Справа № 464/8071/24 Головуючий у 1 інстанції: Бойко О. М.
Провадження № 33/811/222/25 Доповідач в 2-й інстанції: Урдюк Т. М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., з участю захисника Лазор У.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника Лазор У.М. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адреою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 28 січня 2025 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :
вищенаведеною постановою визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 130 КУпАП, і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень, з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів на строк 3 (три) роки.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 605 (п`ятсот тридцять шість) грн 60 коп.
Згідно з постановою, ОСОБА_1 , 18 листопада 2024 року о 00.52 год. по вул.Стрийська, 109 у м. Львові, вживав алкоголь до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення алкогольного сп`яніння та від проходження медичного огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п.2.10 (є) Правил дорожнього руху України.
Не погоджуючись із рішенням судді першої інстанції, захисник Лазор У.М. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 28 січня 2025 року, провадження по справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог покликається на те, що постанова є незаконною.
Зазначає, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції. За наслідками зупинки відносно ОСОБА_2 було складено постанову серії ЕНА № 3498769 за ч. 2 ст. 126 КУпАП ( керування ТЗ особою, яка не має права керування таким ТЗ).
Після цього, розуміючи, що надалі керувати транспортним засобом він не має права ОСОБА_1 попросив свою дружину ОСОБА_3 , щоб вона надалі керувала транспортним засобом на що вона погодилась та сіла за кермо автомобіля, а він у свою чергу сів на заднє сидіння та очікував отримання копії постанови про вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.
Внаслідок даної ситуації ОСОБА_1 перебував у стані стресу. Сидячи з товаришем на задньому сидінні, останній запропонував випити ОСОБА_1 вина, щоб зняти стрес, і він погодився.
При врученні постанови працівники поліції побачивши, що ОСОБА_1 вживає, вино, лише тоді повідомили його, що в нього є ознаки алкогольного сп`яніння та що вони потім запропонують йому пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння.
Вважає, що викладена у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення суть адміністративного правопорушення, вчинення якого інкримінується ОСОБА_1 не відповідає п. 2.5 ПДР, водночас у протоколі відсутнє посилання на порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.10 є ПДР, згідно яких у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, яка корелюється із ч.4 ст.130 КУпАП. В даному випадку наголошує, що не встановлено причетності ОСОБА_1 до дорожньо-транспортної пригоди та працівниками поліції не залучено медичного працівника для проведення медичного огляду, як це передбачено ч. 4 ст. 130 КУпАП.
Вважає, що фабула протоколу про адміністративне правопорушення поєднує в собі два окремі склади адміністративних правопорушень, а саме правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП (у формі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння),вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП ОСОБА_1 не інкримінується, та ч.4 ст.130 КУпАП, яка, крім того, викладена не у точній відповідності з даною статтею.
Оскільки фабула протоколу викладена не у відповідності до диспозиції статті, якою особу притягають до відповідальності, а також оскільки протокол поєднує в собі окремі склади адміністративних правопорушень, ОСОБА_1 позбавлений можливості реалізувати право на захист, оскільки не зрозуміло, яке саме правопорушення йому інкримінується.
Також звертає увагу, що суд порушив норми матеріального права, оскільки застосував до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки ОСОБА_4 не отримував посвідчення водія на право керування транспортним засобом, а тому не міг бути позбавлений такого.
У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленим про час та місце його проведення, не з`явився. Захисник Лазор У.М. у суді апеляційної інстанції не заперечувала щодо розгляду апеляційної скарги без участі ОСОБА_1 .
За таких обставин, з урахуванням вимог ч. 6 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги у відсутності ОСОБА_1 .
У суді апеляційної інстанції захисник Лазор У.М. апеляційну скаргу підтримала, просила її задоволити.
Заслухавши захисника Лазор У.М. перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Висновок судді про винуватість ОСОБА_1 вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, а саме:
протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№176229 від 18.11.2024 (а.с. 1);
відеозаписом із нагрудних камер працівників поліції на якому зафіксовано, факт вживання алкоголю ОСОБА_1 після того, як його зупинили працівники поліції, і останній не заперечував такого вживання про що наголошував неодноразово. Після таких дій ОСОБА_1 , працівник поліції повідомив йому, що своїми діями він вчиняє адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 130 КУпАП, на що ОСОБА_1 відповів, що він на даний момент не керує транспортним засобом. У подальшому працівники запропонували ОСОБА_1 пройти огляд, але останній відмовився. ОСОБА_1 наголошував, що вживав алкоголь вже після того, як його зупинили працівники поліції. Як наслідок відносно ОСОБА_1 працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 130 КУпАП (а.с 2);
рапортом інспектора взводу 2 роти 2 батальйону 3 УПП у Львівській області ДПП Сорокіна М.Ю. (а.с. 3);
постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕНА №3498769 від 18.11.2024 (а.с. 6).
При розгляді справи в суді першої інстанції порушень норм матеріального чи процесуального права допущено не було.
Суддя відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП повно й всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи. Докази, які лягли в основу судового рішення, були досліджені суддею в ході судового розгляду й отримали належну оцінку.
Відповідно до диспозиції ч. 4 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність за вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду
За змістом п. 2.10 (є) ПДР водій зобов`язаний до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки). Проте, ОСОБА_1 вимоги вказаного пункту ПДР дотримано не було.
Як вбачається з переглянутого в ході апеляційного розгляду справи відеозапису з нагрудної камери поліцейського ОСОБА_1 дійсно вживав алкоголь. Крім того на відеозаписі зафіксовано, як ОСОБА_1 неодноразово вказував про те, що вживав алкогольні напої вже після того, як було зупинено транспортний засіб, від проходження огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння відмовився, після чого на нього був складений протокол про адміністративне правопорушення.
Апеляційний суд вважає, що суддею першої інстанції вірно встановлено, що дії ОСОБА_1 , які полягають у вживанні алкоголю після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є порушенням п. 2.10 «є» ПДР, та утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП. Відтак підстави стверджувати, що дії ОСОБА_1 підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, як про це зазначає захисник відсутні.
Доводи апелянта про те, що не встановлено причетності ОСОБА_1 до ДТП та не залучено медичного працівника для проведення огляду, як це передбачає ч. 4 ст. 130 КУпАП апеляційний суд вважає безпідставним, оскільки у провину ОСОБА_1 поставлено саме вживання алкоголю після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, а не вживання алкоголю особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю.
Не заслуговують на уваги доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не отримував посвідчення водія, тому не міг бути позбавлений права керування транспортним засобом з таких підстав.

Частина ч. 4 ст. 130 КУпАП передбачає накладення штрафу на водіїв у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або адміністративний арешт на строк п`ятнадцять діб, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки і на інших осіб - накладення штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або адміністративний арешт на строк п`ятнадцять діб.

В той же час, законодавцем не передбачено іншої правової підстави для незастосування стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами у випадках, коли особа на час вчинення адміністративного правопорушення не отримала посвідчення водія на право керування транспортними засобами.
Відповідно ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно з положенням ст. 9 Конституції України, ст. 19 ЗУ Про міжнародні договори України та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1), а завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245).
Аналізуючи положення міжнародних актів, Конституційний Суд України у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11 жовтня 2011 року (справа № 10-рп/2011) наголосив, що не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям правопорушення, а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому рішенні Суд поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.
З урахуванням наведеного апеляційний суд звертає увагу на позицію висловлену у постановах Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у справах №753/18479/16-к від 22.05.2018, №171/869/21 від 21.06.2022, в яких колегія суддів дійшла висновку, що рівними перед законом у частині призначення покарання та реалізації своїх прав будуть як особи, які на час вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України, мали право на керування транспортним засобом, так і особи, які його не мали.
Тому та обставина, що обвинувачений вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 286-1 КК України, не маючи права на керування транспортними засобами, не є перешкодою для застосування до нього обов`язкового додаткового покарання у виді позбавлення права на керування транспортними засобами, оскільки після відбуття основного покарання останній може мати змогу набути відповідне право, отримавши посвідчення водія.
Статтею 24 Конституції України передбачено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.
З урахуванням зазначеного, рівними перед законом, в частині накладення стягнення та реалізації своїх прав, будуть як особи, які на час вчинення зазначеного адміністративного правопорушення офіційно не отримали посвідчення водія на право керування транспортними засобами, так і особи, які отримали таке посвідчення.
Позбавляючи права мати посвідчення водія на право керування транспортними засобами як офіційного документу, що підтверджує спеціальний статус його власника, а саме права керувати транспортними засобами навіть у випадках, коли особа на час вчинення адміністративного правопорушення офіційно не отримала посвідчення водія, однак здійснювала керування транспортним засобом, законодавець таким чином позбавляє особу можливості реалізації такого права у законний спосіб на певний строк у подальшому, що, в даному випадку, узгоджується з положеннями ст. 33, ч. 4 ст. 130 КУпАП.
За таких обставин апеляційний суд вважає, що на ОСОБА_1 з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП суддею першої інстанції підставно накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у межах санкції ч. 4 ст. 130 КУпАП, незважаючи на те, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 130 КУпАП, не маючи права на керування транспортними засобами, оскільки після сплати штрафу, останній може мати змогу набути відповідне право, отримавши посвідчення водія.
Наявний у справі протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, а також вимогам, передбаченим Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, містить усі необхідні реквізити та є належним і допустимим доказом.
Апеляційний суд не вбачає в діях працівників поліції порушення вимог Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МОЗ та МВС України від 09.11.2015 року № 1452/735, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 оскаржував дії працівників поліції щодо складання відносно нього протоколу. Доказів неправомірної поведінки працівників поліції чи інших доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколах про адміністративні правопорушення та додатках до нього матеріали справи не містять.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.

Таким чином, наявні у справі докази, яким суддя першої інстанції надав належну оцінку, у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме вживання алкоголю після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, за ч. 4 ст. 130 КУпАП та узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах санкції ч. 4 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При розгляді справи суддею першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.

Ураховуючи наведене, порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час апеляційного перегляду, оскаржувана постанова судді є законною, обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:
Постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 28 січня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, апеляційну скаргу захисника Лазор У.М. в інтересах останнього - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Урдюк Т.М.