Доповідач: Клок О. М.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2025 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Клок О.М., з участю секретаря судового засідання Таровської А.А., особи ОСОБА_1 , його захисника адвоката Кудрицької О.Я., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , відомості про місце роботи відсутні на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 січня 2025 року,

В С Т А Н О В И В

Вказаною постановою судді провадження по справі стосовно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП закрито на підставі п. 7 ст.247 КУпАП, у зв`язку із закінченням, на момент розгляду справи, строків накладення адміністративного стягнення.

Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 174547 від 15 листопада 2024 року ОСОБА_1 ставилось у провину те, що він, 21 липня 2024 року о 17 год 20 хв, керуючи маршрутним автобусом «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_1 , сполученням Луцьк-Витязь та рухаючись автодорогою М-07 на 357 км 200 м, між населеними пунктами с. Туполи та с. Старі Кошари, Ковельського району, Волинської області, під час руху, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з вантажним автомобілем «Даф» д.н.з. НОМЕР_2 з приєднаним напівпричепом «Schwarzmueller SPA-3Е» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди, автомобілі зазнали механічних ушкоджень, а водій автобуса ОСОБА_1 та пасажири ОСОБА_3 та ОСОБА_4 отримали тілесні ушкодження чим порушив вимоги п. п. 2.6, 101., 11.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі ПДР).

Не погоджуючись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій вказує на його незаконність через невідповідність фактичним обставинам вчиненого та вимогам процесуального закону. Вказує, що суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявність вини формі умислу або необережності. Апелянт, загалом, ураховуючи фактичні обставини вчиненого, погоджується із тим, що сама подія дорожньо-транспортної пригоди мала місце, проте вважає, що у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки він, як водій, умисно жодного із пунктів ПДР не порушував. 21 липня 2024 року було спекотно, температура повітря становила +30С. Унаслідок теплового удару він, на певний проміжок часу, втратив свідомість а, відповідно, і фізичну можливість керувати транспортним засобом, унаслідок чого, автобус почав зміщуватись та виїхав на зустрічну смугу руху. Додатковим підтвердженням цьому факту є також те, що він як водій з багаторічним стажем, перед зміною напрямку руху, відповідних покажчиків не вмикав. Покликаючись на викладене, просить постанову судді першої інстанції у даній справі скасувати частково. Судове рішення в частині визнання його винним змінити, провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події та складу даного адміністративного правопорушення.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Кудрицької О.Я., які подану ним апеляційну скаргу підтримали, просили задовольнити, доходжу такого висновку.

У відповідності до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На думку апеляційного суду, вказаних вимог закону, при розгляді адміністративних матеріалів, місцевим судом дотримано не було.

Дійшовши у оскаржуваній постанові судді першої інстанції висновку про те, що ОСОБА_1 своїми діями вчинив порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, тобто адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, суд не достатньо повно з`ясував усі фактичні обставини вчиненого та належної їм оцінки не надав.

Протокол про адміністративне правопорушення містить твердження про те, що водій ОСОБА_1 порушив п. п. 2.6, 10.1, 11.3 ПДР.

Тоді як він, при апеляційному розгляді даних адміністративних матеріалів, свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП не визнав та пояснив, що 21 липня 2024 року, керуючи автобусом, через високий температурний режим - спеку, на певний проміжок часу, втратив свідомість, у зв`язку із чим, автобус змістився на зустрічну смугу руху, де і відбулось його зіткнення із вантажівкою. Безпосередньо після події, був госпіталізований до ЦРЛ Ковельського МТМО, де черговий невропатолог констатував у нього тепловий удар. Тобто, зіткнення транспортних засобів відбулось не через умисне та свідоме порушення ОСОБА_1 ПДР, а через втрату ним свідомості.

Аналогічні він також надав пояснення, будучи допитаним у якості свідка, у межах досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000956 від 22 липня 2024 року з попередньою кваліфікацією за ч. 1 ст. 286 КК України, про що також значиться і у постанові про закриття кримінального провадження від 19 серпня 2024 року.

На користь його пояснень свідчить і той факт, що ОСОБА_1 , як водій із багаторічним стажем, перед зміною напрямку руху, зміщуючись на зустрічну смугу руху транспортних засобів, по якій рухалась вантажівка, відповідних попереджувальних сигналів, що подаються світловими покажчиками повороту, не подав, і такі його дії, за відсутності об`єктивних причин у вигляді перешкоди для руху, тощо, є об`єктивно нелогічними.

Статтею 7 КУпАП установлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Тобто, законною підставою для визнання винним та накладення на конкретну особу адміністративного стягнення є достатні дані про вчинення цією особою правопорушення, за яке і накладається стягнення.

Стаття 124 КУпАП передбачає відповідальність за порушення учасником дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тобто порушення правил дорожнього руху має знаходитись у причинному зв`язку з наслідками пригоди.

З аналізу наведеного слідує, що зазначена норма матеріального закону є бланкетною і відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують транспортними засобами, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у порушенні учасником дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу (матеріальний склад).

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до порушення правил дорожнього руху та наслідків і характеризується змішаною формою вини по відношенню до порушення правил дорожнього руху умисна форма вини, по відношенню до наслідків необережна форма вини.

Стаття 10 КУпАП визначає, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Апеляційним розглядом даної справи установлено, що дорожньо - транспортна пригода сталась унаслідок того, що ОСОБА_1 , під час руху автобусом втратив свідомість, що виключає можливість усвідомлення ним характеру своїх дій та можливість керувати ними, а тому він не може бути притягненим до відповідальності за діяння, що мало місце під час втрати свідомості.

Аналогічного характеру позицію висловив Верховний Суд 09 липня 2020 року у справі № 390/348/16-к.

Відповідно до конституційного принципу, закріпленого у ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно із п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, за наведених вище мотивів, справа стосовно ОСОБА_1 підлягає закриттю з підстав відсутності у його діях складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 січня 2025 року стосовно ОСОБА_1 скасувати.

Провадження у даній справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю у його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя: