Справа № 752/1549/25
Провадження №: 3/752/1456/25
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2025 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Вдовиченко О.О., розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення, які надійшли від Управління патрульної поліції у м. Києві відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

08.12.2024 року о 04 год. 30 хв. в м. Києві по вул. Івана Сірка 15, власник ТЗ транспортного засобу «Skoda», реєстраційний номер НОМЕР_1 - ОСОБА_1 передав право керування автомобілем «Skoda» водієві ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння (результат тесту 1.41 проміле), тобто вчинив дії, якими порушив вимоги п. 2.9г) ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд належним чином повідомляв ОСОБА_1 про день, час та місце судового розгляду, проте останній в судове засідання не з`явився. Натомість до суду з`явився його захисник - адвокат Руденко Сергій Сергійович, який заперечував факт вчинення його підзахисним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме заперечував факт передачі керування ТЗ. Відмітив, що ОСОБА_1 передав автомобіль в користування ще 01.11.2024 року відповідно до укладеного договору оренди, а отже ОСОБА_2 є належним користувачем автомобіля. Також захисник звертав увагу суду на те, що працівниками поліції під час складання протоколу порушено вимоги ст. 256 КУпАП, а саме в протоколі не зазначено ознаки алкогольного сп`яніння особи, якій передано керування автомобілем. Таким чином поліцейськими не було встановлено всіх обставин, подій та відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Додатково захисник зауважував, що поліцейські не забезпечили можливість ОСОБА_1 користуватись правовою допомогою адвоката. Не зафіксовано сам факт зупинки ТЗ та як наслідок відсутні докази керування ТЗ ОСОБА_2 , а тому відсутній склад адміністративного правопорушення. Працівниками поліції порушено вимоги Інструкції про порядок використання нагрудних відеокамер, затвердженої наказом №100 від 03.02.2016 року, а саме відеозапис не фіксує початок спілкування поліцейських з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , на відео не видно, що ОСОБА_2 дійсно рухався в ТЗ та немає моменту зупинки. За таких обставин захисник вважає, що відеозапис є неналежним та недопустимим доказом. В підтвердження своєї позиції захисник надав суду письмове клопотання про закриття провадження по справі з детальною мотивацією.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши позицію захисту, дослідивши результат тесту «Драгер», який проходив ОСОБА_2 (результат тесту 1.41 проміле), суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 своїми діями порушив вимоги п. 2.9г) ПДР України, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Приймаючи таке рішення, суд виходив з наступного. Факт перебування ОСОБА_2 в стані алкогольного сп`яніння підтверджується результатом тесту «Драгер» (1.41 проміле). Що стосується факту передачі ОСОБА_1 права керування ТЗ ОСОБА_2 , суд не погоджується з твердженням захисника, про те, що ОСОБА_2 отримав автомобіль «Skoda» у користування ще 01.11.2024 року згідно договору оренди автомобіля та не бере до уваги як доказ надану захисником копію вищезгаданого договору оренди. Оскільки такий договір оренди не посвідчений нотаріально, та не містить будь-яких беззаперечних відомостей того, що він підписаний саме 01.11.2024 року, а також суд враховує, що даний договір укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , які зацікавлені в результаті судового розгляду, тому що, поліцейські відносно обох склали протоколи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Крім того, додатково сумнівність даного договору оренди підтверджується тим фактом, що згідно договору орендодавець передає орендарю автомобіль та свідоцтво про реєстрацію ТЗ, яке підтверджує право власності на авто, а як вбачається з відеозапису з нагрудної камери поліцейського, свідоцтво про реєстрацію ТЗ знаходилось у ОСОБА_1 і він передавав його поліцейському, що як вважає суд свідчить що найменше про невиконання ОСОБА_1 договору оренди, або взагалі про відсутність такого договору на момент події. Щодо ознак сп`яніння, на які ОСОБА_1 повинен був би звернути увагу при передачі автомобіля, такі ознаки, як вважає суд мали місце. Одною з яких був запах алкоголю з порожнини рота, що було чітко встановлено поліцейським. Враховуючи, що після виявлення у ОСОБА_2 такої ознаки сп`яніння було встановлено стан алкогольного сп`яніння з результатом тесту (1.41 проміле), така ознака, враховуючи результат тесту, повинна була бути досить вираженою. А тому суд вважає, що ОСОБА_1 усвідомлював, що ОСОБА_2 перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Додатковим і беззаперечним доказом передачі ОСОБА_1 права керування ТЗ ОСОБА_2 є відеозапис з нагрудної камери поліцейського, з якого вбачається, як ОСОБА_2 знаходиться за кермом автомобіля, у якого заведений двигун, що додатково підтверджує факт керування ним ТЗ.

Крім того, суд не погоджується з твердженням захисника про відсутність доказів того, що ОСОБА_2 керував ТЗ та був зупинений працівниками поліції, оскільки відносно ОСОБА_2 Голосіївським районним судом м. Києва винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення вимог п. 2.9а) ПДР та вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Як вбачається з висловлювання особи, відносно якої складено протокол, він не заперечував обставини, викладені поліцейським у протоколі, а саме не заперечував факт передачі керування ТЗ ОСОБА_2 та жодного разу не згадав про договір оренди автомобіля.

Суд також не погоджується з позицією захисту, щодо визнання недостовірним доказом відеозапис з нагрудної камери поліцейського, лише тому що він розпочинається з моменту спілкування поліцейських з водієм та пасажиром, оскільки така обставина може свідчити лише про те, що поліцейський увімкнув відеокамеру в цей момент, однак будь який сумнівів щодо достовірності інформації, відображеної на самому відеозапису ні в кого не виникало. Дії поліцейського щодо увімкнення відеозапису саме в цей момент, як вважає суд, може свідчити про можливе дисциплінарне порушення зі сторони поліцейського, однак це не є предметом розгляду в даному судовому засіданні.

В сукупності вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується рядом доказів, досліджених судом, ключовим з яких є результат тесту «Драгер» який підтверджує стан сп`яніння ОСОБА_2 , а також відеозапис з нагрудної камери поліцейського, на якому відображено як ОСОБА_2 знаходиться за кермом автомобіля а ОСОБА_1 сидить на пасажирському сидінні та передає поліцейському свідоцтво про реєстрацію ТЗ, що як вважає суд повністю підтверджує факт передачі права керування ТЗ. Такі докази суд враховує, і вважає достатніми та переконливими у винності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

На підставі вищевикладеного та враховуючи характер вчиненого порушення, особу гр. ОСОБА_1 , обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, вважаю за необхідне визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу.

На підставі ст. 40-1 КУпАП, стягнути з ОСОБА_1 судовій збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 130, 283-285 КУпАП , -

П О С Т А Н О В И В :

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 судовій збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 (шістсот п`ять шістдесят) грн. 60 коп. на користь держави.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Суддя О.О. Вдовиченко