ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 635/2218/24 Головуючий 1 інстанції: Лук`яненко С.А.
Провадження №: 33/818/ 405 /25 Головуючий апеляційної інстанції: Курило О.М.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року Харківський апеляційний суд у складі: судді судової палати з розгляду кримінальних справ Курила О.М., при секретареві Болотові О.О., без участі особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , з участю його захисника Власенка С.Т., за умови, що всі учасники належним чином повідомлені про розгляд даної справи і ні від кого з них не надійшло заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи з поважних причин, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові, в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою захисника правопорушника на постанову Харківського районного суду Харківської області від 04 грудня 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною постановою ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, а також стягнуто судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Судом першої інстанції встановлено, що 15.02.2024 року о 20 годині 00 хвилин с. Селекційне, блок-пост, ОСОБА_1 керував транспортним засобом VOLKSWAGEN PASSAT д/н НОМЕР_1 із явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови). Від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6820 і у закладі охорони здоров`я Харківська обласна наркологічна лікарня відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Обставини вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, на думку суду першої інстанції, підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 014054 від 15.02.2024 року; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому зафіксована відмова ОСОБА_1 від проходження такого огляду; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння до КНП ХОР «ОНД», в якому зафіксована відмова водія ОСОБА_1 від огляду у закладі охорони здоров`я; розпискою ОСОБА_1 від 15.02.2024 року, в якій він зобов`язувався не керувати транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння і попереджений про повторну відповідальність за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння; рапортом ПСРПП ВП №3 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області Д. Тарасенка стосовно подій, які відбувалися 15.02.2024 року о 20:00 год. за участі водія ОСОБА_1 на блок-посту в с. Селекційне; записами на DVD-диску, з якого вбачається, що ОСОБА_1 підтвердив, що керував автомобілем, що вживав алкогольні напої і відмовляється від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки і у медичному закладі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, захисник особи, що притягується до адміністративної відповідальності, подав апеляційну скаргу, яка містить прохання прийняти апеляційну скаргу до розгляду, витребувати у Харківського районного суду Харківської області, та дослідити в судовому засіданні матеріали справи № 635/2218/24, постанову Харківського районного суду Харківської області від 04 грудня 2024 року, відносно притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, а провадження у справі закрити.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги, апелянт зазначає, зокрема, що факт керування транспортним засобом не доведений, зупинка транспортного засобу працівниками поліції була незаконна, вимога працівника поліції до водія проїхати до медичного закладу безпідставна, акт огляду не містить дати та часу складення, відеофіксація була небезперервна, мало місце порушення п. 5 розд. 2 Інструкції, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 №1026, направлення на огляд є недопустимим доказом, адже водій не відмовлявся пройти огляд на місці зупинки, а направлення має бути складено після проходження огляду правопорушника на місці зупинки у випадку незгоди водія з результатами огляду на місці зупинки.

Враховуючи вищевикладене, апелянт вважає постанову незаконною та просить її скасувати.

Позиції учасників апеляційного провадження

Будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду, в судове засідання суду апеляційної інстанції правопорушник не з`явився, направляв до суду клопотання про проведення судового засідання без його участі, в якому просив забезпечити участь у судовому засіданні його захисника Власенка С.Т. та зазначав, що вимоги, викладені у скарзі про скасування постанови, підтримує в повному обсязі, та просив їх задовольнити.

В судове засідання в режимі відеоконференції з`явився захисник особи, що притягується до адміністративної відповідальності.

В судовому засіданні останній підтримував доводи апеляційної скарги у повному обсязі, висловлював незгоду з рішенням суду першої інстанції та просив його скасувати і закрити провадження по справі за відсутністю в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності, складу адміністративного правопорушення.

Захисник подав до суду клопотання про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі спливу строків притягнення до адміністративної відповідальності. Сплив строку притягнення до адміністративної відповідальності мотивує наступним. Рішення суду першої інстанції не вступило в силу, оскільки воно оскаржується в Харківському апеляційному суді. На підставі ст. 38 КУпАП особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності протягом року з моменту вчинення адміністративного правопорушення, натомість з моменту складення протоколу про адміністративне правопорушення до дня розгляду справи судом апеляційної інстанції минув один рік і чотири дня, тому на думку захисника, слід вважати, що строк сплив.

Звертав увагу апеляційного суду на рішення Київського районного суду міста Харкова від 29 жовтня 2024 року у справі №635/2768/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ГУНП в Харківській області про скасування постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 121 КУпАП, що стосується тієї ж події 15.02.2024 року, що обставини адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, що розглядається судом апеляційної інстанції. Вказаним рішенням Київського районного суду м. Харкова постанову про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП скасовано. Відтак, на думку захисника, подальші дії працівників поліції щодо вимог пройти огляд на стан сп`яніння також слід визнати незаконними та безпідставними.

Вказував, що у постанові Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 204/8036/16-а зазначено, що визнання вини у вчиненні порушення правил дорожнього руху за відсутності інших доказів не може бути достатнім доказом такого правопорушення. Крім того, у постанові від 18.07.2019 року у справі № 216/5226/16-а Верховний Суд вказав, що відеозапис з нагрудної камери поліцейського не може бути доказом порушення правил дорожнього руху, якщо він не містить відомостей про вчинення правопорушення, а лише відображає процесуальні дії. Тому захисник вважає, що для розгляду справ такої категорії необхідно надавати об`єктивні докази, такі як відеозаписи, засвідчені електронним цифровим підписом, показання свідків, або інші матеріали, що безпосередньо підтверджують факт правопорушення.

На думку захисника у даній справі, що розглядається, водій нічого не порушував, а ті порушення, на які посилалися працівники поліції, скасовані Київським районним судом м. Харкова від 29.10.2024 року, рішенням якого постанова про притягнення водія до адміністративної відповідальності визнана незаконною.

На думку захисника, жоден доказ, який є в матеріалах справи, в тому числі і відеозапис, не є належним і допустимим доказом, оскільки ці докази складені із порушенням встановлених інструкцій, наказів та законодавства України в цілому.

Що стосується відеозапису, який є в матеріалах справи, то, на думку захисника, даний відеозапис ніяк не підписаний і міститься у конверті невідомого походження, та взагалі невідомо звідки взявся вказаний відеозапис. На відеозаписі постановочна картинка. Працівник поліції сказав: скажи що ти випив трішки пива, і все буде нормально, нічого тобі не буде. Побоюючись за своє життя, водій зробив те, що йому сказали.

Захисник наголошує, що з матеріалів справи вбачається, що водій не відмовлявся від проходження огляду на місці зупинки, більше того, він наполягав на цьому, що зокрема також є в поясненнях водія, які долучені до матеріалів справи. Однак працівники поліції проігнорували дану вимогу водія, і вирішили, що вони скоротять розгляд провадження і одразу повезуть водія до закладу охорони здоров`я, таким чином порушуючи вимоги відповідної Інструкції, тому не дивно, що водій відмовився з ними будь-куди їхати. Має місце факт фальшування справи.

Заявив клопотання про дослідження письмових пояснень водія (а.с.48-52), суть яких зводиться до наступного: не доведений факт керування транспортним засобом; поліцейський почав свавільно звинувачувати водія в тому, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння, і тим самим надмірно втручатися в його особисте життя; поліцейськими безперервна відеофіксація обставин вчинення, виявлення адміністративного правопорушення не проводилась; водія не відсторонено від керування транспортним засобом; направлення на огляд є недопустимим доказом, оскільки він не відмовлявся пройти огляд на місці зупинки; поліцейськими проігнороване прохання водія надати можливість зателефонувати адвокату; постанова про накладення на водія стягнення за ч. 5 ст. 121 КУпАП оскаржена до Київського районного суду м. Харкова.

Вважає, що вина водія не доведена у законному порядку, немає складу адміністративного правопорушення в його діях, а також сплив строк притягнення його до адміністративної відповідальності, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції по даній справі.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників судового засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, повинен належним чином з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті. Постанова судді, згідно зі ст. 283 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Положення ч.ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Оцінка доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В пункті 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до пункту 2.5 ПДР України Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення відносно особи, що притягується до адміністративної відповідальності, складений уповноваженою особою, з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП. Процедура проведення поліцейським огляду водія на стан наркотичного сп`яніння відповідає вимогам Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства Внутрішніх справ України та Міністерством охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі Інструкція про порядок виявлення ознак сп`яніння). Відповідно до положень п. 2 розділу І зазначеної інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 15.02.2024 року о 20 годині 00 хвилин с. Селекційне, блок-пост, ОСОБА_1 керував транспортним засобом VOLKSWAGEN PASSAT д/н НОМЕР_1 із явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови). Від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6820 і у закладі охорони здоров`я Харківська обласна наркологічна лікарня відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Суд апеляційної інстанції з метою перевірки матеріалів справи та доводів апеляційної скарги надав сторонам провадження всі можливості для представлення доказів по справі для підтримання їхньої правової позиції.

