Справа № 473/910/25
П О С Т А Н О В А

іменем України

"04" березня 2025 р. місто Вознесенськ

Суддя Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області Дробинський О.Е.,

з участю секретаря судового засідання Жирун Н.О.,

розглянув справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, має інвалідність третьої групи з дитинства, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

РНОКПП НОМЕР_1

за ч.4 ст.121 КУпАП

В С Т А Н О В И В :

До Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області надійшла справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч.4 ст.121 КУпАП. Відповідно до тексту протоколу серії ЕПР1 номер №244364 від 11 лютого 2025 року, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 11 лютого 2025 року о 17:35:59 годині в селі Прибужани Вознесенського району Миколаївської області по вулиці Одеска, в районі житлового будинку №33, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом легковим автомобілем моделі «ВАЗ 2103» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , з причепом без номерного знаку, в якому відсутні передбачені конструкцією грязезахисні фартухи та бризковики. Правопорушення вчинено протягом року повторно, оскільки ОСОБА_2 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП постановою Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області серії БАД номер №860573 від 28 серпня 2024 року, чим порушив п.31.4.7. е/ ПДР України, тобто керував транспортним засобом, у якого відсутній передбачений конструкцією бампер, або задній захисний пристрій.

Дії водія ОСОБА_2 посадовою особою Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області, якою складено протокол про адміністративне правопорушення, кваліфіковано як порушення п.31.4.7. е/ ПДР України, тобто керування транспортним засобом, у якого відсутній передбачений конструкцією бампер, або задній захисний пристрій, та за ч.4 ст.121 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_2 вину не визнав та пояснив, що дійсно 11 лютого 2025 року приблизно о 17:30 годині в селі Прибужани Вознесенського району Миколаївської області по вулиці Одеська, в районі житлового будинку №33, він керував транспортним засобом легковим автомобілем моделі «ВАЗ 2103» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 . При цьому, перед зупинкою керованого ним транспортного засобу працівниками поліції, на вулиці Одеській в селі Прибужани Вознесенського району він загубив передній бампер від автомобіля, на якому був закріплений державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 . Він при працівниках поліції на вулиці Одеській відшукав загублений ним передній бампер від автомобіля, на якому був закріплений державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 та при працівниках поліції усунув даний недолік щодо технічного стану керованого ним транспортного засобу легкового автомобіля моделі «ВАЗ 2103» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 . При цьому задній бампер на керованого ним автомобілі був в наявності, а встановлення заднього захисного пристрою на автомобілі моделі «ВАЗ 2103» не передбачено заводом виробником в місті Тольяті. В зв`язку з чим, в судовому засіданні ОСОБА_2 вважав, що ним не були порушені вимоги п.31.4.7. е/ ПДР України.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

На підставі ст. 252 зазначеного Кодексу суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суд вважає, що вина ОСОБА_2 в скоєнні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.121 КУпАП не може грунтуватися на досліджених в судовому засіданні доказах.

Суддя районного суду при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідно до ст.278 КУпАП серед інших питань має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи.

Відповідно до ч.1 ст.256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення як документ, що засвідчує факт неправомірних дій та є одним з основних джерел доказів, складається за встановленою формою і має містити дані, необхідні для вирішення адміністративної справи, зокрема, про місце, час вчинення та суть правопорушення, спричинену матеріальну шкоду, а також про свідків і потерпілих. Тому предмет судового розгляду обмежений обставинами, які вказані в протоколі про адміністративне правопорушення та які визначають його суть.

Згідно положень ст.245 КУпАП, завданнями провадження у справі про адміністративне правопорушення є повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Але, матеріали справи про адміністративне правопорушення, не містять достатніх доказів того, що протокол про адміністративне правопорушення за ч.4 ст.121 КУпАП відносно водія ОСОБА_2 працівником поліції було складено відповідно до вимог КУпАП.

При цьому судом враховується правова позиція, викладена в рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30 травня 2013 року), «Карелін проти Росії» (рішення від 20 вересня 2016 року), «Гайдашевський проти України» (рішення від 06 лютого 2025 року), що суд має бути неупередженим і безстороннім і не вправі виконувати роль сторони обвинувачення, і не може самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання в тесті протоколу слід вважати по суті викладенням обвинуваченням у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено перед судом. Суд також не має права самостійно вишукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином перебиратиме на себе функції обвинувача, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до даних відеофіксації щодо порушень вимог ПДР України водієм ОСОБА_2 при керуванні транспортним засобом, які зафіксовані на DVD R дискі моделі «Verbatim», які досліджені в судовому засіданні встановено, що на даному носії електронної відео та аудіо інформації міститься 04 /чотири/ відеофайла формату МР4, перший розміром 2664800 кБ з початком відеофіксації о 17:14 годин 11 лютого 2025 року та закінченням о 17:59 годин 11 лютого 2025 року, другий розміром 1086464 кБ з початком відеофіксації о 17:59 годин 11 лютого 2025 року та закінченням о 18:18 годин 11 лютого 2025 року, третій розміром 7817 кБ з початком відеофіксації о 17:13 годин 11 лютого 2025 року та закінченням о 17:14 годин 11 лютого 2025 року, четвертий розміром 28668 кБ з початком відеофіксації о 17:14 годин 11 лютого 2025 року та закінченням о 17:15 годин 11 лютого 2025 року. На першому відеофайлі розміром 2664800 кБ зафіксована інформація про те, що водій ОСОБА_2 дійсно 11 лютого 2025 року приблизно о 17:30 годині в селі Прибужани Вознесенського району Миколаївської області по вулиці Одеська, в районі житлового будинку №33, керує транспортним засобом легковим автомобілем моделі «ВАЗ 2103». При цьому, перед зупинкою керованого ним транспортного засобу працівниками поліції, на вулиці Одеській в селі Прибужани Вознесенського району відсутній передній бампер автомобіля, а також відсутній передній державний реєстраційний номерний знак даного транспортного засобу. Але в подальшому при працівниках поліції на вулиці Одеській, водій ОСОБА_2 відшукав загублений ним передній бампер від автомобіля, на якому був закріплений державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 та при працівниках поліції усунув даний недолік щодо технічного стану керованого ним транспортного засобу легкового автомобіля моделі «ВАЗ 2103» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 . При цьому задній бампер на керованого водієм ОСОБА_2 автомобілі був в наявності.

За наведених обставин, дослідивши усі обставини справи в їх сукупності, та оцінюючи зібрані у справі докази, суд вважає, що в діях водія ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.121 КУпАП, а саме порушення вимог п.31.4.7. е/ ПДР України, тобто керування транспортним засобом, у якого відсутній передбачений конструкцією бампер, або задній захисний пристрій, тобто адміністративне правопорушення, котре вчинено протягом року повторно.

Слід зазначити, що ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності (п. 53 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine), заява № 17283/02); п. 19 рішення від 18.12.2008 у справі «Новік проти України» (Novik v. Ukraine), заява № 48068/06), а Конституційний Суд України у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11.10.2011 (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні КСУ поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Виходячи із системного аналізу вказаного законодавства України, усталеної правової позиції ЄСПЛ, який за певних умов поширює стандарти Конвенції для кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення (рішення від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12; рішення від 09.06.2011 у справі «Лучанінова проти України» (Luchaninova v. Ukraine), заява № 16347/02); рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03), враховуючи принцип правової визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права (ст. 3 Основного Закону) та який знайшов своє закріплення у судовій практиці КСУ, ВСУ, ВС і прецедентних рішеннях ЄСПЛ, суд як уже зазначалося дійшов до переконання, що дана справа, належить до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на цю категорію справ поширюється гарантії ст. 6 Конвенції, що у свою чергу надає можливість застосувати аналогію закону, тобто застосувати у межах своєї компетенції до КУпАП іншої норми закону, зокрема положень КПК України, які регламентують подібні відносини, заповнивши тим самим прогалину у законодавстві України про адміністративні правопорушення, що є невід`ємним правом осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності та їх захисників (правом на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції), а для суддів усіх інстанцій важливим елементом законного і справедливого правосуддя, оскільки мова не йде про норми, які встановлюють виключення або спеціальне правове регулювання.

З урахуванням викладеного, особа, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення (за аналогією з КПК України), має право на власний розсуд формувати лінію свого захисту. Показання правопорушника (обвинуваченого) є не лише джерелом доказів, а й засобом захисту ним своїх інтересів, вони мають бути ретельно перевірені й оцінені судом. Жоден доказ не має наперед встановленої сили для суду.

Водночас регламентований ст.62 Конституції України принцип презумпції невинуватості звільняє особу від обов`язку доводити свою невинуватість, усі сумніви щодо доведеності вини повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Якщо правопорушник (обвинувачений) посилається на обставини, що свідчать про його невинуватість, то встановити або спростувати такі обставини повинна сторона обвинувачення. Показання правопорушника (обвинуваченого) підлягають оцінці за тими ж правилами, що й усі докази, наявні у матеріалах адміністративного чи кримінального провадження.

Вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення повинна бути доведена поза розумним сумнівом.

Ст.62 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведене, у зв`язку із тим, що не встановлені достатні докази для доведення вчинення водієм ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.121 КУпАП в суді і вичерпані можливості їх отримання, справа про адміністративне правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, підлягає закриттю за відсутністю складу в його діях адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ст.247, ст.283, ст.285 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.121 КУпАП закрити, в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення в його діях.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя О. Е. Дробинський