Справа 556/3670/24
Номер провадження 3/556/225/2025
П ОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2025 року Суддя Володимирецького районного суду Рівненської області, Л.О.Котик, розглянувши матеріали, що надійшли від Вараського РВП ГУНП в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителька АДРЕСА_1 , не працююча, -

За ч.2 ст.184 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Згідно Протоколу про адміністративне правопорушення від 11.12.2024 року серії ВАД №660069, ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , ухилялася від виконання батьківських обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя відносно малолітнього сина ОСОБА_2 2021 р.н., а саме: 01.12.2024 р. перебувала в стані алкогольного сп`яніння, в будинку були невідповідні умови для проживання дитини, чим вчинила правопорушення передбачене за ч.2 ст. 184 КУпАП.

Для розгляду справи про вчинення адміністративного проступку ОСОБА_1 до суду з`явилася, свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч 2 ст. 184 КУпАП заперечила, пояснила, що її син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 29 листопада 2024 року перебуває у комунальному закладі «Обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Рівненської обласної ради. Працівники поліції , приїхавши до неї додому, до будинку не заходили, жодних обстежень умов проживання ними проведено не було. Крім того, працівниками поліції не проводився особистий огляд ОСОБА_1 , чи огляд її речей та документів. Протокол складали в патрульному автомобілі. Жодних доказів, що вона перебувала в стані алкогольного сп`яніння до протоколу не надано. Вона хоче забрати сина додому, однак їй його не віддають.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали адміністративної справи, проаналізувавши докази, суд дійшов наступного висновку.

Згідно зі ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частина 2 ст. 184 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року після накладення адміністративного стягнення ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Об`єктивна сторона ст.184 КУпАП полягає в умисному вчиненні дій особою, направлених на невиконання своїх батьківських обов`язків. Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

За змістом статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП, суду надано протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 660069 від 11.12.2024, рапорти чергової частини ВП №1 Вараського РВП від 01.12.2024, письмові пояснення ОСОБА_1 , Акти обстеження умов проживання житлового будинку за АДРЕСА_2 від 23.07.2024 р. та від 28.11.2024 року - житлового будинку в с. Зелене, Вараського району, копія постанови Володимирецького районного суду від 30.09.2024 року про притягнення до адмінвідповідальності ОСОБА_1 за ст. 184 ч.1 КУпАП, копія рішення виконавчого комітету Володимирецької селищної ради від 23.07.2024 №128.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №660069 від 11.12.2024 року зазначено, що 01.12.2024 року близько 09.30 год. ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , ухилялася від виконання батьківських обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя відносно малолітнього сина ОСОБА_2 2021 р.н., а саме: перебувала в стані алкогольного сп`яніння, в будинку були невідповідні умови для проживання дитини.

В той же час, як вбачається з повідомлення Комунального закладу «Обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Рівненської обласної ради від 13.01.2025 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 29.11.2024 року перебуває в даному закладі. За час перебування дитини в центрі відвідувала його мати ОСОБА_1 . Тобто 01.12.2024 року ОСОБА_1 не могла ухилятися від виконання батьківських обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя відносно малолітнього сина ОСОБА_2 , оскільки на той час дитина вже перебувала в Комунальному закладі «Обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Рівненської обласної ради. Крім того, до протоколу про адміністративне правопорушення від 11.12.2024 року серії ВАД №660069, як доказ вчинення правопорушення, долучено рапорт чергової частини ВП №1 Вараського РВП ГУНП в Рівненській області, де зазначено, що 01.12.2024 надійшло повідомлення зі служби 102 ОСОБА_1 про те, що 01.12.2024 в неї виник конфлікт з сестрою ОСОБА_4 , яка забороняє їй бачитися з дитиною. Також долучено Акт обстеження умов проживання від 23.07.2024 р. ОСОБА_5 для тимчасового влаштування ОСОБА_2 та Акт обстеження умов проживання та від 28.11.2024 року ОСОБА_1 , де зазначено, що 23.07.2024 дитину відібрано в матері та тимчасово влаштовано в родині хресного.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини пом`якшуючі або обтяжуючі відповідальність, чи заподіяна шкода, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи той факт, що в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, що є обов`язковою умовою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП, суд приходить до висновку, що у діях останньої відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Судом встановлено, що під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення було порушено вимоги ч. 2 ст. 254 КУпАП, а саме протокол складений пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення.

Таким чином, інспектором ЮП СВГ Вараського РВП Чабан В.В. було порушено вимоги до оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 254 КУпАП, а саме протокол складено 11.12.2024 року, адмінправопорушення вчинено 01.12.2024 року.

Допущенні порушення при складанні протоколу про адміністративне правопорушення позбавляють суд можливості здійснити повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи, а отже досягти завдань провадження у справі про адміністративне правопорушення, що в свою чергу є перешкодою для розгляду адміністративної справи по суті, з`ясування її обставин та прийняття рішення по ній.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суддя звертає увагу, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діяння, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява N 25), оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" N 39598/03 від 21.07.2011 року).

Відповідно до ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 КУпАП.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст.62 Конституції України.

Відповідно до ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

При цьому суд зобов`язаний розглядати справу в межах тверджень про вчинення адміністративного правопорушення, викладених стосовно особи у протоколі про адміністративне правопорушення.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово посилався на те, що провадження у справах про адміністративні правопорушення, за гарантіями може прирівнюватися з кримінальним для цілей застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.39 рішення «Лучанінова проти України» від 09.09.2011 року (заява №16347/02), п.1 резолютивної частини рішення «Швидка проти України від 30.10.2014 року (заява №17888/12)), обґрунтовуючи їх, зокрема, як характером законодавчого положення, яке порушувалося (КУпАП), так і профілактичною та каральною метою стягнень, передбачених цим положенням.

Згідно п.2 ст.129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.

Відповідно до положень п.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а тому покладення на суд обов`язків ініціювати збір доказів щодо доказу вини правопорушника суперечить принципам об`єктивності та неупередженості суду при розгляді справи.

Зазначене узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі Кобець проти України (з відсиланням на п. 282 рішення у справі Авшар проти Туреччини (Avsar v. Turkey), згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах Малофєєва проти Росії (Malofeyevav. Russia, рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04) та Карелін проти Росії ( Karelin v. Russia , заява №926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), де ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що …суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом) .

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права, а Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Суд вважає, що поза розумними сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як таких що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Таку ж позицію висловив Верховний суд в постанові Касаційного кримінального суду від 09 квітня 2020 року у справі № 761/43930/17, де зазначив, що поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.05.2015 №5-рп/2015 щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст. 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Враховуючи те, що судом не встановлено в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП, провадження в справі щодо неї підлягає закриттю.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на вищевикладене, провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, а саме у зв`язку з відсутністю в її діях складу і події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП, оскільки матеріали адміністративної справи не містять доказів, які б вказували на вчинення останньою даного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 9, 184, 245, 247, 251, 252, 268, 272, 280, 283, 284 КУпАП, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутності в її діях складу і події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Рівненського апеляційного суду через Володимирецький районний суд Рівненської області.

Суддя: