ст.130, ч.1 ст.139 КУпАП, та на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2000 (двох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 34000 (тридцять чотири тисячі) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки, та стягнуто судовий збір 605,60 грн.

Згідно з оскарженою постановою, 05.10.2024 року, о 06:40 год, ОСОБА_1 , на 386 км + 500 м автодороги М-05 «Київ-Одеса», керуючи автомобілем DАF XF 105.460, державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом «Pacton» Т3001, державний номерний знак НОМЕР_2 , перед початком руху не забезпечив правильність розміщення та кріплення вантажу, внаслідок чого під час руху транспортного засобу вантаж висипався на проїжджу частину та завдав автомобілю механічних пошкоджень з матеріальними збитками.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.3а, п.12.1, п.13.1 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

05.10.2024 року, о 06:40 год., ОСОБА_1 , на 386 км + 500 м автодороги М-05 «Київ-Одеса», керуючи автомобілем DАF XF 105.460, державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом «Pacton» Т3001, державний номерний знак НОМЕР_2 , після дорожньо-транспортної пригоди за його участю вживав алкогольні напої горілка «Nemiroff Originals 40 %».

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.10є ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.130 КУпАП.

05.10.2024 року, о 06:40 год, ОСОБА_1 , на 386 км + 500 м автодороги М-05 «Київ-Одеса», керуючи автомобілем DАF XF 105.460, державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом «Pacton» Т3001, державний номерний знак НОМЕР_2 , здійснював перевезення карбаміду гранульованого та не проконтролював під час руху надійність розташування і кріплення вантажу для запобігання його падіння, внаслідок чого відбулося падіння вантажу з кузова напівпричепа на проїжджу частину вулиці та її забруднення ним.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.3б, п.22.2, п.22.3ґ ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.139 КУпАП.

Не погоджуючись із постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи доведеність його винуватості за ст.124, ч.1 ст.139 КУпАП, просить скасувати постанову суду в частині визнання його винуватим за порушення п.2.10є ПДР України та скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, та закрити провадження по справі в цій частині на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Апелянт вказує, що він пройшов огляд на стан сп`яніння на місці ДТП, підписав необхідні документи (роздруківку проходження огляду з використанням приладу «Драгер», Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння), що виключало необхідність направлення його на огляд до закладу охорони здоров`я.

Також апелянт зазначає, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння на місці ДТП та неодноразово вказував, що як до проведення огляду він вживав алкоголь напередодні ввечері, тобто до ДТП, так і після пригоди.

Апелянт вважає, що встановлення поліцейськими факту перебування його в стані алкогольного сп`яніння є порушенням п.2.9а ПДР України та могло бути підставою притягнення його до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, однак виключає його відповідальність за ч.4 ст.130 КУпАП.

Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови суду, посилаючись на те, що розгляд справи в суді першої інстанції відбувся без його участі, копію постанови він отримав 31.12.2024 року, що підтверджується трекінгом поштових відправлень, після чого невідкладно подав апеляційну скаргу.

Судовий розгляд в апеляційному суді проведено за відсутністюОСОБА_1 , який будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення розгляду не подавав.

Захисник Максимчук В.П. повідомив суду, що ОСОБА_1 обізнаний про розгляд справи, однак не має можливості з`явитися в судове засідання, вважав можливим здійснювати розгляд без його участі.

Суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі можливі та необхідні умови для реалізації права учасників на доступ до правосуддя.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та долучені докази; перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи; суд дійшов висновку про таке.

Що стосується клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, судом встановлено таке.

Відповідно до положень ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, або якщо відмовлено у його поновленні.

Як вбачається з матеріалів судової справи, оскаржену постанову винесено 28.11.2024 року, судовий розгляд в місцевому суді проведено за відсутності ОСОБА_1 та його захисника.

04.12.2024 року копію постанови доставлено до електронного кабінету захисника Дупак В.Г., що підтверджується сформованою автоматизованою системою документообігу суду довідкою про доставку електронного документа від 04.12.2024 року (а.с.31 т.1).

Згідно супровідного листа місцевого суду, цього ж дня суд направив копію постанови на поштову адресу ОСОБА_1 .

26.12.2024 року ОСОБА_1 вручена під підпис вказана кореспонденція, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.33 т.1).

Разом з цим, із трекінгу «Укрпошти», де прослідковується весь шлях відправлення-вручення кореспонденції вбачається, що за вказаним у рекомендованому повідомлені номером «774», кореспонденція вручена одержувачу 31.12.2024 року.

09.01.2025 року через відділення «Укрпошти» ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. 15.01.2025 року апеляційна скарга надійшла до місцевого суду та була зареєстрована (а.с.36-43 т.1).

З урахуванням встановлених обставин, суд вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження та забезпечити апелянту право на доступ до правосуддя.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність оскарженої постанови, із посиланням на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи за ч.4 ст.130 КУпАП, судом встановлено таке.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ст.280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.

Враховуючи, що в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не оскаржує законність постанови в частині визнання його винуватим за ст.124 та ч.1 ст.139 КУпАП, апеляційний суд переглядає постанову лише в частині законності притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.130 КУпАП.

Порядок проходження огляду на стан сп`яніння встановлений ст.266 КУпАП, а також затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17.12.2008 року «Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» та «Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою спільним наказом МВС та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року.

Відповідно до ст.266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Відповідно до п.6, 7, 8 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст.266 КУпАП.

Стосовно доводів апелянта про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, суд зазначає наступне.

Положеннями ч.4 ст.130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність завживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

При розгляді справи та винесенні оскарженої постанови місцевий суд не в повному обсязі дотримався вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, не в повній мірі встановив фактичні обставини справи, не перевірив наявність достатніх та допустимих доказів для підтвердження наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП.

Так, зі змісту оскарженої постанови вбачається, що в ході судового розгляду справи, судом досліджені: протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №128913 від 05.10.2024 року; роздруківка результатів тесту приладу «Драгер» від 05.10.2024 року; акт огляду на стан алкогольного сп?яніння з використанням спеціальних технічних засобів та відеозаписи з нагрудної боді-камери працівників поліції.

На підставі вказаних доказів місцевий суд дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд не погоджується з таким рішенням місцевого суду, з огляду на таке.

Згідно з протоколом серії ААД №128913 від 05.10.2024 року, водій ОСОБА_1 , 05.10.2024 року, о 06:40 год., на 386 км + 500 м автодороги М-05 «Київ-Одеса», керуючи автомобілем DАF XF 105.460, державний номерний знак НОМЕР_3 , із напівпричепом «Pacton» Т3001, державний номерний знак НОМЕР_2 , після дорожньо-транспортної пригоди за його участю, вживав алкогольні напої горілка «Nemiroff Originals 40 %», чим порушив вимоги п.2.10 «є» Правил дорожнього руху України.

До протоколу долучений тест приладу «Драгер», а також акт огляду на стан алкогольного сп?яніння з використанням спеціальних технічних засобів, якими зафіксовано результати огляду на стан алкогольного сп?яніння 1,65 ‰.

Із долучених Відділенням поліції №1 Березівського РВП ГУНП в Одеській області до матеріалів справи відеозаписів вбачається, що водій ОСОБА_1 , який будучи причетним до скоєння дорожньо-транспортної пригоди, добровільно пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Drager», показники якого зафіксували 1,65 ‰, що підтверджує перебування особи в стані алкогольного сп?яніння.

Разом з цим, ОСОБА_1 не погодився із результатами тесту газоаналізатора «Drager», після чого працівниками поліції ОСОБА_1 запропоновано проведення огляду на стан алкогольного сп?яніння в закладі охорони здоров?я, але ОСОБА_1 відмовився, мотивуючи відмову необхідністю консультації з адвокатом.

Через певний час, ОСОБА_1 повернувся до працівників поліції та повторно висловив свою незгоду із показниками приладу «Драгер», наполягаючи на наявності у нього стресу після ДТП, та при працівниках поліції почав вживати рідину із пляшки з написом «Nemiroff».

Працівник поліції запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп?яніння в закладі охорони здоров?я, однак ОСОБА_1 повторно відмовився, чим фактично висловив свою згоду з результатами тесту приладу «Драгер». Після цього працівниками поліції відносно ОСОБА_1 був складений протокол за ч.4 ст.130 КУпАП.

Із відеозаписів просліджується чітка послідовність подій, які відбувались 05.10.2024 року, зокрема: порядок проходження огляду ОСОБА_1 на місці ДТП за допомогою газоаналізатора «Drager», результати якого зафіксували показники - 1,65 ‰, а тому відеозапис беззаперечно та поза розумним сумнівом підтверджує факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп?яніння.

Будь-яких фактичних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів достовірність вищевказаного відеозапису стороною захисту апеляційному суду не надано та судом не встановлено.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи справу за протоколом ч.4 ст.130 КУпАП не дотримався вимог ст.ст. 245, 252 КУпАП та не встановив всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, та відповідно, дійшов необґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, з огляду на таке.

З апеляційної скарги ОСОБА_1 та висловленої в судовому засіданні апеляційного суду позиції його захисника Максимчука В.П. вбачається, що сторона захисту наполягає на тому, що ОСОБА_1 вживав алкоголь напередодні ввечері, тобто до події дорожньо-транспортної пригоди, добровільно пройшов огляд на стан алкогольного сп?яніння на місці ДТП з використанням газоаналізатора «Drager», результати якого зафіксували показники - 1,65 ‰, з результатами якого останній погодився, тому не мав обов?язку проходження огляду на стан алкогольного сп?яніння в закладі охорони здоров?я, що свідчить про відсутність в його діях порушення п.2.10 «є» ПДР та відповідно складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП.

Разом з цим, з матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що суд першої інстанції не вжив достатніх заходів щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи, зокрема шляхом належного дослідження відеозаписів з боді-камер працівників поліції, результатів тесту приладу «Драгер» та акту огляду на стан алкогольного сп?яніння з використанням спеціальних технічних засобів. Вказані обставини свідчить про неповноту судового розгляду.

Так, відповідно до матеріалів справи вбачається, що 05.10.2024 року водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем DАF XF 105.460, державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом «Pacton» Т3001, державний номерний знак НОМЕР_2 , спричинив ДТП, що не заперечується та не оскаржується стороною захисту.

Пунктом 2.10 ПДР України передбачені обов`язки водія у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди, зокрема: негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил; не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди; вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди; до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

Факт перебування ОСОБА_1 05.10.2024 року в стані алкогольного сп?яніння, не заперечується стороною захисту та підтверджується матеріалами справи, зокрема результатами тесту газоаналізатора «Драгер» (1,65 ‰), відеозаписами з боді-камер працівників поліції та актом огляду на стан алкогольного сп?яніння.

За таких підстав, у даному випадку підлягає встановленню чи керувала особа транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння (тобто до ДТП), та чи вживала алкогольні напої після дорожньо-транспортної пригоди за його участю, будучи попередженим про необхідність проведення медичного обстеження.

Відповідно до протоколу серії ААД №128913 ОСОБА_1 ставиться в провину те, що він, як водій транспортного засобу, після дорожньо-транспортної пригоди за його участю, вживав алкогольні напої, чим порушив п. 2.10 «є» ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.4 ст. 130 КУпАП.

Однак, доказами, долученими до матеріалів справи поза розумним сумнівом не підтверджується факт вживання ОСОБА_1 алкоголю після ДТП.

Частина 4 статті 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю.

Тобто обов`язковою ознакою об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є вживання алкоголю водієм автомобіля саме після дорожньо-транспортної пригоди за його участю.

У даній справі сторона захисту погоджується лише з тим, що ОСОБА_1 вживав алкоголь перед ДТП, до якої він причетний, після чого добровільно пройшов на місці події огляд на стан алкогольного сп?яніння, результати якого були позитивними. Водночас сторона захисту категорично заперечує вживання ОСОБА_1 алкоголю після дорожньо-транспортної пригоди.

Із відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції вбачається, що ОСОБА_1 після ДТП вживає прозору рідину з пляшки із написом «Nemiroff», однак аналіз вказаної рідини не проводився, тобто факт чи відноситься вказана рідина до алкогольних напоїв залишається недоведеним.

Крім того, на відеозаписах ОСОБА_1 дає поліцейським суперечливі пояснення щодо вмісту пляшки та спожитої ним рідини, зокрема спочатку вказує, що це алкоголь горілка «Nemiroff», а далі заперечує наявність у пляшці алкогольного напою, стверджуючи, що там «водичка».

За таких обставин, враховуючи заперечення ОСОБА_1 , що наявна в пляшці рідина є алкогольним напоєм, за відсутності експертного дослідження вказаної рідини та не проведення огляду пляшки, у апеляційного суду відсутні підстави вважати, що рідина, яку вживав ОСОБА_1 , після ДТП на відеозаписі, є алкогольним напоєм.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що огляд на стан алкогольного сп?яніння ОСОБА_1 після вживання ним невідомої рідини із пляшки «Nemiroff» працівниками поліції не проводився.

За таких обставин місцевий суд безпідставно визнав у якості доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч.4 ст.130 КУпАП результати тесту газоаналізатору «Драгер» від 05.10.2024 року та акт огляду на стан алкогольного сп?яніння з використанням спеціальних технічних засобів, оскільки вказаний огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп?яніння працівниками поліції проводився безпосередньо на місці події після ДТП, тобто до вживання останнім невідомої рідини із пляшки «Nemiroff».

Таким чином, слід констатувати, що матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу того, що ОСОБА_1 після дорожньо-транспортної пригоди до проведення медичного огляду вживав алкоголь.

Апеляційний суд звертає увагу, що само по собі первинне визнання ОСОБА_1 вживання алкоголю та одночасне заперечення цього, не звільняє осіб, уповноважених на складання протоколу, від необхідності підтвердження відповідними доказами тієї обставини, що особа дійсно вживала алкогольні напої після ДТП і до проведення медичного огляду.

Відповідно до ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

За таких обставин, протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №128913 від 05.10.2024 року не може бути визнаний беззаперечним доказом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, оскільки зазначена в ньому інформація не підтверджена належними доказами.

Таким чином, за результатами апеляційного розгляду, судом встановлено, що дії ОСОБА_1 безпідставно кваліфіковані за ч.4 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ст.62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Оскільки під час розгляду справи апеляційним судом не здобуто даних про те, що ОСОБА_1 вживав алкогольні напої саме після ДТП, враховуючи той факт, що правоохоронний орган не долучив до справи достатні та належні докази на підтвердження порушення ним п.2.10 «є» ПДР та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, а також відсутність у суду повноважень на збирання доказів по справі, апеляційний суд приходить до висновку про недоведеність наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП.

Водночас наявні в справі про адміністративне правопорушення докази, а саме: протокол про адміністративне правопорушення; результати газоаналізатору «Драгер» - 1,65‰; акт огляду на стан алкогольного сп?яніння з використанням спеціальних технічних засобів; відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції; пояснення ОСОБА_1 , який не заперечує факт вживання алкогольних напоїв безпосередньо перед подією ДТП та перебування в стані алкогольного сп`яніння на момент ДТП; беззаперечно вказують на наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за кваліфікуючою ознакою - керування особою транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Визначаючи вид адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 , апеляційний суд враховує, що відповідно до вимог ст.ст. 23, 33 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.

Стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених КУпАП України та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Статтею 36 КУпАП передбачено накладення адміністративних стягнень при вчиненні кількох адміністративних правопорушень. Частиною 1 та 2 вказаної норми визначено, що при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Апеляційний суд враховує, що оскарженою постановою від 28.11.2024 року протоколи за ст.124, ч.4 ст.130, ч.1 ст.139 КУпАП відносно ОСОБА_1 були об`єднані в одне провадження.

Призначаючи адміністративне стягнення ОСОБА_1 , відповідно до вимог статей 23, 33 КУпАП, апеляційний суд враховує характер вчинених правопорушень, обставини їх вчинення та особу порушника.

Крім того, слід зазначити, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2017 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки.

З огляду на встановлені апеляційним судом обставини, керуючись положеннями ст.ст. 23, 33 КУпАП, апеляційний суд вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу, змінити оскаржену постанову місцевого суду шляхом викладу абзацу другого резолютивної частини оскарженої постанови в іншій редакції з мотивів, викладених в мотивувальній частині ухвали апеляційного суду, з призначенням відповідно до ст.36 КУпАП адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, яке передбачене санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, визначене як за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, яке буде достатнім та справедливим, та відповідатиме меті адміністративного стягнення по даній справі.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Ширяївського районного суду Одеської області від 28.11.2024 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,визнаний винуватим за ст.124, ч.4 ст.130, ч.1 ст.139 КУпАП змінити.

Викласти абзац другий резолютивної частини постанови Ширяївського районного суду Одеської області від 28.11.2024 року відносно ОСОБА_1 в наступній редакції:

«Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим за ст.124, ч.1 ст.130, ч.1 ст.139 КУпАПта накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік».

В іншій частині постанову місцевого суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення й оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський