Єдиний унікальний номер судової справи: 475/752/24
Номер провадження: 33/812/93/25 Головуючий суддя апеляційного суду Крамаренко Т.В.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання Ковальським Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Ліпатова Сергія Володимировича на постанову судді Доманівського районного суду Миколаївської області від 29 січня 2025 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік,

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД N 581976 від 21 травня 2024 р., ОСОБА_1 21 травня 2024 року о 18 год 48 хв в смт Доманівка по вул. Динесенка Вознесенського району Миколаївської області керував транспортним засобом ВАЗ 2107, номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушена координація руху. Від проходження огляду на стан алкогольного спяніння відмовився як на місці так і в медичному закладі, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постановою судді Доманівського районного суду Миколаївської області від 29 січня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Не погодившись із зазначеною постановою суду, 07 лютого 2025 року захисник ОСОБА_1 адвокат Ліпатов С.В. подав до Миколаївського апеляційного суду через суд першої інстанції апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що постанова суду винесена з грубим порушенням норм процесуального права та невірним застосуванням норм матеріального права, що потягло за собою однобічне та не повне зясування судом усіх фактичних обставин справи, їх не дослідження та не надання їм належної оцінки, просив її скасувати.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник - адвокат Ліпатов С.В. зазначав, що розгляд справи в суді першої інстанції відбувся без участі ОСОБА_1 , внаслідок грубого порушення судом норм процесуального права. Доводи ОСОБА_1 вислухані не були, чим було порушено його право на захист.

Захисник зауважує, що протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП не відповідає вимогам статті 256 КУпАП, оскільки не містить даних, які характеризують об`єктивну сторону складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Також, захисник вказує на те, що поліцейським було порушено порядок огляду на стан сп`яніння, у зв`язку з чим такий огляд на думку адвоката вважається недійсним, а протокол недопустимим доказом вини ОСОБА_1 . Зокрема у протоколі суть правопорушення сформульована незрозуміло, адже не зазначено, який порядок проходження огляду було запропоновано водієві та відповідно який саме результат застосовано встановлення факту керування транспортним засобом в стані алкогольного спяніння до ОСОБА_1 (на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічних засобів, чи в лікарні за результатами токсикологічного дослідження).

Також, в протоколі фактично не зазначені конкретні дії порушника, які б підпадали під об`єктивну сторону та мали ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, що є обов`язковою ознакою саме цього правопорушення.

Адвокат наголошує на тому, що поліцейський в протоколі про адміністративне правопорушення взагалі не вказав на які докази він посилається та які конкретно докази долучено до матеріалів справи, що підтверджують вчинення ОСОБА_1 вказаного правопорушення.

Разом з тим, захисник звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів порушення саме ОСОБА_1 ПДР, які б відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» давали право працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .

Також захисник зазначає про те, що долучені до протоколу матеріали на оптичному диску підпадають під визначення електронного доказу, отже копії зазначених матеріалів повинні бути засвідчені електронним цифровим підписом або надані суду в оригіналі, що також передбачає наявність на них, серед іншого цифрового підпису. Натомість при поданні таких доказів у даній справі, уповноваженою особою не дотримано вказаних правил, а тому наявний у справі відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення. Крім того сказаний відеозапис є неповним, оскільки не містить факт складання протоколу та роз`яснення прав у відповідності до ст. 268 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 не було відсторонено від керування транспортним засобом, що у своїй сукупності з іншими доказами свідчить про невідповідність дій поліцейського з процедурою оформлення матеріалів за ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 та його захисники адвокати Ліпатов С.В. та Рудик М.Р. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Від захисника ОСОБА_1 адвоката Рудика М.Р. 28 лютого 2025 року о 11 год 06 хв через систему «Електронний суд», тобто після судового засідання надійшла заява про відкладення судового засідання.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).

Постанова суду першої інстанції в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам.

Частина 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність особи за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (з послідуючими змінами і доповненнями) водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

За такого, ОСОБА_1 , який реалізував своє право керувати автомобілем, тим самим погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.

