Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2025 року м. Рівне

Справа № 557/899/24

Провадження № 33/4815/131/25

Рівненський апеляційний суд в складі судді Ковальчук Н. М.,

з участю захисника ОСОБА_1 - адвоката Віднік А. М.,

розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Гощанського районного суду Рівненської області від 25 червня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

Постановою Гощанського районного суду Рівненської області від 25 червня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 40800 грн. з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 5 (п`ять) років без оплатного вилучення транспортного засобу. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Не погодившись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що постанова суду є незаконною, винесеною з порушенням норм законодавства. Зазначає, що 21.05.2024 року він дійсно був зупинений під час керування автомобілем «Mitsubishi Pajero», того ж дня йому слід було з`явитися до ВП «Лікарня Святого Пантелеймона» (м. Львів, вул. І. Миколайчука, 9). Іншої можливості, ніж автомобіль, у зв`язку із тяжким ураженням хребта та живота, дістатися до місця лікування у нього не було. Вказує, що він отримав тяжке поранення, яке вимагало систематичного лікування, консультацій та реабілітації. Користуватися громадським транспортом для нього не було за можливе, у зв`язку із тяжкістю поранення, а користуватися послугами таксі у нього немає можливості. Внаслідок тяжкого поранення його звільнено із лав ЗСУ згідно Висновку ВЛК від 24.09.2024р. Вважає, що він діяв у стані крайньої необхідності, аби відвернути небезпеку, що загрожувала власному здоров`ю і ця небезпека, у той момент, не могла бути усунута іншим способом, а тому йому довелося діяти. Жодної шкоди він своїми діями не спричинив. Наголошує, що лікування у травні 2024 року було життєвою необхідністю і іншої можливості зберегти своє здоров`я, ніж вчасно потрапити на лікування, у нього не було. Також вказує, що про оскаржувану постанову суду йому стало відомо - 26.12.2024 року, про дату судового засідання його не було повідомлено, адже він перебував на лікуванні, відновленні та реабілітації у м. Києві внаслідок мінно-вибухової травми спини та живота (період перебування на лікуванні 29.03.2024р. 03.05.2024р., 13.05.2024р. 30.05.2024р.). З огляду на зазначене просить: поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження у справі, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

У відповідності до вимог ч.2 ст.294 КУпАП, постанова судді у справ про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Як вбачається з матеріалів справи, постанова відносно ОСОБА_1 винесена 25.06.2024 року, апеляційна скарга подана 01.01.2025 року, тобто після закінчення строків на апеляційне оскарження. Згідно супровідного листа суду, копія постанови була направлена ОСОБА_1 27.06.2024 року (а.с. 11), проте відсутні відомості про отримання останнім її копії. Скаржник стверджує, що про існування оскаржуваної постанови суду йому стало відомо 26.12.2024 року. До апеляційної скарги ОСОБА_1 додав копії: посвідчення ОСОБА_1 - учасника бойових дій, виписки №131 із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_1 (лікування з 13.05.2024р. по 30.05.2024р.), виписки №1052 із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_1 (лікування з 29.03.2024р. по 03.05.2024р.), свідоцтва про хворобу № 24833 ОСОБА_1 , продовження свідоцтва про хворобу №24833.

Зазначене свідчить, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин і його слід поновити.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 614482 від 21.05.2024 року водій ОСОБА_1 цього дня о 13 год. 27 хв. на А/Д М-06 Київ-Чоп, 310 км, н.п. Бабин, керував транспортним засобом «Mitsubishi Pajero», н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом, а саме: не отримував посвідчення водія відповідної категорії, чим повторно протягом року вчинив порушення (25.08.2023 року відносно ОСОБА_1 винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БАД № 604193 за ч. 2 ст. 126 КУпАП про накладення стягнення у вигляді штрафу), чим порушив вимоги п. 2.1а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч. 5 ст. 126 КУпАП. При складанні протоколу, ОСОБА_1 від дачі пояснень по суті порушення відмовився, також відмовився від підпису в протоколі та отримання його копії.

Згідно Зобов`язання до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 614482, ОСОБА_1 відсторонено від керування транспортним засобом «Mitsubishi Pajero», н.з. НОМЕР_1 , та ОСОБА_1 зобов`язався ним не керувати протягом 24 год., про що засвідчив своїм підписом 21.05.2024 року (а.с. 3).

З копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 487626 від 21.05.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 цього дня о 13 год. 27 хв. скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121-3, ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 122 КУпАП, за що до нього застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1190 грн. (а.с. 4).

Згідно довідки інспектора ВАП УПП в Рівненській області ДПП ст. лейтенанта поліції Мороз Ю. вбачається: - відповідно до запиту ІПНП підсистеми «Адмінпрактика» 25.08.2023 року відносно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , було винесено адміністративну постанову серії БАД № 604193 за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн., оскільки водій не отримував посвідчення водія відповідної категорії; - відповідно до запиту підсистеми «ГСЦ Посвідчення водія» посвідчення водія ОСОБА_1 не знайдено (а.с. 5).

