ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року м.Кривий Ріг

Суддя Дніпровського апеляційного суду Гришин Г.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за участю:

секретаря судового засідання Сербіної І.В.,

захисника особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності, адвоката Башинського В.П.,

апеляційну скаргу захисника Башинського В.П., який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, яка не працює, зареєстровану: АДРЕСА_1 ,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік; стягнуто в дохід держави судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп., -

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2024 року встановлено, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення ААД № 735983 від 19.06.2024 року, 19 червня 2024 року о 01:20 год. біля буд. 11 на вул. Конрада Гампера у м. Краматорськ Донецької області водій ОСОБА_1 керувала KIA CERATO н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовилася, чим порушила п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги:

В апеляційній скарзі захисник Башинський В.П., який діє в інтересах ОСОБА_1 , просить вважати поважними причини пропуску подачі апеляційної скарги та поновити строк на апеляційне оскарження постанови Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04.11.2024 року по справі № 175/12029/24. В обґрунтування клопотання зазначив, що при наявності у суду 1-ї інстанції клопотання від сторони захисту про намір приймати участь в судовому засіданні за допомогою сайту ВКЗ «Електронний суд», судом 1-ї інстанції було розглянуто справу за відсутності ОСОБА_1 та її захисника Башинського В.П. На неодноразові звернення до суду, ні ОСОБА_1 , ні її захисник копію оскаржуваної постанови не отримали. Не надано судом 1-ї інстанції і відповіді на запит захисника про стан розгляду даної справи. Вважає, що такими діями суд 1-ї інстанції порушив право ОСОБА_1 на безпосередню участь в судовому засіданні, тобто її право на захист.

Просить в апеляційній скарзі постанову суду 1-ї інстанції відносно ОСОБА_1 скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що оскаржена постанова суду 1-ї інстанції винесена на підставі адміністративного матеріалу, який поліцейськими складено незаконно, необґрунтовано, упереджено та не в повному обсязі, як це передбачено чинним законодавством.

Наполягає, що працівниками поліції було порушено процедуру проведення огляду на встановлення стану сп`яніння, оскільки поліцейськими водію ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння виключно на місці зупинки транспортного засобу, і після її відмови, не було запропоновано його пройти в закладі охорони здоров`я, шляхом направлення до відповідного закладу охорони здоров`я. Відповідне направлення відсутнє в матеріалах даної справи.

Звертає увагу, що судом 1-ї інстанції було порушено встановлений чинним законодавством порядок та хронологічну послідовність, за якою працівником поліції має проводитись огляд водіїв на стан алкогольного сп`яніння, а саме: спочатку на місці зупинки лише в разі відмови від такого огляду чи незгоди з його результатом в медичній установі. Порушення такого порядку тягне за собою визнання огляду недійсним.

Зазначає, що на долученому відеозаписі відсутні дата та час проведення відеозйомки, тому вважає його неналежним та недопустимим доказом. Стверджує, що з вказаного відеозапису не вбачається хто саме був за кермом транспортного засобу на момент його зупинки.

Звертає увагу, що другий запис не є безперервним, тобто на ньому не зафіксовано всього перебігу спілкування ОСОБА_1 із поліцейськими, що також вважає підставами визнання такого доказу недопустимим (неналежним).

Зазначає, що в порушення вимог ст. 266 КУпАП ОСОБА_1 не було відсторонено від подальшого керування транспортним засобом. Після складання адміністративних матеріалів поїхала з місця самостійно на своєму автомобілі.

Крім того, зауважує, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може слугувати доказом винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення. А в даній справі до протоколу не додано жодних належних, достатніх та допустимих доказів.

Також, зазначає, що рапорт не може бути допустимим (належним) доказом по справі, оскільки носить лише повідомлення про що-небудь вищій інстанції, керівництву.

Позиції сторін в суді :

В судовому засіданні захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності адвокат Башинський В.П. підтримав апеляційні вимоги захисника та просили їх задовольнити з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Висновки суду:

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вважаю, що строк на апеляційне оскарження постанови суду 1-ї інстанції підлягає поновленню, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Апеляційним судом встановлено, що оскаржувана постанова винесена 04 листопада 2024 року за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та її захисника. З матеріалів справи вбачається, що апеляційна скарга подана через електронну пошту та зареєстрована судом 23 грудня 2024 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження. Разом з тим, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні відомості про отримання ОСОБА_2 та її захисником Башинським В.П. копії оскаржуваної постанови, а також ураховуючи вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України стосовно забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання захисника Башинського В.П. та вважає необхідним поновити строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений не з вини апелянта, і розцінює обставини, на які він посилається, як поважні.

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245 КУпАП).

На підставі ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

ОСОБА_3 визнано винним в тому, що він керував транспортним засобом з явниким ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: характерний запах алкоголю із порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП.

Аналіз диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП вказує на те, що до відповідальності може бути притягнуто водія транспортного засобу у якого виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, і який відмовився від проходження огляду на стан такого сп`яніння у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду встановлена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року.

Відповідно до п. 2 р. 1 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»,затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 р. огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до п.п. 7, 8, 12, 13 розділу ІІІ Інструкції проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини є обов`язковим.

Згідно зі п.п. 3, 4 р. 1 Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. А ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Аналіз матеріалів даної справи свідчить, що суд 1-ї інстанції при її розгляді дотримався зазначених вимог закону та вірно прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вимоги апеляційної скарги про необхідність закриття провадження за відсутності складу правопорушення в діях ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безпідставними, а вина підтверджується дослідженими судом 1-ї інстанції доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №735983 від 19.06.2024 року, в якому викладені обставини скоєного правопорушення. Так, протокол про адміністративне правопорушення складено уповноваженою особою, він містить всі необхідні реквізити та його зміст відповідає вимогам ст. 256 КУпАП України. Вказаний протокол містить підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та інформацію, що до протоколу додається рапорт, відеофіксація на технічні засоби: Motorola Solution VB №400 №472576 та мобільний телефон iPhone НОМЕР_2 . Особа, щодо якої складений протокол, ознайомлена зі своїми правами, передбаченими ст.268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, що підтверджується відповідним підписом зазначеним в протоколі. Пояснень до протоколу ОСОБА_1 не зазначила;

- відеозаписом, доданим до протоколу про адміністративне правопорушення, на якому зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку;

- рапортом працівника поліції, в якому відображено про повідомлення про причини зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 та події, що мали місце за участі працівника поліції та водія ОСОБА_1 .

Апеляційний суд вважає вказані докази належними, допустимими, які доповнюють одне одного та підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Беручи до уваги факт допустимості та належності зазначених доказів, апеляційний суд враховує положення ст. 251 КУпАП, відповідно до якої доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розгляд та надання оцінки всім доказам та їх джерелам, в тому числі протоколу про адміністративне правопорушення, відеозапису подій, що мали місце 19 червня 2024 року за участю ОСОБА_1 , здійснюється під час розгляду судом питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Оцінювати з погляду допустимості можна лише докази, тобто фактичні дані, на підставі яких встановлюються наявність чи відсутність фактів та обставин, важливих для ухвалення рішення, а не саме по собі джерело доказів. На цьому наголосив Касаційний кримінальний суд у постанові від 11 липня 2023 року по справі №275/368/19.

В обґрунтування оскарженої постанови, суд першої інстанції в сукупності з іншими доказами у справі, надав їм належну та повну оцінку, що не суперечить висновкам Верховного Суду, викладених у постанові від 08.07.2020 року у справі № 463/1352/16-а (провадження №К/9901/21241/18).

Апеляційний суд погоджується з висновками суду 1-ї інстанції щодо відхилення доводів апелянта про те, що працівниками поліції порушені вимоги ст. 266 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 не відмовлялась від проходження огляду на встановлення стану сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, оскільки працівниками поліції їй не було запропоновано пройти такий огляд на місці зупинки транспортного засобу.

Так, з наданих відеозаписів вбачається, що ОСОБА_1 категорично відмовилася від проходження огляду на стан сп`яніння в будь який спосіб, тобто як на місці, так і в медичній установі, повідомивши, що розуміє, що відбувається, та розуміє наслідки такої відмови (відеозапис, починаючи з 0:01:47).

Зафіксовано на відеозаписі і роз`яснення працівником поліції прав та обов`язків ОСОБА_1 , передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, та повідомлено про відсторонення від керування транспортним засобом (відеозапис, починаючи з 0:05:50).

Крім того, дослідженими відеозаписами спростовуються твердження сторони захисту, що в матеріалах справи відсутні докази керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 . Так, з відеозапису, починаючи з 0:01:07, вбачається, що після зупинки транспортного засобу, саме ОСОБА_1 вийшла з водійського сидіння. Крім того, протягом всього часу спілкування з працівниками поліції, не висловлювала заперечень або незгоди з цього приводу.

Апеляційний суд погоджується з доводами сторони захисту, що долучені відеозаписи дійсно є небезперервними, проте на відеозаписі зафіксовано безперервно всю процедуру огляду водія на встановлення стану сп`яніння та відмову водія ОСОБА_1 від проходження в установленому законом порядку такого огляду. Тому доводи апеляційної скарги сторони захисту з цих підстав є необґрунтованими.

Таким чином, під час судового розгляду достовірно встановлено, що поліцейський виконав всі вимоги чинного законодавства і вжив всі можливі дії в межах закону, порушень з його боку встановлено не було, у свою чергу водій ОСОБА_1 не виконала свій обов`язок, передбачений п. 2,5 ПДР не пройшла на вимогу поліцейського в установленому порядку огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Враховуючи вищенаведені докази у їх сукупності, а не лише протокол про адміністративне правопорушення та рапорт, судом встановлено, що дослідженні під час судового розгляду докази повністю підтверджують ті обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, які викладені в адміністративному протоколі, складеному стосовно неї, і є безсумнівними доказами порушення ним п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази та порушення вимог закону, які б спростовували висновки суду і були б підставами для зміни або скасування судового рішення.

Отже, місцевим судом зроблено обґрунтований висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 1 ст.130 КУпАП у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, відповідає положенням ст. ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення, є адекватним вчиненому і відповідає особі правопорушника.

Постанова суду 1-ї інстанції винесена з дотриманням вимог ст.ст. 283, 284 КУпАП, є законною та обґрунтованою, тому підстав для задоволення апеляційних вимог захисника Башинського В.П. та скасування постанови суду 1-ї інстанції, немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити захиснику Башинському В.П., який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , строк на апеляційне оскарження постанови судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційну скаргу захисника Башинського В.П. залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Г.А. Гришин