Судом встановлено, що водій ОСОБА_1 21 травня 2024 року о 18 год 48 хв в смт Доманівка по вул. Динесенка Вознесенського району Миколаївської області керував транспортним засобом ВАЗ 2107, номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушена координація руху. Від проходження огляду на стан алкогольного спяніння відмовився як на місці так і в медичному закладі, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП (а.с. 1).

З відеозаписів, що наявні в матеріалах справи на CD диску вбачається, що працівниками поліції був зупинений транспортний засіб автомобіль ВАЗ 2107, номерний знак НОМЕР_1 за порушення вимог ПДР України, а саме ОСОБА_1 керуючи вказаним транспортним засобом та виконуючи маневр повороту вправо не увімкнув показчик повороту. Під час перевірки документів, з метою встановлення особи водія та спілкування працівників поліції з водієм, поліцейським було встановлено наявність ознак алкогольного спяніння, зокрема запах алкоголю з порожнини рота. Після чого працівником поліції було запропоновано пройти огляд на місці зупинки, на що водій відмовився. В подальшому ОСОБА_1 також відмовився від проходження огляду в медичному закладі. Адміністративні матеріали були складені у присутності ОСОБА_1 , після чого водія було ознайомлено зі змістом протоколу, який він підписав. Від надання письмових пояснень ОСОБА_1 відмовився.

Отже, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Так, винуватість водія ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП підтверджується даними, які містяться:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 581976 від 21 травня 2024 року (а.с.1);

- у відеозаписах, що містяться на диску, що доданий до протоколу про адміністративне правопорушення ( а.с.5);

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб, а тому будь-які сумніви у їх достовірності та істинності відсутні.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 581976 від 21 травня 2024 року та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07 листопада 2015 року; Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції від 06 листопада 2015 року; Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09 листопада 2015 року.

На вимогу працівників поліції водій ОСОБА_1 мав беззастережно виконати їх законну вимогу щодо огляду на стан сп`яніння. Таке прямо передбачено п.2.5 ПДР України та абз.3 ч.2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух», які покладають на водія безумовний обов`язок виконати передбачені законом вимоги поліції, в тому числі, про проходження огляду на стан сп`яніння.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови повно, об`єктивно та всебічно проаналізував зібрані по справі докази, дав їм належну оцінку та дійшов правильного й законного висновку про доведеність наявності в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП і такий висновок ґрунтується на наявних у справі доказах.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що працівниками поліції допущено ряд порушень під час складання адміністративних матеріалів відносно ОСОБА_1 , суд оцінює критично, з огляду на те, що маючи право на оскарження таких неправомірних дій працівників поліції, ОСОБА_1 їх в установленому порядку не оскаржив, про що свідчить відсутність в матеріалах справи відомостей щодо оскарження дій працівників поліції та результатів такого оскарження.

Також не є слушними посилання захисника Ліпатова С.В. в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції були порушені норми процесуального права, через що розгляд справи відбувся без участі ОСОБА_1 , внаслідок чого доводи ОСОБА_1 вислухані не були, чим було порушено його право на захист, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 був повідомлений про те, що розгляд справи відбудеться в Доманівському районному суді Миколаївської області ще 21 травня 2024 року працівниками поліції під час складання протоколу. Більш того, ОСОБА_1 належним чином був повідомлений судом про час та місце розгляду справи, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 9, 12, 15). Крім того, ОСОБА_1 скористався правовою допомогою, уклавши договір з адвокатом Ліпатовим С.В., який під час розгляду справи в суді першої інстанції, знайомився з матеріалами справи (15 липня 2024 року), подавав заяви про відкладення розгляду справи (28 листопада 2024 року, 24 грудня 2024 року). Вказане свідчить про те, що як сам ОСОБА_1 так і його захисник адвокат Ліпатов С.В. при належній зацікавленості мали змогу під час розгляду справи в суді першої інстанції надати пояснення з приводу складеного відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП не відповідає вимогам статті 256 КУпАП, оскільки суть вчиненого правопорушення (фабула вказаного протоколу) відповідає диспозиції ч.1 ст. 130 КУпАП.

