ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/639/25 Справа № 210/6718/24 Суддя у 1-й інстанції - Скотар Р. Є. Суддя у 2-й інстанції - Акуленко В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2025 року м.Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Акуленко В.В., при секретарі Сербіної І.В., за участю особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілого ОСОБА_2 та його представника Федоренка В.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Дзержинського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 27 січня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 (шість) місяців. Стягнуто з нього судовий збір в розмірі 605,60 грн.,

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови судді, 13.11.2024 року близько о 12:50 год. в м. Кривий Ріг, Металургійний район, вул. Кобилянського 158В, водій, керуючи транспортним засобом Renault Sandero днз НОМЕР_1 був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, під час перестроювання праворуч не дав дорогу іншому транспортному засобу, який рухався в попутному напрямку по тій самій смузі, перед зміною напрямку руху, перестроюванням не впевнився, що це буде безпечно та не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, перед поворотом праворуч завчасно не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині, чим допустив зіткнення з транспортним засобом Lexus GX 460 днз НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдані матеріальні збитки. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 2.3б, 10.1, 10.3, 10.4 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП

На вказане рішення ОСОБА_1 подана апеляційна скарга, в якій просить постанову судді скасувати та закрити провадження за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Вказує, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив всі докази по справі та не дав їм належної оцінки. Налогошує, що не мав технічної можливості уникнути ДТП, через порушення водієм Лексуса п.п.13.1, 13.2, 12.3 ПДР України. Вказує, що він їхав по смузі, яка передбачає рух тільки одного транспортного засобу. Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та відібрання показань 13.11.2024 року робітниками поліції застосовувався психологічний тиск відносно нього. Зазначає, що адміністративне стягнення призначене судом першої інстанції відносно нього надто суворе, оскільки наявність прав керування є єдиним його заробітком.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно статті 124 КУпАП передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Тобто, для констатації складу даного правопорушення, необхідно встановити порушення ПДР України, факт пошкодження транспортних засобів та причинний зв`язок між допущеними порушеннями та наслідками.

Так, факт порушення ОСОБА_1 п.п. 2.3 б, 10.1, 10.3, 10.4 ПДР України та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП підтверджується відповідним протоколом, планом схемою місця ДТП та фото таблицею до неї.

На схемі до протоколу зафіксовано місто зіткнення транспортних засобів, та механічні ушкодження, які отримали автомобілі, а також місцевість на якій відбулась ДТП.

Відповідно до п. 2.3 б ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п. 10.1 ПДР України перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

- п. 10.3 ПДР України у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися;

- п. 10.4 ПДР України перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою.

Згідно зі схемою ДТП, доданої до протоколу, траєкторія руху автомобіля під керуванням ОСОБА_1 безумовно свідчить про порушення ним вимог п.п. 2.3 б, 10.1, 10.3, 10.4 ПДР України, які полягають у зміні руху та перестроюванні ОСОБА_3 праворуч не дав дорогу іншому транспортному засобу, який рухався в попутному напрямку по тій самій смузі, що і потерпілий. Перед зміною напрямку руху не впевнився, що це буде безпечно та не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 скоїв ДТП за вини водія ОСОБА_2 , який нібито не дотримався п.п. 13.1, 13.2, 12.3 ПДР України (дотримуватись безпечної дистанції та безпечного інтервалу), не є слушними, оскільки суд першої інстанції розглядає матеріали справи стосовно певної особи та в межах інкримінованого їй правопорушення.

Таким чином, ОСОБА_1 порушив правила дорожнього руху, що і призвело до вказаних вище пошкоджень.

Невизнання ОСОБА_1 своєї вини розцінюю як бажання уникнути відповідальності за вчинення даного правопорушення, оскільки вище зазначені докази адміністративного правопорушення, підтверджують факт його керування автомобілем, та вчинення ним ДТП, а також не звільняють його від відповідальності за скоєне.

Крім того, зазначаю, що при вивченні всіх матеріалів справи, жодного психологічного тиску з боку робітників поліції не виявлено. Також, всі дії які були проведені з ОСОБА_1 , виконані за його особистою згодою, тому доводи захисту з цього проводу не заслуговують на увагу.

Обговорюючи доводи апелянта про суворість накладеного на нього адміністративного стягнення, слід зазначити наступне.

Згідно санкції ст. 124 КУпАП передбачено штраф або позбавлення права керування транспортними засобами.

Вважаю, що суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку, призначивши ОСОБА_1 самий суворий вид покарання за ст. 124 КУпАП позбавлення права керування транспортними засобами.

Обираючи вид і міру стягнення, суд першої інстанції, керуючись вимогами ст.33 КУпАП, не навів жодної причини застосування до ОСОБА_1 найсуворішої міри стягнення.

Суд першої інстанції не взяв до уваги, що особа ОСОБА_1 раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, має міцні соціальні зв`язки, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, наявність прав забезпечує сім`ю особи, що притягується до адміністративної відповідальності, офіційно працевлаштований ТОВ «ШЕРИФ-РОЗМІНУВАННЯ». Обтяжуючих обставин при вчиненні адміністративного правопорушення апеляційним судом не встановлено.

Таким чином, вважаю, за можливе частково задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_1 призначивши йому адміністративне стягнення у виді штрафу в межах санкції ст. 124 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Дзержинського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 27 січня 2025 року відносно ОСОБА_1 змінити в частині накладеного адміністративного стягнення.

Вважати ОСОБА_1 підданим адміністративному стягненню за ст. 124 КУпАП у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

В решті постанову Дзержинського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 27 січня 2025 року відносно ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя