Справа № 357/1044/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.03.2025 м. Біла Церква

Суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Клепа Тетяна Володимирівна, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області, стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого механіком ТРЕВІУМ ПЕК ЕДЖЕНТ України, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: в матеріалах справи немає, паспорт № НОМЕР_1 виданий 20.08.2019 органом 3210, раніше не притягувався до адміністративної відповідальності,

за ч. 3 ст. 154 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

за участі захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Вдовики О.М., потерпілого ОСОБА_2 ,

У С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 651130 від 15.01.2025, 10.12.2024 близько 18:20 год на перехресті вул. Хрусталенка та вул. Павліченко в м. Біла Церква Київської області пес породи типу вівчарка чорний, який належить ОСОБА_1 , заподіяв шкоди здоров`ю ОСОБА_2 , а саме вкусила за праву руку. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 3 ст. 154 КУпАП.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку повідомлення у додаток «Viber», причини своєї неявки суд не повідомив.

Зважаючи на те, що від ОСОБА_1 заяв, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, а також на те, що при розгляді справ про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 154 КУпАП присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою, з метою недопущення порушення строків розгляду справи, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвокат Вдовика О.М. в судовому засіданні просила закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 154 КУпАП у зв`язку з відсутністю у його діях події та складу адміністративного правопорушення, посилаюсь на наступне. У протоколі про адміністративне правопорушення свідки події не зазначені, а відтак відсутні. Також у поясненнях особи, яка притягується до адміністративної відповідальності по суті порушення зазначено: «Мій собака нікого не кусав, так як був у наморднику». Подія відбулася 10.12.2024, а протокол складено 15.01.2024, тобто більш ніж за місяць від ймовірного вчиненого правопорушення. Відповідно до заяви ОСОБА_2 від 10.12.2024 він просив притягнути до відповідальності особу, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , який є власником собаки породи вівчарка, яка напала на ОСОБА_2 та прокусила йому праве передпліччя.

ОСОБА_1 свою вину не визнає, оскільки не вчиняв жодного правопорушення і в тому числі, що передбачено ч. 3 ст. 154 КУпАП, вважає, що протокол має бути скасований. При оформленні протоколу посадова особа повинна викласти його суть, виходячи виключно зі змісту ч. 1 ст. 154 КУпАП з посиланням на конкретний пункт Правил утримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах, який вважається порушенням, чи Правил утримання домашніх тварин чи інших нормативно-правових актів, які затверджені відповідними органами місцевого самоврядування та встановлюють вимоги до утримання та поводження з домашніми тваринами і виключно після цього зазначити наслідки у виді заподіяння шкоди, як це передбачено ч. 3 ст. 154 КУпАП. У протоколі, складеному щодо ОСОБА_1 , не вказано в чому саме полягає суть вчиненого правопорушення, не зазначено в чому саме полягали дії, визначені ч. 1 ст. 154 КУпАП, не наведено, яку саме норму він порушив з посиланням на конкретний пункт Правил, не вказано жодної дії, вчиненої ОСОБА_1 , які б відповіли об`єктивній стороні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП. В матеріалах справи відсутні докази того, що саме собака належна ОСОБА_1 стала причиною тілесного ушкодження, отриманого постраждалим ОСОБА_2 . У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин даної події. Серед доказів у матеріалах справи є лише пояснення свідка, з яких вбачається, що він був свідком іншої події, яка сталась 10.01.2025, а не свідком події, що сталася 10.12.2024. таким чином, його покази є недопустимими доказами та до його свідчень необхідно застосувати аналогію закону, коли показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами. Щодо довідки з Білоцерківської районної лікарні, то вона свідчить про те, що ОСОБА_2 перебував на прийомі у лікаря ортопеда-травматолога з приводу вкушеної рани правого передпліччя 17.12.2024, тобто датована через 7 днів після обставин події, у зв`язку з чим виникають обґрунтовані сумніви щодо належності та допустимості даної довідки як доказу винуватості ОСОБА_1 , у зв`язку з чим неможливо врахувати дану довідку як належний доказ у процесі розгляду справи. Стаття 154 КУпАП є банкетною нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативно-правових актів. Відтак, при складанні протоколу особа, яка складає протокол, повинна викласти суть правопорушення виходячи із частини першої даної статті з посиланням на конкретний пункт правил утримання собак і котів, який вважається порушенням чи інших нормативно-правових актів, що встановлюють вимоги до утримання та поводження з домашніми тваринами, та виключно після цього зазначити наслідки у виді заподіяння шкоди. Частиною 1 ст. 154 КУпАП передбачено, що собак, породи яких не внесені до Переліку небезпечних порід собак можуть перебувати на вулиці без повідка та намордника. Потенційно небезпечні собаки собаки, які згідно з Переліком порід собак визнані як потенційно небезпечні, а також особини, які мають фенотипічні ознаки цих порід. Службові собаки та собаки бійцівських порід є джерелом підвищеної небезпеки. Постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 № 1164 затверджено перелік небезпечних порід собак. До собак породи вівчарка, визначено 11 потенційно небезпечних порід. Оскільки, у протоколі зазначено, що ОСОБА_2 вкусив пес породи типу вівчар чорний, така порода відсутня у переліку, а отже не належить до Переліку порід собак визнані як потенційно небезпечні, що виключає будь-яку можливість притягнення до відповідальності за відсутність намордника власників таких собак. У протоколі відсутні будь-які посилання на нормативно-правові акти, які встановлюють вимоги до утримання домашніх тварин, які були порушені особою, відносно якої складено протокол, а також не зазначено, в чому це порушення полягає. Тобто, в протоколі не розкрито об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП. Відсутність в протоколі посилання на порушення положень конкретного нормативно-правового акту фактично унеможливлює притягнення особи до відповідальності. Та обставина, що дійсно у ОСОБА_1 є собака, не означає, що саме його пес був без намордника, що саме його пес вкусив ОСОБА_2 , завдавши шкоди його здоров`ю, а тому наявність собаки у ОСОБА_1 не утворює само по собі складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП. В матеріалах справи відсутній ветеринарний паспорт собаки, відповідно до якого його власником є ОСОБА_3 , а також відсутні інші документи, які дозволяють ідентифікувати тварину. Так, в протоколі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 154 КУпАП не розкрито об`єктивну сторону правопорушення. При цьому, працівником поліції, який склав протокол не зазначено породу собаки, зокрема, чи відноситься тварина до Переліку небезпечних порід собак, в протоколі не зазначено і до протоколу не додано доказів на підтвердження належності собаки особі, яка притягується до адміністративної відповідальності.

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_2 пояснив, що вперше він зустрівся із собакою ОСОБА_1 08.12.2024, коли він разом із дружиною гуляли біля старого залізничного переїзду із своєю собакою. На нього напала собака ОСОБА_1 , але він від неї відбився. Коли це побачив ОСОБА_1 , то відразу втік, щоб не можливо було встановити його особу. 10.12.2024 він зустрівся із ОСОБА_4 і коли вони йшли по вулиці, він розповідав йому про подію, яка сталася з ним 08.12.2024. Далі вони побачили цю собаку, а ОСОБА_1 віджимався на турніку. Він підійшов до ОСОБА_1 і запитав у нього, чому собака гуляє без намордника і повідка. Собака кинулася на нього, він її відкинув від себе, потім собака стала на задні лапи і кинулася йому до горла, але він застосував прийом, який знає в силу своєї роботи, внаслідок чого собака вчепилася йому у руку, порвала куртку та наносить рвану рану руці. Коли собака на нього напала, то він просив ОСОБА_1 , щоб той відкликав собаку, але він втік. Далі він викликав швидку допомогу, які йому повідомили, що не можуть його госпіталізувати, тому що немає карет ШМД, та порадили щоб він самостійно звернувся до лікарні. Цього ж дня він самостійно звернувся до міської лікарні № 2, де йому надали допомогу. Там йому сказали, що потрібно направлення від сімейного лікаря, до якого щоб записатися велика черга, тому по часу звернення вийшло так довго. Потім він ще довго ходив разом із санітарною та ветеринарними службами під подвір`ям, щоб побачити ОСОБА_1 , або ж хоча б собаку, що вона жива, тому що ніяких ні документів, ні книжок про щеплення на собаку не було, він переживав щоб у собаки не було сказу і йому не довелося лікуватися. Потім з працівниками поліції врешті було знайдено ОСОБА_1 і складено протокол. За останні пів року його сім`ю вказана собака атакувала п`ять разів, ОСОБА_1 жодного разу не вибачився і продовжував вигулювати собаку без намордника та повідка, тому для нього принципово щоб був складений протокол і останнього було притягнуто до відповідальності.

Заслухавши захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, пояснення потерпілого, дослідивши докази, суд дійшов наступного висновку.

Стаття 154 КУпАП (у редакції чинній на момент вчинення правопорушення та на момент розгляду справи) структурно має три окремі частини. Так, ч. 1 ст. 154 КУпАП передбачено основний склад цього адміністративного правопорушення, який встановлює адміністративну відповідальність за утримання собак і котів у місцях, де це заборонено відповідними правилами, утримання незареєстрованих собак, приведення їх у громадські місця, вигулювання собак без повідків та намордників (крім собак, породи яких не внесені до Переліку небезпечних порід собак) чи в не відведених для цього місцях, а також не прибирання власником тварини її екскрементів під час перебування тварини у громадському місці (крім вигулювання у спеціально відведених для цього місцях).

Частини 2 та 3 ст. 154 КУпАП передбачають кваліфіковані склади даного адміністративного правопорушення та підвищену адміністративну відповідальність в залежності від наявності у діях особи тих чи інших кваліфікуючих ознак. Так, у ч. 2 ст. 154 КУпАП встановлено кваліфікуючу ознаку у виді повторного вчинення діяння, передбаченого ч. 1 ст. 154 КУпАП, протягом одного року, а у ч. 3 ст. 154 КУпАП кваліфікуючу ознаку у виді заподіяння шкоди здоров`ю людини чи її майну.

За загальним правилом, встановленим у ст. 213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються: 1) адміністративними комісіями при виконавчих комітетах сільських, селищних, міських рад; 2) виконавчими комітетами (а в населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчими органами, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад та їх посадовими особами, уповноваженими на те цим Кодексом; 4) районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами (суддями), а у випадках, передбачених цим Кодексом, місцевими адміністративними та господарськими судами, апеляційними судами, вищими спеціалізованими судами, Верховним Судом; 5) органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

При цьому положеннями чинного КУпАП встановлюються правила розмежування компетенції вищезазначених органів влади (посадових осіб) щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Так, відповідно до ст. 214 КУпАП - адміністративні комісії при виконавчих органах сільських, селищних, міських рад вирішують усі справи про адміністративні правопорушення, за винятком віднесених цим Кодексом до відання інших органів (посадових осіб). Виконавчі комітети сільських, селищних, міських рад, судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів, органи Національної поліції, органи державних інспекцій та інші уповноважені органи (пункт 5 статті 213) розглядають справи про адміністративні правопорушення, віднесені цим Кодексом до їх відання. З наведеного слідує, що адміністративні комісії розглядають усі справи про адміністративні правопорушення, крім тих, що чітко та прямо віднесені до компетенції інших органів влади (посадових осіб). У зв`язку з цим інші органи влади (посадові особи) можуть розглядати лише ті справи про адміністративні правопорушення, що прямо віднесені до їх компетенції положеннями чинного законодавства, що визначає процедуру провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Компетенція адміністративних комісій щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення визначається у ст. 218 КУпАП, а компетенція судів, як суб`єктів розгляду справ про адміністративні правопорушення, - у ст. 221 КУпАП. Системний аналіз положень ст. 218 та ст. 221 КУпАП дає можливість зробити висновок, що до компетенції адміністративної комісії відноситься розгляд і вирішення справ про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 154 КУпАП. У свою чергу до компетенції суду відноситься розгляд і вирішення справ про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 154 КУпАП. При цьому розгляд і вирішення справ про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 154 КУпАП, як вбачається зі змісту положень ст. ст. 218-244-24 КУпАП, не відноситься до компетенції жодних, з числа зазначених у ст. 213 КУпАП органів влади (посадових осіб). Вказані обставини у поєднанні з принципом визначення повноважень адміністративних комісій, що закріплений у ст. 214 КУпАП, могли б давати можливість зробити висновок, що в такому разі справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 154 КУпАП, мають розглядатися саме адміністративними комісіями як такі, що не віднесені до компетенції інших органів влади (посадових осіб), але, оцінюючи відповідність такого висновку положенням чинного законодавства, необхідно звернути увагу на наступне.

Так, ст. 154 КУпАП (у редакції станом на 01.07.2021 рік) структурно складалася з двох частин. У ч. 1 ст. 154 КУпАП (у редакції від 01.07.2021 року) було передбачено основний склад адміністративного правопорушення, який передбачав адміністративну відповідальність за тримання собак і котів у місцях, де це заборонено відповідними правилами, чи понад установлену кількість, чи незареєстрованих собак, або приведення в громадські місця, або вигулювання собак без повідків і намордників (крім собак, у реєстраційних свідоцтвах на яких зроблено спеціальну відмітку) чи в не відведених для цього місцях.

Натомість ч. 2 ст. 154 КУпАП (у редакції від 01.07.2021 року) передбачала адміністративну відповідальність за ті самі дії, що спричинили заподіяння шкоди здоров`ю людей або їх майну, а так само повторне протягом року вчинення порушення з числа передбачених частиною першою цієї статті.

Системний аналіз положень ст. 154 КУпАП у зв`язку з положеннями ст. 218, 221 КУпАП у редакції станом на 01.07.2021 рік дає можливість зробити висновок, що розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 154 КУпАП, станом на 01.07.2021 рік відносився до компетенції адміністративних комісій, а справ про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 154 КУпАП до компетенції судів.

15.07.2021 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо імплементації положень деяких міжнародних угод та директив Європейського Союзу у сфері охорони тваринного та рослинного світу» за №1684-IX (далі - Закон №1684-IX), яким ст. 154 КУпАП було викладено у новій редакції, що повністю відповідає редакції чинній на момент вчинення правопорушення та на момент здійснення судового розгляду.

Таким чином, шляхом прийняття Закону №1684-IX - ст. 154 КУпАП структурно була поділена на три окремі частини. При цьому, як видно зі змісту положень вказаного закону, виділення ч. 3 ст. 154 КУпАП відбулося шляхом відокремлення кваліфікуючої ознаки у виді заподіяння шкоди здоров`ю та майну людини з ч. 2 ст. 154 КУпАП. Тобто, кваліфікуючі ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 154 КУпАП, у виді повторності та заподіяння шкоди здоров`ю та майну особи, які в попередній редакції статті містилися у ч. 2, шляхом прийняття нового закону були розділені на окремі частини таким чином, що заподіяння шкоди здоров`ю та майну особи внаслідок порушення правил утримання собак і котів перетворилося на особливо кваліфікуючий склад адміністративного правопорушення, що кваліфікується за ч. 3 ст. 154 КУпАП.

Однак при цьому, як вбачається з положень Закону №1684-IX, супутніх змін до ст. 218, 221 КУпАП, у зв`язку з появою ч. 3 ст. 154 КУпАП, не було прийнято, а відтак виникла законодавча прогалина, яка полягає у тому, що формально ч. 3 ст. 154 КУпАП не відноситься до компетенції жодного органу влади (посадової особи), що здійснюють розгляд справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України - юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини - кримінальне обвинувачення не тлумачиться буквально та не зводиться виключно до кримінального переслідування особи за вчинення кримінально-караних діянь, у зв`язку з чим обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення в залежності від певних обставин (характер правопорушення, тяжкість покарання, кваліфікація за національним законодавством) також може підпадати під ознаки кримінального обвинувачення та потребувати юрисдикції суду щодо визначення обґрунтованості останнього.

