ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Костенко В.Г.,

з секретарем Гнітько А.М.,

з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Октябрського районного суду м. Полтави від 17 грудня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Цією постановою ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та мешканка АДРЕСА_1 , громадянка України, з вищою освітою, заміжня, маюча двох неповнолітніх дітей, непрацююча,

визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КпАП України, з накладенням адміністративного стягнення у вигляді попередження.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 визнана винуватою в тому, що вона діючи з необережності, в порушення вимог ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», допустила неналежне виконання своїх батьківських обов`язків щодо малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зокрема, не в повній мірі: спілкувалась із ним в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; сприяла засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; виявляла інтерес до його внутрішнього світу, внаслідок чого останній 27 листопада 2024 року порушив правила поведінки в ліцеї №6 «Лідер» Полтавської міської ради за адресою: вулиця Вячеслава Чорновола, 3, м. Полтава, проявив агресію до дітей.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді, а провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КпАП України.

Вказує, що складати протоколи про притягнення до адміністративної відповідальності батьків мають право представники підрозділів ювенальної поліції, а тому інспектор відділу служби освітньої безпеки ОСОБА_3 не наділена повноваженнями щодо складання протоколу в даному випадку.

Зазначає, що жодних доказів, які б підтверджували факт фізичного насильства її сина по відношенню до інших дітей в матеріалах справи не має.

Звертає увагу, що в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, який обов`язок було порушено при вихованні дитини.

Зазначає, що її малолітній син щодня відвідує учбовий заклад, жодних нарікань або зауважень з боку представників педагогічного колективу в її бік не було.

Стверджує, що додані до протоколу документи, а саме заява та характеристика, жодним чином не доводять обставин, зазначених у протоколі.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та докази, приходжу до такого.

Відповідно до вимог ст.245 КпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі ст.280 КпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Наведені вимоги закону суддею не дотримані, а висновки постанови не ґрунтуються на належних і допустимих доказах.

Обґрунтовуючи винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, суддя залишив поза увагою таке.

Згідно з вимогами ст.9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Диспозиція частини 1 статті 184 КпАП України передбачає відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітніх та/або неповнолітніх дітей.

Пленум Верховного Суду України у п.16 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Всупереч доводам апеляційної скарги, інспектор відділу «Служби освітньої безпеки» управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Фастівець Н.Є., з огляду на її повноваження, визначені посадовою інструкцією, затвердженою наказом Департаменту патрульної поліції №1782 від 22 серпня 2024 року, а також з урахуванням вимог ст.255 КпАП України,має право в даному випадку складати протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.184 КпАП України.

Проте, як видно з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №211839 від 02 грудня 2024 року, в ньому відсутні відомості щодо конкретних обставин вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КпАП України.

Натомість інспектор відділу "Служби освітньої безпеки" ОСОБА_3 зазначила лише про те, що ОСОБА_1 , порушуючи ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ухилялась від виконання батьківських обов`язків при вихованні сина, який будучи учнем 2 го класу ліцею порушує правила поведінки, проявляє агресію до дітей.

Приписами ст.12 вказаного Закону визначені права, обов`язки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини.

Так, відповідно до ч.1 цієї статті батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Проте протокол про адміністративне правопорушення не містить вказівки про те, від виконання яких саме покладених на неї обов`язків ухилилася ОСОБА_1 та у який спосіб вона це зробила. Також у протоколі зазначено про відсутність потерпілих у даній справі.

Тобто, викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення, всупереч вимогам ст.256 КпАП України, не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, а тому протокол не можливо визнати належним доказом винуватості ОСОБА_1 .

Не зважаючи на це, суддя місцевого суду самостійно відредагував фабулу адміністративного правопорушення та відшукував докази на користь обвинувачення, зазначаючи про порушення ОСОБА_1 вимог ст.150 СК України, що свідчить про порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Таким чином, суддя в даному випадку вийшов за межі тверджень про вчинення адміністративного правопорушення, вказаних стосовно ОСОБА_1 у протоколі про адміністративне правопорушення, та встановив обставини, які виходять за межі таких тверджень та звинувачують її у вчиненні діянь, які конкретно не викладені в ньому.

А згідно з ч.2 ст.251 КпАП України обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Із врахуванням положень і тлумачень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії, викладеній у протоколі про адміністративне правопорушення.

Наявність таких обставин, які свідчать про можливість іншої версії події, аніж викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Більше того, мотивуючи своє рішення, суддя зазначив, що ОСОБА_1 не надала доказів своєї невинуватості, що суперечить приписам ст.62 Конституції України, відповідно до яких ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватістьу вчиненні правопорушення.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи наведене, постанова судді підлягає скасуванню з закриттям провадження по справі на підставі п.1 ст.247 КпАП України за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 цього Кодексу.

Отже, апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , задовольнити.

Постанову судді Октябрського районного суду м. Полтава від 17 грудня 2024 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ст.247 КпАП України за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 цього Кодексу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського апеляційного суду Костенко В.Г.