Суд апеляційної інстанції критично ставиться до обґрунтування апелянтом клопотання про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі спливу строків притягнення до адміністративної відповідальності, з огляду на те, що ст. 38 КУпАП не регулює питання притягнення особи до адміністративної відповідальності, а регулює лише строки накладення адміністративного стягнення. Згідно з постановою Харківського районного суду Харківської області від 04.12.2024 у справі №635/2218/24 адміністративне стягнення на ОСОБА_1 було накладено 04 грудня 2024 року в межах строку, визначеного вимогами ст. 38 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник посилається на те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, однак це спростовується матеріалами справи, в тому числі і наданими стороною захисту. Так, дослідженням рішення Київського районного суду м. Харкова від 29.10.2024 у справі № 635/2768/24 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП в обґрунтування позову позивач посилається на те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, номерний знак НОМЕР_1 , рухався в с. Селекційне і на блокпосту був зупинений старшим сержантом ОСОБА_2 . Поліцейський звинуватив ОСОБА_1 , який керував зазначеним транспортним засобом, у тому, що він не був пристебнутий паском безпеки. Суд дійсно скасував рішення про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн за недоведеністю того, що ОСОБА_1 керував чи пристебнутим паском безпеки, чи непристебнутим, але по тій справі абсолютно не вирішувалось питання про недоведеність керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а навпаки було підтверджено те, що він керував транспортним засобом, однак не доведено те, що він керував, будучи непристебнутим паском безпеки.

Крім того, результатами переглянутого відеозапису встановлено, що ОСОБА_1 підтвердив факт керування транспортним засобом, вказав, що він вживав спиртні напої, а саме випив близько 200 грам пива в цей же день, і відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки, так і в закладі охорони здоров`я, і був відсторонений від керування транспортним засобом.

Крім того, суд звертає увагу і на те, що у рішення ЄСПЛ О. Галоран та Френсіс проти Сполученого Королівства від 29.06.2007 ЄСПЛ звертає увагу на те, що особа, яка потрапила в поле зору правоохоронних органів за підозрою в порушенні правил безпеки дорожнього руху, не може автоматично вважатися такою, яка має бути стороннім спостерігачем, і перекладати обов`язок доказування на правоохоронні органи. Поряд з презумпцією невинуватості ця особа та її захисник мають представити правоохоронним органам наявні в них докази щодо своєї невинуватості. ОСОБА_1 абсолютно ніяких доказів того, що він мав проходити медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння, не надав, а під відеозапис зазначив, що він відмовляється від проходження огляду.

Стосовно доводів захисника про незаконність зупинки транспортного засобу правопорушника суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію» завданнями поліції є, зокрема, надання поліцейських послуг у сферах забезпечення публічної безпеки і порядку, охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 вказаного закону поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 30 вказаного закону поліція для охорони прав і свобод людини, запобігання загрозам публічній безпеці і порядку або припинення їх порушення також застосовує в межах своєї компетенції поліцейські превентивні заходи та заходи примусу, визначені цим Законом. Поліція для виконання покладених на неї завдань може застосовувати інші заходи, визначені окремими законами.

Зупинення транспортного засобу як превентивний поліцейський захід передбачено п. 4 ч. 1 ст. 31 вказаного закону.

Як вбачається з матеріалів справи, водій був зупинений на блокпосту.

Відповідно до приписів п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 року за № 1455 «Про порядок встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан» блокпост це посилений контрольно-пропускний пункт, який за рішенням військового командування тимчасово встановлюється на вході/виході (в`їзді/виїзді) на територію/з території, де введено воєнний стан і встановлено особливий режим (за винятком державного кордону), на якому облаштовуються місця для перевірки осіб, транспортних засобів, багажу та вантажів, позиції вогневих засобів та бойової техніки, місця для відпочинку та забезпечення життєдіяльності особового складу, який виконує завдання на такому пункті, до складу якого можуть входити службові особи військових формувань та правоохоронних органів, які відповідно до закону залучені до здійснення заходів правового режиму воєнного стану.

Відповідно до пп. 1 п. 20 вказаної Постанови КМУ, заходи з контролю в`їзду/виїзду на блокпостах включають:

- перевірку документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи;

- перевірку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу (документів на транспортний засіб, документів на вантаж, дорожнього листа тощо);

- проведення огляду транспортного засобу та вантажу (товару) щодо відповідності документам на вантаж (товар);

- затримання осіб, транспортних засобів, вантажу (товару), проведення їх огляду та передачу їх уповноваженим представникам правоохоронних органів;

- тимчасове обмеження (заборону) руху транспортних засобів та осіб.

Виходячи з вищезазначеного зупинку транспортного засобу водія ОСОБА_1 слід вважати законною.

Суд апеляційної інстанції критично ставиться до доводів апелянта про те, що вимога працівника поліції до водія проїхати до медичного закладу була безпідставна, з огляду на те, що відповідно до п. 2 Інструкція про виявлення ознак сп`яніння огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Суд не погоджується з твердженням апелянта про те, що було порушено порядок огляду, оскільки акт огляду не містить дати та часу складення з огляду на наступне. Так судом було досліджено акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, що міститься в матеріалах справи (а.с.3). Згідно з інформацією, що міститься у даному акті, водій відмовився від огляду на стан алкогольного сп`яніння. Даний акт, на думку суду апеляційної інстанції, відповідає вимогам Інструкції про порядок виявлення ознак сп`яніння.

Так, відповідно до абз. 1 п. 10 розд. 2 вказаної Інструкції, результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (додаток 2) (далі акт огляду). У випадку установлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду.

У додатку 2 до вказаної Інструкції міститься приклад акту огляду, де зазначені усі реквізити, що мають бути на даному документі згідно з вимогами даної Інструкції. Як вбачається, зазначення дати та часу складення акту огляду даними вимогами не передбачено.

Доводи сторони захисту про те, що наданий суду відеозапис є недопустимим доказом, оскільки є небезперервним до її завершення, суд сприймає критично, враховуючи, що суду має бути наданий відеозапис, який містить докази, на підтвердження наведених в протоколі обставин, а не відеозапис всіх подій, які мали місце під час спілкування поліцейських з правопорушником. Наданий суду відеозапис містить лише інформацію, що стосується вчинення водієм адміністративного правопорушення, передбаченого саме ч. 1 ст. 130 КУпАП, якого стосується дане провадження, є вичерпно інформативним, належним та допустимим доказом, отриманим у встановленому законом порядку, дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер.

Суд апеляційної інстанції ставиться критично до твердження захисника про те, що відеозапис, який є в матеріалах справи, ніяк не підписаний і міститься у конверті невідомого походження, та взагалі невідомо звідки взявся вказаний відеозапис. Так, в матеріалах справи міститься рапорт начальника СРПП відділу поліції № 3 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області підполковника поліції С. Баглаєнка (а.с.12), в якому зазначає, що даний відеозапис відповідає дійсності. Також міститься супровідний лист до Харківського районного суду Харківської області, підписаний начальником відділу поліції № 3 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області полковником поліції О. Горбачовим, яким направлено матеріал протоколу ААД № 014054 за ч. 1 ст. 130 КУпАП від 15.02.2024 стосовно ОСОБА_1 , а також вказаний диск, для розгляду та прийняття рішення (а.с.14). Таким чином, доводи апелянта стосовно походження даного відеозапису є необґрунтованими.

Суд не погоджується з доводами апелянта про удаваний характер даного відеозапису, адже на відеозаписі чітко відображено розмову працівника поліції з правопорушником, який свідомо відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння.

Суд апеляційної інстанції критично ставиться до доводів апелянта про те, що направлення на огляд є недопустимим доказом, адже водій не відмовлявся пройти огляд на місці зупинки, а направлення має бути складено після проходження огляду правопорушника на місці зупинки у випадку незгоди водія з результатами огляду на місці зупинки, з огляду на те, що факт відмови водія підтверджується сукупністю зібраних та досліджених у справі доказів.

Що стосується твердження ОСОБА_1 в його поясненнях (а.с.51) про те, що поліцейськими було проігнороване прохання водія надати йому можливість зателефонувати адвокату, то суд апеляційної інстанції звертає увагу, що ніхто не міг заборонити правопорушнику зателефонувати адвокату, однак він цього не зробив, тож такі доводи правопорушника і його захисника є необґрунтованими.