В матеріалах справи наявна копія постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 604193 від 25.08.2023 року, відповідно до якої ОСОБА_1 25.08.2023 року о 11 год. 00 хв. в м. Валки дорога блокпост, скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП, за що до нього застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 грн. (а.с. 6).

Частиною 2-4 ст. 126 КУпАП встановлена відповідальність за: керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом; керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами; керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Відповідно до ч. 5 ст. 126 КУпАП повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою-четвертою цієї статті, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Ухвалюючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП. Такий висновок ґрунтується на фактичних обставинах справи та не спростовується наведеними в апеляційній скарзі доводами.

Аргументи апеляційної скарги зводяться до того, що ОСОБА_1 21.05.2024 року о 13 год. 27 хв. на А/Д М-06 Київ-Чоп, 310 км, н.п. Бабин, керував транспортним засобом «Mitsubishi Pajero», н.з. НОМЕР_1 в стані крайньої необхідності, так як він 21.05.2024 року рухався автомобілем до м. Львова з метою продовження амбулаторного лікування (копія Виписки ВП «Лікарня Святого Пантелеймона» №131 про перебувавння ОСОБА_1 на амбулаторному лікуванні з 13.05.2024р. по 30.05.2024р.). Проходження цього лікування для нього вкрай важливе.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги захисник ОСОБА_1 - адвокат Віднік А. М., посилалась на те, що ОСОБА_1 проходить лікування після дуже тяжкої мінно-вибухової травми. У березні 2024 року в зоні бойових дій отримав вогнепальне поранення живота з дотичним пораненням хребта та відростків на поперековому рівні. Тривалий час чекав на проходження лікування у ВП «Лікарня Святого Пантелеймона» м. Львів. З 13.05.2024р. по 30.05.2024р. йому призначили амболаторне лікування у даному медичному закладі, однак 20.05.2024 року він змушений був поїхати до хворого батька у с. Груд Житомирської області. Через травму ОСОБА_1 не може їздити громадським транспортом, рідних, які змогли б відвезти машиною до ВП «Лікарня Святого Пантелеймона» м. Львів не має, а курс лікування не можна було переривати, або відтерміновувати на пізніше.

До обставини, що виключають адміністративну відповідальність, відносяться обставини, коли особа діяла в стані крайньої необхідності.

За ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Крайня необхідність - це випадок зіткнення двох інтересів, які рівною мірою охороняються законом, і при якій заради збереження більш важливого інтересу, заподіюється шкода меншому інтересові.

Крайню необхідність можна визнати правомірною лише при наступних обставинах (ознаках): небезпека не може бути усунена іншим шляхом, окрім як заподіяння шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

На переконання апеляційного суду, наведені в апеляційній скарзі доводи та обгрунтування захисника Віднік А., викладені нею у судовому засідання, підпадають під критерії крайньої необхідності, оскільки відповідно до епікрізів ОСОБА_1 в зоні бойових дій внаслідок мінно-вибухової травми отримав тяжке вогнепальне осколкове поранення хребта, черевної порожнини. Апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 при обставинах, що склалися, за кермо транспортного засобу сів вимушено, оскільки мав терміново їхати до ВП «Лікарня Святого Пантелеймона» м. Львів для лікування. Реальної та об`єктивної можливості дістатися до лікарні у будь-який інший спосіб, не мав.

Такі його показаннями є послідовними, цілком узгоджуються із випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 1052, випискою із медичної карти амбулаторного хворого № 131, а також іншою медичною документацією пораненого військовослужбовця, які безпосередньо досліджувались апеляційним судом.

Отже, приймається до уваги та визнається таким, що має важливе значення при вирішенні даної справи те, що ОСОБА_1 діяв виключно у вимушеній ситуації, а саме в стані крайньої необхідності, а також ураховується те, що така дія була вчинена ним виключно в умовах крайньої необхідності, задля збереження свого життя і не могла бути усунута іншими засобами. Очевидно, що у цьому конкретному випадку, заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена, а доказів того, що водієм була завдана шкода будь-яким іншим учасникам дорожнього руху немає. Тобто, ОСОБА_1 , у зазначеному випадку, виконував функції водія вимушено, перебуваючи у стані крайньої необхідності, а тому, у відповідності до ст. 17, 18 КУпАП, не може нести адміністративної відповідальності за дії, які поставлені йому у вину.

Окрім того, змістом положень ст. 3 Конституції України стверджується, що людина, її життя і здоров`я визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за вчинення дії особою в стані крайньої необхідності.

З огляду на вищезазначене, апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржувану постанову суду скасувати та закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі наведеного та керуючись ст. 18, п.4 ч. 1 ст. 247 КУпАП, ст. ст. 293, 294 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Гощанського районного суду Рівненської області від 25 червня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Гощанського районного суду Рівненської області від 25 червня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 КУпАП скасувати, провадження у справі закрити на підставі п.4 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за вчинення правопорушення в стані крайньої необхідності.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 3 березня 2025.

Судя Рівненського

апеляційного суду Ковальчук Н. М.