Враховуючи вказані положення на обставини даної справи суд приходить до висновку, що недоліки законодавства не можуть ігнорувати вимоги суспільства щодо забезпечення правопорядку шляхом притягнення особи до відповідальності за вчинене протиправне діяння.

На підставі викладеного, враховуючи характер адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП, ступінь його тяжкості, те, що склад вказаного правопорушення, у новій редакції законодавства, утворює кваліфікуюча ознака, яка в попередній редакції законодавства містилися у ч. 2 цієї ж статті та відносилася до компетенції суду, беручі до уваги, що за вчинення даного правопорушення передбачено обов`язкове додаткове адміністративне стягнення у виді конфіскації, що відповідно до ст. 29 КУпАП може бути застосовано лише судом, то, не зважаючи на те, що розгляд судом справ про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 154 КУпАП, прямо не закріплено у ст. 221 КУпАП, суд приходить до висновку, що розгляд і вирішення справ про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст.154 КУпАП розглядається саме судом.

За змістом ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також, згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є вчинення нею адміністративного правопорушення.

Про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності (ч. 1 ст. 254 КУпАП).

При цьому суть адміністративного правопорушення має бути конкретною за змістом, викладеною з урахуванням суб`єктивних та об`єктивних ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП.

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, зокрема, суть адміністративного правопорушення, а також нормативний акт, який передбачає відповідальність задане правопорушення.

Відтак, обставини вчинення правопорушення повинні бути викладені в протоколі конкретно, з належним формулюванням складу адміністративного правопорушення у відповідності до змісту диспозиції статті (частини статті) КУпАП, що передбачає відповідальність за його вчинення.

Так, за визначенням статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Склад правопорушення - це сукупність передбачених законом об`єктивних та суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення, що є необхідними і достатніми для притягнення особи до юридичної відповідальності.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 154 КУпАП порушенням правил утримання собак і котів є утримання собак і котів у місцях, де це заборонено відповідними правилами, утримання незареєстрованих собак, приведення їх у громадські місця, вигулювання собак без повідків та намордників (крім собак, породи яких не внесені до Переліку небезпечних порід собак) чи в не відведених для цього місцях, а також неприбирання власником тварини її екскрементів під час перебування тварини у громадському місці (крім вигулювання у спеціально відведених для цього місцях).

Відповідно до ч. 3 ст. 154 КУпАП, дії, передбачені частиною першою цієї статті, що спричинили заподіяння шкоди здоров`ю людини або її майну, - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією тварин і на посадових осіб - від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією тварин.

Таким чином, диспозицією ст. 154 КУпАП передбачена відповідальність за 1) утримання собак у місцях, де це заборонено відповідними правилами, 2) утримання незареєстрованих собак, приведення їх у громадські місця, 3) вигулювання собак без повідків і намордників (крім собак, породи яких не внесені до Переліку небезпечних порід собак) чи в не відведених для цього місцях, при цьому ч. 3 ст. 154 КУпАП передбачено відповідальність за ті самі дії, що спричинили заподіяння шкоди здоров`ю людей або їх майну.

Стаття 154 КУпАП України є бланкетною нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативно-правових актів, що наповнює норму ст. 154 КУпАП України більш конкретним змістом для встановлення тих ознак, які мають значення для правильної правової кваліфікації зазначеного діяння. Відтак, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, особа, яка складає протокол повинна викласти суть правопорушення виходячи із частини першої даної статті з посиланням на конкретний пункт Правил утримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах, який вважається порушенням, чи Правил утримання домашніх тварин, чи інших нормативно- правових актів, що встановлюють вимоги до утримання та поводження з домашніми тваринами та виключно після цього зазначити наслідки у виді заподіяння шкоди, як це передбачено частиною третьою ст. 154 КУпАП України.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» від 21 лютого 2006 року, особа, яка утримує домашню тварину, зобов`язана забезпечити безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною; безпеку супроводжуваної домашньої тварини; наявність повідка для здійснення вигулу собак та інших домашніх тварин, які можуть становити небезпеку для життя чи здоров`я людини, поза місцем постійного утримання таких тварин, а також намордника на собаках порід, що включені до Переліку небезпечних порід собак, що затверджується Кабінетом Міністрів України; наявність на домашній тварині нашийника з ідентифікуючими позначками.

При супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду.

Дозволяється утримувати: домашніх тварин - у вільному вигулі на ізольованій, добре огородженій території (в ізольованому приміщенні) на прив`язі або без неї.

Фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов`язані дотримуватися вимог нормативно-правових актів, зазначених у ст. 2 цього Закону, санітарно-гігієнічних і ветеринарних норм та правил, а також не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб та не створювати загрози безпеці людей, а також інших тварин.

Потенційно небезпечні собаки - собаки, які згідно з Переліком порід собак визнані як потенційно небезпечні, а також особини, які мають фенотипічні ознаки цих порід. Службові собаки та собаки бійцівських порід є джерелом підвищеної небезпеки.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2021 р. № 1164 затверджено перелік небезпечних порід собак, до яких в тому числі віднесено: вівчар картський (вівчарка картська), вівчарка голландська, в івчарка грецька, в івчарка ештрельська (португальська горна); вівчарка кавказька (вовкодав кавказький); вівчарка середньоазіатська (алабай, вовкодав середньоазіатський), вівчарка східноєвропейська; вівчарка французька (Босерон).

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 651130 від 15.01.2025, 10.12.2024 близько 18:20 год на перехресті вул. Хрусталенка та вул. Павліченко в м. Біла Церква Київської області пес породи типу вівчарка чорний, який належить ОСОБА_1 , заподіяв шкоди здоров`ю ОСОБА_2 , а саме вкусила за праву руку. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 3 ст. 154 КУпАП.

Так, у протоколі про адміністративне правопорушення відсутні будь-які посилання на нормативно-правові акти, які встановлюють вимоги до утримання та поводження з домашніми тваринами, які були порушені особою, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, та в чому це порушення проявилось.

Також у протоколі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 154 КУпАП не розкрито об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.154 КУпАП. При цьому, посадовою особою, яка склала протокол не зазначено породу собаки, зокрема, чи відноситься тварина до Переліку небезпечних порід собак (постанова КМ України № 1164 від 10 листопада 2021 року), в протоколі не зазначено і до протоколу не додано доказів на підтвердження належності собаки особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, та не зазначено причин складання протоколу 15.01.2025, тобто майже через місяць після зафіксованої події 10.12.2024 та відібрання пояснень від особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, 15.01.2025.

Таким чином фабула правопорушення вказана у протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідає диспозиції ч. 3 ст. 154 КУпАП.

Відсутність в протоколі про адміністративне правопорушення посилання на порушення положень конкретного нормативно-правового акту фактично унеможливлює притягнення особи до відповідальності.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини («Малофеєв проти Росії» та «Карелін проти Росії») у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд немає права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу.

Крім того, положення ст. 154 КУпАП передбачають конфіскацію собаки, однак в протоколі ВАД № 651130 від 15.01.2025 немає жодних відомостей про огляд та вилучення тварини, не зазначено ознак тварини: окрас, вік собаки та інші прикмети, за якими вона має бути ідентифікована при проведенні її обов`язкової конфіскації, кількість собак, а також не містить даних про місце знаходження чи перебування вказаної собаки (собак) (акт вилучення чи залишення власнику на відповідальне зберігання), що створює перешкоду у подальшому виконанні постанови суду.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових принципах, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості. Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Згідно положень ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до положень п. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а тому покладення на суд обов`язків ініціювати збір доказів щодо доказу вини правопорушника суперечить принципам об`єктивності та неупередженості суду при розгляді справи.

Згідно положень п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи, що докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо винуватості тлумачаться на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому на думку суду, в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП.

За таких обставин, оцінюючи докази у сукупності, суддя дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутні подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП, у зв`язку з чим, провадження в справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.154, 221, п.1 ст. 247, 268, 280, 283, 284 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Суддя Тетяна КЛЕПА