"27" лютого 2025 р. Справа № 363/6304/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі:

Головуючого судді - Рукас О.В.,

за участю секретаря судових засідань - Найдюк Б.М.;

прокурора - Потюменко Ю.Ю.;

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,

захисника - Швець А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , депутата Вишгородської міської ради, директора КП «Управління з розвитку фізичної культури та спорту Вишгородської міської ради», який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1, 2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської області надійшли матеріали справи № 363/6307/24 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

Також до Вишгородського районного суду Київської області надійшли матеріали справи № 363/6304/24 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Згідно протоколам автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справам визначено суддю Рукас О.В.

Постановою суду від 16 грудня 2024 року вищезазначені справи на підставі положень ч. 2 ст. 36 КУпАП були об`єднанні в єдине провадження з присвоєнням йому єдиного номеру - 363/6304/24.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення № 3293 від 29.11.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 , будучи депутатом Вишгородської міської ради, являючись суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, не вжив заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення реального конфлікту інтересів та не повідомив Вишгородську міську раду про наявність у нього реального конфлікту інтересів, який виник 27.04.2023 року на 31 сесії Вишгородської міської ради перед винесенням на голосування питання «Про внесення змін до Рішення Вишгородської міської ради від 23.12.2022 року № 28/2 «Про затвердження міських програм».

Таким чином, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення № 3294 від 29.11.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 , будучи депутатом Вишгородської міської ради, являючись суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, вчинив дію в умовах реального конфлікту інтересів, взявши участь у голосуванні 27.04.2023 року на 31 черговій сесії Вишгородської міської ради щодо питання «Про внесення змін до Рішення Вишгородської міської ради від 23.12.2022 року № 28/2 «Про затвердження міських програм».

Таким чином, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

У загальному підсумку ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, а саме у тому, що ОСОБА_1 , будучи депутатом міської ради, керівником комунального підприємства, суб`єктом, на якого поширюється дія Закону «Про запобігання корупції» № 1700-VII, та будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, під час участі у голосуванні 27.04.2023 року на 31 черговій сесії міської ради не вжив заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів та не повідомив про наявність у нього реального конфлікту інтересів, який виник при голосуванні з питання, що стосується фінансування комунального підприємства, керівником якого є ОСОБА_1 , та вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів, взявши участь у цьому голосуванні.

У судовому засіданні ОСОБА_1 заперечив свою вину у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП. В обґрунтування своїх заперечень ОСОБА_1 було надано пояснення наступного змісту.

ОСОБА_1 підтвердив, що є депутатом Вишгородської міської ради та паралельно обіймає посаду директора комунального підприємства «Управління розвитку фізичної культури та спорту Вишгородської міської ради» (КП «УКФС ВМР»). 27.04.2023 року на засіданні 31 чергової сесії Вишгородської міської ради до порядку денного було включено питання внесення змін до рішення Вишгородської міської ради № 28/2 від 23.12.2022 року «Про затвердження міських програм», яке, зокрема, стосувалося програми фінансової підтримки КП «УКФС ВМР». Як пояснив ОСОБА_1 , програма фінансової підтримки забезпечувалася за рахунок надходжень до бюджету Вишгородської міської ради. У зв`язку з наявністю профіциту бюджету Вишгородської міської ради КП «УКФС ВМР» надсилало до міської ради листа з проханням розглянути питання збільшення фінансування комунального підприємства. Збільшений обсяг фінансування планувалося закласти під статті витрат на матеріальну допомогу та оздоровлення працівників підприємства, на фонд оплати праці працівників підприємства, податки та інші обов`язкові збори і платежі, а також комунальні послуги. Крім того, потреба у додаткову фінансуванні була обумовлена передачею в управління КП «УКФС ВМР» нової адміністративної будівлі, на управління та утримання якої першочергово гроші комунального підприємства не передбачалися.

ОСОБА_1 зазначив, що за результатами розгляду їх запиту, бюджетною комісією та фінансовим відділом було складено кошторис, яким передбачено можливість збільшення фінансування КП «УКФС ВМР» на 2023 рік. У зв`язку з цим це питання було поставлено на обговорення 27.04.2023 року на засіданні 31 чергової сесії Вишгородської міської ради.

ОСОБА_1 підтвердив, що на голосуванні з цього питання він брав особисту участь та голосував за прийняття рішення про збільшення обсягу фінансування комунального підприємства. На засіданні міської ради було прийнято рішення про внесення змін до рішення Вишгородської міської ради № 28/2 від 23.12.2022 року, яким, зокрема, передбачено збільшення програми фінансової підтримки КП «УКФС ВМР».

У своїх поясненнях ОСОБА_1 вказав, що усвідомлено приймав участь у голосуванні з вищезазначеного питання. При цьому жодного конфлікту інтересів у нього не було, оскільки він не переслідував ніякого приватного інтересу в питанні збільшення фінансування КП «УКФС ВМР». В обґрунтування цього ОСОБА_1 пояснив, що він обіймає посаду директора КП «УКФС ВМР» на підставі укладеного з міською радою контракту. Положенням контракту передбачено вичерпні умови та порядок оплати праці директора комунального підприємства, зокрема, передбачено, що заробітна плата ОСОБА_1 нараховується в залежності від прожиткового мінімуму, коефіцієнту робітника 1 розряду та галузевого коефіцієнту. Критерії для визначення розміру заробітної плати директора підприємства є незмінними, а сам розмір заробітної плати залежить від законодавчо визначеного показнику прожиткового мінімуму та незмінних показників коефіцієнтів, що безпосередньо визначені у контракті.

ОСОБА_1 зазначив, що після прийняття рішення про збільшення фінансування КП «УКФС ВМР» його майнове становище як директора підприємства жодним чином не змінилося: посадовий оклад не збільшився, матеріальну допомогу чи допомогу на оздоровлення не отримував, додаткова премія ним не отримувалася. Преміювання ОСОБА_1 здійснюється виключно Вишгородською міською радою за результатами оцінки його діяльності в кінці року, особисто ОСОБА_1 у процесі особистого преміювання жодної участі не бере. ОСОБА_1 запевнив, що все збільшене фінансування було витрачене виключно на цілі, закладені програмою фінансової підтримки комунального підприємства, а не на цілі, що могли б становити його приватний інтерес.

У зв`язку з чим ОСОБА_1 вважав, що в його діях при голосуванні на засіданні міської ради був відсутній реальний конфлікт інтересів, оскільки надані йому представницькі повноваження не вступали у суперечність з будь-яким приватним інтересом, так як не було реальної та чітко вираженої заінтересованості ОСОБА_1 в отриманні вигоди для себе чи своїх близьких осіб.

Крім того, у своїх поясненнях ОСОБА_1 вказав на закінчення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

З урахуванням вищевикладеного, ОСОБА_1 просив провадження у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, закрити у зв`язку з відсутністю в його діях ознак вказаних правопорушень.

Аналогічні заперечення щодо відсутності реального конфлікту інтересів та спливу строків накладення адміністративного стягнення викладені також у письмових запереченнях захисника ОСОБА_2 (Т. 1, а.с. 219-228).

На переконання захисника Швець А.О. днем виявлення правопорушення є 28.06.2024 року, коли орган влади, уповноважений на складання протоколу, на свій запит отримав запитуваний перелік документів щодо КП «УКФС ВМР» та самого ОСОБА_1 , тобто коли орган влади вже здійснив виявлення адміністративного правопорушення. Не зважаючи на це, протокол про адміністративне правопорушення було складено лише 29.11.2024 року, тобто через 5 місяців з моменту виявлення правопорушення.

Прокурор Потюменко Ю.Ю. під час судового розгляду надала висновок з приводу обставин і фактів вчинення ОСОБА_1 правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП. У вказаному висновку зазначено, що матеріалами справи про адміністративне правопорушення підтверджується факт виникнення у ОСОБА_1 реального конфлікту інтересів, суперечності між його представницькими повноваженнями та приватним інтересом, який полягав у бажанні поліпшити матеріальне становище КП «УФКС ВМР», де він працює директором, шляхом прийняття рішення на користь підприємства. Крім того, на переконання прокурора, приватний інтерес ОСОБА_1 проявився в тому, що він, як директора підприємства, вирішує питання, що стосуються фінансової, господарської, соціальної діяльності підприємства, визначає фонд оплати праці, ставки заробітної плати працівників, схеми посадових окладів, визначає фонд матеріального заохочення, розпоряджається коштами та майном підприємства. Однак, не зважаючи на виникнення реального конфлікту інтересів, ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не повідомив про його виникнення та вчинив дію в умовах реального конфлікту інтересів, проголосувавши за прийняття рішення щодо збільшення фінансування комунального підприємства, яке він очолює.

Крім того, прокурором зазначено, що днем виявлення адміністративного правопорушення слід вважати день складання протоколу про адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим строк накладення адміністративного стягнення за вчинені ОСОБА_1 правопорушення, передбачені ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, не закінчився.

У зв`язку з цим з урахуванням вищевикладеного, прокурор Потюменко Ю.Ю. вимагала визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши наявні матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до наступних висновків.

Висновки суду щодо застосування норм права.

Статтею 7 КУпАП встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зазначені обставини встановлюються у відповідності до ст. 279 КУпАП, зокрема, шляхом повного та всебічного дослідження доказів, якими відповідно до ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема і протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Зі змісту ст. 284 КУпАП вбачається, що одним з можливих наслідків розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення є притягнення особи до адміністративної відповідальності шляхом винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

При цьому суд звертає увагу, що винесення постанови про накладення адміністративного стягнення є одним з найсуворіших наслідків вирішення справи про адміністративне правопорушення, оскільки внаслідок накладення стягнення особа зазнає негативних наслідків особистого, майнового чи організаційного характеру, що безумовно призводить до втручання у сферу її особистих прав, свобод та законних інтересів. Внаслідок цього рішення суду про притягнення особи до адміністративної відповідальності має бути достатнім чином обґрунтованим для забезпечення правомірності та пропорційності втручання у сферу особистих прав особи, якого вона зазнає внаслідок накладення на неї стягнення.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності може бути правомірним результатом розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення, якщо судом у встановленому законодавством порядку шляхом дослідження належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів буде встановлено факт вчинення діяння, що відповідно до чинного законодавства містить ознаки складу адміністративного правопорушення, а також вину особи у вчиненні такого діяння.

У ч. 1 ст. 172-7 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про запобігання корупції» встановлюється, що особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані, зокрема, повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно.

Невиконання зазначеного обов`язку, його неналежне або несвоєчасне виконання є діянням, що містить ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

У свою чергу у ч. 2 ст. 172-7 КУпАП встановлюється адміністративна відповідальність за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про запобігання корупції» передбачено, що особи, зазначені у п. 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані, зокрема, не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Невиконання зазначеного обов`язку або його неналежне виконання є діянням, що містить ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

При цьому аналіз ч. 1 Примітки до ст. 172-7 КУпАП дає можливість зробити висновок, що склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП має спеціального суб`єкта - суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 Закону України "Про запобігання корупції".

Аналіз диспозиції ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП дає можливість встановити, що чинним законодавством передбачено відповідальність за вчинення наступних діянь:

1) неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів;

2) вчиненні дій чи прийнятті рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

При цьому відповідно до ч. 2 Примітки до ст. 172-7 КУпАП зазначається, що у цій статті під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Таким чином, у ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за: неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї суперечності між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень (реальний конфлікт інтересів), а також за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах наявності у особи суперечності між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень чи вчинення певних дій.

Як вбачається з вищевикладених положень, об?єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, нерозривно пов`язана з таким елементом як приватний інтерес, його суперечністю з службовими повноваженнями, внаслідок чого виникає реальний конфлікт інтересів. На додаток до цього, суд звертає увагу, що реальний конфлікт інтересів має бути чітко вираженим, конкретизованим та простежуватися на основі визначення того, який приватний інтерес переслідує особа у даному випадку та яким чином цей приватний інтерес вступає у суперечність з інтересами службами.

У свою чергу реальний конфлікт інтересів безпосередньо впливає на рівень об`єктивності та неупередженості особи при прийнятті рішень, вчиненні або невчиненні певних дій, що відносяться до її службових або представницьких повноважень. Тобто, реальний конфлікт інтересів перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з прийнятим рішенням, внаслідок чого останнє не може вважатися неупередженим та об`єктивним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання корупції» - приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Наявність приватного інтересу, його вступ у суперечність з службовими повноваженнями, інтересами служби та вплив на об`єктивність і неупередженість рішень, дій та бездіяльності у більшості випадків пов`язується саме з близькими особами осіб, щодо яких поширюються вимоги антикорупційного законодавства. При цьому близькими особами відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання корупції» є члени сім`ї суб`єкта, зазначеного у частині першій статті 3 цього Закону, а також чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний та двоюрідний брати, рідна та двоюрідна сестри, рідний брат та сестра дружини (чоловіка), племінник, племінниця, рідний дядько, рідна тітка, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, батько та мати дружини (чоловіка) сина (дочки), усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням зазначеного суб`єкта.

Крім того, ознакою об`єктивної сторони зазначених правопорушень є саме реальний, а не потенційний конфлікт інтересів, тобто саме суперечність між приватним інтересом та службовими повноваженнями особами. Потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення дії, який повинен мати об`єктивний вираз, а також часовий взаємозв`язок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому.

Тобто відмінність між цими поняттями полягає в тому, що для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що, по-перше, приватний інтерес наявний, по-друге, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, а по-третє, така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

На додаток до цього суд звертає увагу, що констатація наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, є можливою лише у тому випадку, коли реальний конфлікт інтересів впливає на реалізацію посадовою особою своїх дискреційних повноважень.

Право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд передбачає можливість його дискреції, тобто право вибору між декількома діями чи рішеннями, що однаково є правомірними та передбачені чинним законодавством.

Згідно позиції Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13.02.2018 у справі №361/7567/15-а, від 07.03.2018 у справі №569/15527/16-а, від 20.03.2018 у справа №461/2579/17, від 20.03.2018 у справі №820/4554/17, від 03.04.2018 у справі №569/16681/16-а та від 12.04.2018 справа №826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Тобто, дискреційними повноваженнями є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

На додаток до цього у Постанові КАС ВС від 22.12.2018 року у справі № 804/1469/17 (провадження № К/9901/43891/18) зазначається, що «на законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким».

Наявність дискреції (розсуду) посадової особи є визначальною та необхідною умовою для вирішення питання про наявність у її діях реального конфлікту інтересів, адже у випадку, коли особа у відповідності до імперативних вимог чинного законодавства має діяти у чітко визначений спосіб, чітко визначених межах та формі або повинна утримуватися від певних дій і в неї немає жодного власного розсуду стосовно виду та характеру можливого рішення, дій чи бездіяльності, то в такому випадку реальний конфлікт інтересів не впливає на об?єктивність та неупередженість рішень, дій чи бездіяльності посадової особи, оскільки остання позбавлена будь-якої можливості діяти в будь-який інший спосіб, ніж написано у законі. Отже, наявність дискреційних повноважень є необхідною передумовою вирішення питання про наявність у діях особи реального конфлікту інтересів.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, можливе лише за сукупності умов:

1) факт наявності у правопорушника приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений;

2) наявність повноважень на прийняття рішення, яке повинно мати дискреційний характер;

3) наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення;

4) наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення.

Фактичні обставини встановлені судом.

З протоколу № 2 від 10.12.2020 року другої позачергової сесії VIII скликання Вишгородської міської ради (Т. 1, а.с. 79-89) судом встановлено, що відповідно до Постанови Вишгородської міської територіальної виборчої комісії № 75 від 02.12.2020 року «Про визнання обраним наступним за черговістю кандидата у депутати Вишгородської міської ради у єдиному виборчому списку КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ ОРГАНІЗАЦІЇ ПОЛІТИЧНОЇ ПАРТІЇ «ЗА МАЙБУТНЄ» визнано обраним депутатом Вишгородської міської ради ОСОБА_1 .

На цьому ж засіданні ОСОБА_1 склав присягу депутата міської ради, отримав посвідчення депутата Вишгородської міської ради та був зареєстрований у системі для участі у голосуванні.

Вищезазначені обставини учасниками справи не заперечувалися.

Таким чином, ОСОБА_1 є депутатом Вишгородської міської ради.

У зв`язку з цим відповідно до пп. б п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 є особою, уповноваженою на виконання функцій місцевого самоврядування, а разом з тим і суб`єктом, на якого поширюються вимоги законодавства про запобігання корупції. Отже, ОСОБА_1 є суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією.

Розпорядженням Вишгородської міської ради № 69 (по особовому складу) від 18.03.2016 року (Т. 1, а.с. 67) ОСОБА_1 з 21.03.2016 року призначено на посаду директора Комунального підприємства «Управління з розвитку фізичної культури та спорту Вишгородської міської ради». Цим же розпорядженням затверджено контракт з директором КП «УФКС ВМР» ОСОБА_1

22.03.2023 року між Вишгородською міською радою та ОСОБА_1 повторно укладено контракт (Т. 1, а.с. 68-71), згідно якого ОСОБА_1 призначається на посаду директора КП «УФКС ВМР».

Відповідно до п. 6.1 контракту від 22.03.2023 року строк дії контракту обумовлено з 22.03.2023 року до 21.03.2026 року включно.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 також обіймає посаду директора КП «УФКС ВМР». Вказані обставини учасниками справи також не заперечувалися.

Судом встановлено, що рішенням Вишгородської міської ради «Про затвердження міських програм» № 28/2 від 23.12.2022 року (Т. 1, а.с. 51-52) затверджено Програму фінансової підтримки комунального підприємства «Управління з розвитку фізичної культури та спорту Вишгородської міської ради» на 2023 рік (Додаток № 17).

Аналіз змісту програми фінансової підтримки (додаток № 17 до вказаного рішення) (Т. 1, а.с. 53-66) дає можливість зробити висновок, що основним завданням цієї програми є створення умов, у тому числі фінансових, належної та ефективної діяльності КП «УФКС ВМР», яке, у свою чергу, покликано досягнути високого рівня фізичної культури і розвитку спорту в Вишгороді, сформувати гуманістичні цінності, створити умови для всебічного гармонійного розвитку людини тощо.

Для забезпечення виконання поставлених перед підприємством завдань на 2023 рік було закладено загальний обсяг фінансових ресурсів у розмірі 6 600 000 грн. 00 коп., з яких, зокрема, 4 962 187 грн. 00 коп. на оплату праці, 1 105 733 грн. 00 коп. на нарахування на заробітну плату. Безпосереднім розробником програми є КП «УФКС ВМР», а розпорядником виділених фінансових ресурсів є соціально-гуманітарне управління ВМР.

З листа КП «УФКС ВМР» № 23 від 06.04.2023 року за підписом директора підприємства ОСОБА_1 (Т. 1, а.с. 235) вбачається, що комунальним підприємством ініціюється перед Вишгородською міською радою питання збільшення кошторису підприємства та плану асигнувань загального фонду бюджету на 2023 рік на загальну суму 555 126 грн. 00 коп. у зв`язку з виникненням потреби у збільшенні видатків на: 1) додаткове фінансування для виплати матеріальної допомоги на оздоровлення 100% в розмірі одного посадового окладу для працівників підприємства, нарахування на фонд оплати праці в зв`язку з цією виплатою; 2) додаткове фінансування оплати праці нової штатної одиниці адміністратора спортивного залу в зв`язку з передачею нежитлового приміщення (спортивного залу) з балансу Вишгородської міської ради; 3) додаткове фінансування для плати комунальних платежів по нежитлових приміщеннях, що були передані на баланс підприємства.

З протоколу № 31 від 27.04.2023 року 31 чергової сесії VIII скликання Вишгородської міської ради (Т. 1, а.с. 11-26) судом встановлено, що до порядку денного засідання чергової сесії міської ради включно питання № 3 - «Про внесення змін до Рішення Вишгородської міської ради «Про затвердження міських програм» № 28/2 від 23.12.2022 року».

При обговоренні даного питання головою міської ради було повідомлено, що вказане питання розглядалося профільним комітетом, за результатами чого надано висновок про можливість внесення змін до міських програм. За результатами голосування міською радою прийнято рішення № 31/3. Рішення прийнято 17-ма голосами депутатів, 3-є депутатів не брали участь у голосуванні.

З поіменних результатів голосуванні з питання № 3 «Про внесення змін до Рішення Вишгородської міської ради «Про затвердження міських програм» № 28/2 від 23.12.2022 року» (Т. 1, а.с. 27-29) судом встановлено, що ОСОБА_1 брав участь у голосуванні з цього питання, проголосував «за» прийняття вказаного рішення.

Вищезазначені обставини учасниками справи не заперечувалися.

За результатами голосування Вишгородською міською радою прийнято рішення «Про внесення змін до Рішення Вишгородської міської ради «Про затвердження міських програм» № 28/2 від 23.12.2022 року» № 31/3 від 27.04.2023 року (Т. 1, а.с. 30), яким внесено зміни до вказаного рішення, зокрема, Додаток № 17 «Програму фінансової підтримки комунального підприємства «Управління з розвитку фізичної культури та спору Вишгородської міської ради на 2023 рік» викладено у новій редакції.

При дослідженні нової редакції програми фінансової підтримки КП «УФКС ВМР» (Т. 1, а.с. 31-35) судом встановлено, що для забезпечення діяльності КП «УФКС ВМР» передбачено збільшення обсягу фінансування з 6 600 000 грн. 00 коп. до 7 700 000 грн. 00 коп. Збільшений обсяг фінансування так само закладено, зокрема, на оплату праці (5 372 200 грн. 00 коп.), нарахування на заробітну плату (1 181 700 грн. 00 коп.), а також на інші цілі, зокрема, оплату послуг, у тому числі комунальних.

Таким чином, судом підтверджено, що ОСОБА_1 , будучи депутатом Вишгородської міської ради та одночасно обіймаючи посаду директора КП «УФКС ВМР», на засіданні міської ради взяв участь у голосуванні з питання внесення змін до рішення міської ради, яким передбачалося збільшення обсягу фінансування очолюваного ним підприємства.

Суд зазначає, що перебування депутата місцевої ради на посаді керівника комунального підприємства, установи, організації, позаслужбові стосунки з такими керівниками, які є близькими особами депутата, є передумовами виникнення у депутата місцевої ради приватного інтересу. Водночас лише цей факт не свідчить по наявність у депутата приватного інтересу, оскільки як рада, так і комунальні підприємства, установи, організації покликані діяти в інтересах територіальної громади.

Для вирішення питання наявності чи відсутності конфлікту інтересів у вказаній ситуації насамперед необхідно аналізувати та враховувати зміст кожного конкретного рішення ради.

Конфлікт інтересів буде наявний у разі, якщо депутат має особисту заінтересованість у прийнятті чи неприйнятті радою відповідного рішення щодо комунального підприємства, установи, організації (директором якого є він або його близька особа).

Так, наприклад, конфлікт інтересів у депутата місцевої ради існує під час розгляду та прийняття на засіданні ради рішення про встановлення порядку та умов оплати праці керівників комунальних підприємств, у тому числі підприємства, яке він чи його близька особа очолює, оскільки депутат заінтересований у найкращих умовах оплати своєї праці (праці близької особи) як керівника комунального підприємства.

Згідно пред`явленого ОСОБА_1 обвинувачення у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, його приватний інтерес проявився у бажанні отримати збільшене фінансування за програмою фінансової підтримки комунального підприємства, в якому він є директором, та згідно з якою загальний обсяг фінансових ресурсів для реалізації цієї програми збільшено до 7 700 000 грн. 00 коп., зокрема, і збільшено оплати праці, в тому числі і ОСОБА_1 . Таким чином, приватний інтерес ОСОБА_1 проявився у можливості поліпшити своє матеріальне становище за рахунок збільшення обсягу фінансування комунального підприємства. Під час судового розгляду прокурором також було доповнено, що ОСОБА_1 переслідував інтерес поліпшення матеріального становища працівників очолюваного ним підприємства.

З урахуванням вищевикладеного, суд звертає увагу, що рішення Вишгородської міської ради «Про затвердження міських програм» № 28/2 від 23.12.2022 року» № 31/3 від 27.04.2023 року, за прийняття якого голосував ОСОБА_1 та яким збільшено обсяг фінансування комунального підприємства під його керівництвом, передбачено збільшення обсягу витрат фінансових ресурсів на оплату праці. У зв`язку з цим приватний інтерес ОСОБА_1 покращити своє матеріальне становище за рахунок збільшення обсягу фінансування комунального підприємства, директором якого він є, може виникати лише у випадку, коли збільшений обсяг фінансування, у тому числі на оплату праці, прямо чи опосередковано впливає на оплату праці, заохочення чи інші виплати самого ОСОБА_1 .

Умови оплати праці ОСОБА_1 , як директора КП «УФКС ВМР», передбачені положеннями контракту від 22.03.2023 року (Т. 1, а.с. 68-71). Відповідно до п. 3.1 контракту за виконання обов`язків директору нараховується заробітна плата, виходячи з установлених: 1) посадового окладу (згідно додатку до цього контракту); 2) надбавки за інтенсивність праці та особливий характер роботи (виплачується відповідно до чинного законодавства); 3) премія за підсумками роботи за звітний період, що виплачується за погодженням виконавчого комітету (у розмірі місячного посадового окладу).

Згідно додатку № 1 до контракту (Т. 1, а.с. 72) посадовий оклад ОСОБА_1 , як директора КП «УФКС ВМР», розраховується в залежності від розміру: 1) прожиткового мінімуму; 2) коефіцієнту робітника 1 розряду; 3) галузевого коефіцієнту співвідношення мінімальної тарифної ставки робітника 1 розрядку за підгалузями та видами робіт. Сам розмір окладу = 1*2*3.

Суд звертає увагу, що розмір прожиткового мінімуму це законодавчо визначена величина, що фіксується приписами законів України про державний бюджет України на відповідний рік. Тобто, розмір прожиткового мінімуму, що закладений в основу визначення посадового окладу ОСОБА_1 , визначається Верховною Радою України шляхом прийняття відповідного закону.

У свою чергу, інші складові, що впливають на розмір посадового окладу, чітко визначені та закріплені у самому контракті. Так, коефіцієнт робітника 1 розряду складає 1,6, а галузевий коефіцієнт - 8.

Таким чином, щомісячна заробітна плата ОСОБА_1 є фіксованою та чітко визначеною. Розмір посадового окладу ОСОБА_1 може бути змінений або шляхом зміни прожиткового мінімуму, що потребує прийняття ВРУ нормативно-правового акту, та/або шляхом зміни коефіцієнта робітника 1 розряду, галузевого коефіцієнту, що, у свою чергу, передбачає внесення змін до самого контракту. Тобто, ані розмір заробітної плати, ані порядок її обчислення та нарахування не знаходяться в межах повноважень ОСОБА_1 , у зв`язку з чим останній не може змінювати їх на власний розсуд. У зв`язку з цим розмір посадового окладу ОСОБА_1 є сталим незалежно від обсягу фінансування КП «УФКС ВМР».

Інші складові заробітної плати ОСОБА_1 (надбавки та премія), визначення їх розміру та нарахування також знаходяться поза межами повноважень ОСОБА_1 , оскільки надбавка імперативно передбачена приписами законодавства, а премія визначається та виплачується Вишгородською міською радою, як роботодавцем ОСОБА_1 .

Оскільки надбавка є імперативно визначеною приписами закону, то її нарахування та виплата так само здійснюється незалежно від обсягу фінансування КП «УФКС ВМР». Нарахування та виплата премій можлива лише роботодавцем (Вишгородською міською радою), що здійснюється останнім як за результатами оцінки роботи директора підприємства, так і за результатами визначення наявності коштів для преміювання.

Під час судового розгляду ОСОБА_1 підтвердив вищезазначені обставини формування та нарахування його заробітної плати, а також зазначив, що після прийняття рішення Вишгородської міської ради «Про затвердження міських програм» № 28/2 від 23.12.2022 року» № 31/3 від 27.04.2023 року, за прийняття якого голосував ОСОБА_1 та яким збільшено обсяг фінансування комунального підприємства під його керівництвом, матеріальне становище самого ОСОБА_1 в аспекті розміру заробітної плати жодним чином не змінилося - розмір заробітної плати не збільшився, будь-яких додаткових, заохочувань чи інших виплат він не отримував, преміювання в іншому порядку чи розміру, ніж це передбачено контрактом та як це відбувається завжди, не відбувалося.

Долучені до протоколів докази також не містять будь-якого належного, допустимого, достовірного та достатнього підтвердження тих обставин, що у зв`язку зі збільшенням обсягу фінансування КП «УФКС ВМР», за що голосував ОСОБА_1 , матеріальне становище останнього будь-яким чином покращилося, тобто що ОСОБА_1 внаслідок участі у прийнятті цього рішення отримав певну майнову чи немайнову вигоду (реалізував свій ймовірний приватний інтерес).

Прокурором у судовому засіданні також не надано будь-яких доказів чи обґрунтованих пояснень на доведення зворотного.

Таким чином, судом встановлено, що при голосуванні за прийняття рішення Вишгородської міської ради «Про затвердження міських програм» № 28/2 від 23.12.2022 року» № 31/3 від 27.04.2023 року, яким збільшено обсяг фінансування комунального підприємства, у тому числі шляхом збільшення витрат на оплату праці, ОСОБА_1 не мав та не переслідував будь-якого приватного інтересу, пов`язаного з покращенням власного матеріального становища, оскільки збільшення обсягу фінансування підприємства не позначилося та не могло позначитися на його матеріальному становищі в силу особливостей визначення та нарахування заробітної плати ОСОБА_1 , як директору підприємства, які пов`язані з відсутністю у ОСОБА_1 жодного офіційного впливу (повноважень) на питання оплати його праці. Тобто, суд вважає недоведеним наявність у ОСОБА_1 приватного інтересу, що унеможливлює виникнення реального конфлікту інтересів як такого.

Доводи прокурора щодо того, що приватний інтерес проявився у бажанні ОСОБА_1 покращити матеріальне становище працівників підприємства суд відхиляє, оскільки такий інтерес є інтересом ОСОБА_1 як директора підприємства, тобто є публічним, а не приватним інтересом, пов`язаний з реалізацією його офіційних повноважень та завдань як керівника підприємства. Принаймі матеріали справи не містять жодних доказів, що серед працівників підприємства були особи, з якими ОСОБА_1 перебував у позаслужбових відносинах, які б могли бути підставою для його необ`єктивності та неупередженості в питаннях оплати праці та відповідно фінансування підприємства.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 , хоча і є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, мав дискреційні повноваження, однак не мав приватного інтересу щодо покращення власного матеріального становища за рахунок збільшення обсягів фінансування комунального підприємства, оскільки не мав жодних офіційних повноважень щодо впливу на рівень оплати своєї праці, який, до того ж, залишився незмінним після збільшення обсягу фінансування підприємства. Тому в діях ОСОБА_1 відсутні всі необхідні ознаки реального конфлікту інтересів, про наявність якого він був би зобов`язаний повідомити, та в умовах якого йому заборонено було б вчиняти дію.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч.2 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

У Постанові ККС ВС від 21.02.2018 року у справі № 701/613/16-к було зроблено висновок, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Суд звертає увагу, що відомості протоколів про адміністративне правопорушення щодо того, що ОСОБА_1 не повідомив про реальний конфлікт інтересів та вчинив дію в умовах реального конфлікту інтересів, є за своєю сутністю висуненням обвинувачення, що здійснюється органом (посадовою особою), уповноваженою на складення протоколу про адміністративне правопорушення. Тому таке обвинувачення поза розумним сумнівом має бути підтверджено або спростовано у судовому засіданні шляхом дослідження всіх наданих належних, допустимих та достовірних доказів. При цьому доведення цього факту поза розумним сумнівом буде означати можливість для суду зробити категоричний висновок, що версія, зазначена в обвинуваченні, є єдиною розумною версією, яка виключає будь-які обґрунтовані сумніви.

За результатами розгляду справи та дослідження матеріалів справи суд вважає інкриміноване обвинувачення необґрунтованим та недоведеним в частині наявності у ОСОБА_1 реального конфлікту інтересів, що пов`язано з недоведеністю наявності приватного інтересу.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи, що відповідно до презумпції невинуватості, яка закріплена у ст. 62 Конституції України, недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, то суд доходить до висновку, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, як і його вина у вчиненні цього правопорушення, не доведені. Тому провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю з підстав відсутності у діях ОСОБА_1 ознак складу вказаних адміністративних правопорушень.

Щодо строків накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до ч. 4 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтею 51 та частинами третьою - шостою статті 164-14, статтями 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Обчислення строку накладення адміністративного стягнення, як і визначення його закінчення, передбачає необхідність встановлення факту вчинення особою певного адміністративного правопорушення. У разі відсутності факту вчинення правопорушення адміністративне стягнення не може бути накладено як таке взагалі.

Оскільки судом не встановлено факту вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, то вирішення питання закінчення строків накладення адміністративного стягнення є недоречним та суперечить змісту ст. 38 КУпАП.

На підставі викладеного, провадження у справі за фактом вчинення ОСОБА_1 правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях ознак вказаних правопорушень.

Керуючись ст. ст. 23, 33, 34, 35, 172-7, 247, 279, 280, 283, 284, 285 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП (протокол № 3293 від 29.11.2024 року), закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП (протокол № 3294 від 29.11.2024 року), закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області протягом десяти днів.

Суддя О.В. Рукас