ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2025 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Русєва А.С., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст.185 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 №268902 від 17.12.2024 року, ОСОБА_1 17.12.2024 року близько 00:27 год. у м. Одеса, проспект Гагаріна навпроти проспект Шевченка, 6/4, не виконував неодноразові законні вимоги припинити правопорушення, не реагував на законні вимоги працівників поліції, поводив себе зухвало та чинив опір при затриманні, за що передбачена відповідальність за ст. 185 КУпАП.

Судовий розгляд в суді проведено за відсутності ОСОБА_1 , який в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку.

Водночас, ОСОБА_1 надав до суду письмові пояснення, відповідно до яких 16.12.2024 року він знаходився на пасажирському сидінні транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 . Так, працівники патрульної поліції безпідставно зупинили транспортний засіб о 23:48 год. Розуміючи безпідставність зупинки, ОСОБА_2 просила його, як адвоката, прийняти участь в розмові з поліцейськими, тобто фактично уклала з ним усну угоду про надання їй правничої допомоги. В подальшому, в ході бесіди з працівниками поліції, останні повідомили, що не збираються сприймати його як захисника водія, поки він не наддасть їм Договір про надання правової допомоги із ОСОБА_2 . Він намагався зобов`язати поліцейських надати докази, нібито скоєного правопорушення, на що поліцейські спочатку відмовляли, а далі продемонстрували ОСОБА_2 невідомий відеозапис у їх власному телефоні, на якому не було видно ані автомобіль, який порушує ПДД, ані його номер, що також підтверджувало безпідставність зупинки транспортного засобу поліцейськими. Розуміючи, що вказані поліцейські, фактично безпідставно намагаються притягнути ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, ним було запропоновано складати відносно неї адміністративний протокол, на що поліцейські сказали, що вони вимагають документи водія, на що ним було відмовлено, та поліцейські почали висловлювати, що автомобіль нікуди не поїде з того місця. Тобто фактично затримали його та ОСОБА_2 , безпідставно позбавили права на користування автомобілем. В подальшому, поліцейські знов показували відео, на якому не вбачалось фіксування жодного адміністративного правопорушення, на що він декілька разів запропонував складати постанову, яку в подальшому вони будуть оскаржувати. Також, в інтересах свого клієнта повідомив, що передавати документи на авто та посвідчення водія, поліцейським не станемо і просив складати необхідну поліцейським постанову. Так, безпідставне їх затримання, та утримання транспортного засобу із наступними розмовами продовжувались до 00:24 год. 17.12.2024 року, після чого жінка поліцейська викликала його із автомобіля, а о 00:25 год., один з поліцейських перекриває йому прохід до авто і фактично штовхає його в бік, на що він підіймає руки і питає, навіщо він це робить, після чого його обступають ще троє поліцейських, штовхають і кричать, що до нього буде застосований фізичний вплив та спеціальні заходи кайданки, начебто в порядку ст. 45 Закону України «Про національну поліцію». При цих обставинах, відео містить в собі те, що він ніякого супротиву не вчиняв, і підстав для застосування фізичного пливу та одягнення кайданків не існувало взагалі. Явно провокативні дії поліцейських, створили ілюзію того, що він начебто вчинив напад на них. Далі, він був доставлений до відділу поліції, де безпідставно продовжував перебувати до приїзду його захисника адвоката Прокоф`єва О.О.

В судовому засіданні захисник Прокоф`єв О.О. просив закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Так, захисник зазначив, що після безпідставної зупинки ОСОБА_2 звернулась до ОСОБА_1 за правничою допомогою, однак поліцейські заявили, що адвокат не може представляти її інтереси без письмового договору, що не відповідає Закону України «Про адвокатура та адвокатську діяльність», оскільки адвокат має право надавати правову допомогу і на підставі усного договору. Окрім того, поліцейські безпідставно заявляли, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, хоча жодних доказів цього не було надано. Також, при складенні адміністративного протоколу був присутній адвокат Прокоф`єв О.О. та намагався надавати правову допомогу ОСОБА_1 , однак у самому протоколі не було зазначено жодної інформацію про його присутність та його клопотання до поліції, що свідчить про формальне ставлення працівників поліції до процесуальних норм та підтверджує необґрунтованість складання даного адміністративного протоколу.

Заслухавши захисника, дослідив матеріали справи, суд вважає, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 254 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ч.2 ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до диспозиції ст. 185 КУпАП, склад адміністративного правопорушення передбаченого вказаною статтею КУпАП утворює злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку і, саме це діяння утворює склад адміністративного правопорушення передбаченого ст. 185 КУпАП.

Як встановлено в абзаці другому пункту 7 Постанови Пленуму ВСУ №8 від 26.06.92р. «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів», злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадського формування з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає у злісній непокорі законному розпорядженню або вимозі працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких самих дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

За змістом статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, у тому числі протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. При цьому, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У той же час процесуальне законодавство ґрунтується на доказах, які мають бути належними та допустимими, тобто мають містити інформацію щодо предмета доказування.

При цьому в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282.

Відтак, доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом, проте будь-яких доказів того, що дії ОСОБА_1 були спрямовані на злісну непокору законному розпорядженню (покази свідків, відео, тощо), у матеріалах справи відсутні.

Так, в матеріалах справи наявний лише протокол про адміністративне правопорушення та його копія, який сам по собі не може бути беззаперечним доказом вини в тому чи іншому діянні, оскільки не може бути беззаперечним доказом вини в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, адже не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», не доказує співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Органом, який складав протокол та уповноважений збирати докази у справі навіть не відібрано пояснення у особи, відносно якої складено протокол та якщо мало місце відмова від надання пояснень, цей факт також залишився без доказів. Протокол, що розглядається містить відомості про те, що події фіксувались на БК286187 та до протоколу додається постанова ЕГА1638849, однак до протоколу ці докази не додані і на розгляд суду не представлені. Відтак, суд позбавлений можливості перевірити та переконатись у наявності події інкримінованого притягуваному правопорушення, вчинення його саме останнім та наявності в його діях такого правопорушення. За відсутності доказів сторони обвинувачення суд також позбавлений можливості перевірити на предмет обґрунтованості позицію сторони захисту, щоб співставити та оцінити в сукупності для висновку наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення в діях притягуваного.

Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження факту скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».

Таким чином, суд має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчинення адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено перед судом. Суд також не має права самостійно вишукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином перебиратиме на себе функції обвинувача, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Стаття 62 Конституції України визначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналогічного роду положення закріплено і в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, суд приходить до однозначного висновку що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, у зв`язку із чим ОСОБА_1 не підлягає адміністративній відповідальності за ст. 185 КУпАП і, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.247 КпАП України провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КпАП України.

Керуючись ст. ст. 221, 247, 280, 283, 284 КУпАП, суд

постановив:

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.185 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Приморського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя

Приморського районного суду м. Одеси А.С. Русєва

Єдиний унікальний номер справи: №522/22969/24

Номер провадження №3/522/714/25

Головуючий суддя Русєва А.С.