Захисник наголошував, що з матеріалів справи вбачається, що водій не відмовлявся від проходження огляду на місці зупинки, більше того, він наполягав на цьому, однак працівники поліції проігнорували дану вимогу водія, і вирішили, що вони скоротять розгляд провадження і одразу повезуть водія до закладу охорони здоров`я, таким чином порушуючи вимоги відповідної Інструкції, тому не дивно, що водій відмовився з ними будь-куди їхати тому має місце факт фальшування справи. Суд апеляційної інстанції дослідженням матеріалів справи з`ясував, що твердження апелянта не відповідає дійсності. З дослідженого відеозапису, а також з матеріалів про адміністративне правопорушення вбачається, що водій однозначно відмовився від проходження огляду, а тим більше не наполягав на проходженні такого. Дійсно, як вбачається з матеріалів справи, працівник поліції спочатку запропонував водію пройти огляд в закладі охорони здоров`я, а лише після цього запропонував пройти огляд на місці зупинки, що не узгоджується з послідовністю, встановленою Інструкцією про порядок виявлення ознак сп`яніння, однак цей факт ніяк не впливає на доведеність вини правопорушника, оскільки той свідомо відмовився як від огляду на місці зупинки, так і від огляду в закладі охорони здоров`я, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Суд апеляційної інстанції критично ставиться до доводів захисника про те, що відповідно до постанови Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 204/8036/16-а, визнання вини у вчиненні порушення правил дорожнього руху за відсутності інших доказів не може бути достатнім доказом такого правопорушення, а відповідно до постанови від 18.07.2019 року у справі № 216/5226/16-а Верховний Суд відеозапис з нагрудної камери поліцейського не може бути доказом порушення правил дорожнього руху, якщо він не містить відомостей про вчинення правопорушення, а лише відображає процесуальні дії, з огляду на те, що у даній справі склад адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних і досліджених доказів, що безпосередньо підтверджують факт правопорушення та виключають сумнів у винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме порушення п. 2.5 ПДР України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що вина водія доведена у законному порядку, у діях водія наявний склад адміністративного правопорушення, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції по даній справі відсутні.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що правопорушник притягується до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП саме за фактом порушення п. 2.5 ПДР України, тобто за відмову від проходження огляду, відтак його вина полягає у порушенні обов`язку пройти на вимогу працівника поліції огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку, а факт реального перебування чи неперебування його в стані алкогольного сп`яніння у той день на кваліфікацію даного адміністративного правопорушення не впливає.

Виходячи з того, що факт відмови водія від проходження передбаченого законом огляду на стан алкогольного сп`яніння є доведеним, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про винуватість особи, що притягується до адміністративної відповідальності, у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме вказана особа визнана судом винною за відмову від проходження огляду на предмет перебування в стані алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку.

Враховуючи викладене, підстави ставити під сумнів відомості, відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, відсутні, у зв`язку з чим апеляційний суд вбачає у діях правопорушника склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Всі зібрані у справі про адміністративне правопорушення докази апеляційний суд визнає належними, допустимими та такими, що відповідають вимогам ст. 251 КУпАП.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази та порушення вимог закону, які б спростовували висновки суду і були б підставами для зміни або скасування судового рішення.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» вказується, що у

рішеннях судів та трибуналів мають належним чином пояснюватися підстави, на яких ці рішення ґрунтуються. Ступінь суворості цієї вимоги може бути різним, залежно від характеру рішення, і він має визначатися, виходячи із обставин справи. Однак, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

З вищезазначеного випливає, що інші доводи та пояснення апелянта в апеляційній скарзі є безпідставними або необґрунтованими.

З урахуванням викладеного, суд обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях водія складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і, враховуючи характер вчиненого правопорушення, ступінь його суспільної небезпеки - дане правопорушення є грубим порушенням правил дорожнього руху та є потенційно небезпечним для суспільства, становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю, здоров`ю, тяжкість ймовірних наслідків, призначив адміністративне стягнення в межах санкції вказаної статті.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі, не підлягає.

Керуючись ст.ст. 1,7,25,33,38,294,295 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ :

Постанову Харківського районного суду Харківської області від 04 грудня 2024 року по справі щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника правопорушника, - залишити без задоволення.

Оскарження даної постанови в касаційному порядку у відповідності до ст. 294 КУпАП не передбачено.

Суддя Харківського апеляційного суду О.М. Курило