З цих самих підстав не заслуговують на увагу твердження захисника про те, що в протоколі фактично не зазначені конкретні дії порушника, які б підпадали під об`єктивну сторону та мали ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд відхиляє двори апеляційної скарги щодо порушення працівниками поліції порядку проведення огляду на стан сп`яніння, оскільки ОСОБА_1 відмовився від проведення такого огляду. Крім того, в протоколі, який підписано особисто водієм ОСОБА_1 чітко зазначено про те, що він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного спяніння як на місці зупинки так і в медичному закладі.

Також, є безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що поліцейський в протоколі про адміністративне правопорушення взагалі не вказав на які докази він посилається та які конкретно докази долучено до матеріалів справи, оскільки в протоколі зазначено, що до протоколу додаються: відео, матеріали справи.

Щодо посилань захисника Ліпатова С.В. в апеляційній скарзі на те, що матеріали справи не містять доказів порушення саме ОСОБА_1 ПДР, які б відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» давали право працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи містяться такі докази ( постанова Серії ЕНА № 2203943 від 21.05.2024 року).

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що питання поважності чи неповажності причин зупинки транспортного засобу поліцейськими не є предметом судового розгляду в справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, а правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння. Окрім того, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано доказів встановлення незаконності дій працівників поліції і їх протиправної поведінки під час зупинки транспортного засобу.

Що стосується доводів захисника про те, що ОСОБА_1 не відсторонили від керування транспортним засобом, то слід зазначити, що ст.266 КУпАП в частині відсторонення водія від керування транспортним засобом не містить вимоги щодо долучення до матеріалів справи будь-яких даних, які б підтверджували цей факт.

Крім того, слід зазначити, що не відсторонення працівниками поліції водія від керування транспортним засобом не звільняє останнього від адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, якщо така вина у вчиненні правопорушення доведена у встановленому законом порядку.

Доводи апеляції про те, що доданий до справи відеозапис з нагрудного реєстратора DSJ 21100200 є неналежним та недопустимим доказом, тому що відеозапис не засвідчений електронним цифровим підписом, апеляційний суд вважає не обґрунтованими, тому що норми чинного КУпАП не встановлюють обов`язкової вимоги застосовувати норми Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» до доказів, які долучаються працівниками поліції до протоколів про адмінправопорушення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).

За такого, доводи апеляційної скарги з приводу відсутності в діях ОСОБА_1 ознак правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

При цьому апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП доводиться сукупністю ознак та неспростовних презумпцій, які наведені вище, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, які доводять факт вчинення правопорушення і не викликають у суду сумнівів, які б можна було тлумачити на його користь, оскільки докази винуватості водія ОСОБА_1 одержані законним шляхом, у передбачений законом спосіб і повноважними особами.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові та були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Не встановлено і істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції було прийнято законну і обґрунтовану постанову відносно ОСОБА_1 з наведенням обґрунтованих мотивів.

Згідно довідки Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_1 отримував посвідчення водія НОМЕР_2 16 серпня 1995 року (а.с.4).

За такого, обраний суддею вид адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік відповідає обставинам справи, вимогам ст. ст. 23, 33 КУпАП, окрім того санкцією ч.1 ст.130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП України відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.

За таких обставин, суд першої інстанції в межах наданих йому матеріалів справи про адміністративне правопорушення провів судовий розгляд, дослідив надані йому докази, з`ясував усі обставини при розгляді справи про адміністративне правопорушення, ухвалив законну та обґрунтовану постанову про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отже, підстав для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження в справі за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, апеляційним судом не встановлено, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 283, 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Ліпатова Сергія Володимировича - залишити без задоволення.

Постанову судді Доманівського районного суду Миколаївської області від 29 січня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Крамаренко Т.В.