ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/2/25 Справа № 705/1250/24 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Головуючий у І інстанції Годік Л. С. Доповідач в апеляційній інстанції Белах А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Белах А.В., за участі захисника Прудивуса М.А. (в режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу захисника Прудивуса М.А., подану на постанову Уманського міськрайсуду Черкаської обл. від 7.05.20243 р., якою ОСОБА_1 , який народився

ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Росоша Вінницької

обл., громадянина України, який має

середню повну освіту, не працює, не

одружений, проживає

АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір в розмірі 605,6 грн.,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до постанови суду першої інстанції, 23.02.2024 р. о 23:12 год. в Черкаській обл., м. Умань, по вул. М. Залізняка, 8, водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ-21011, р/номер НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме розширені зіниці ока, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, захисник Прудивус М.А. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адмінправопорушення.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що, на його думку, суд порушив право бути почутим. Розгляд цієї справи було призначено одночасно з іншою справою, в якій він був представником, в судове засідання судом він не був викликаний, хоча на той момент він був в приміщенні суду.

Працівниками поліції на дорозі ОСОБА_1 був зупинений через відсутність бризговиків, стосовно нього було складено протокол про адмінправопорушення за ст. 121 КУпАП і це стало підставою для зупинки транспортного засобу, хоча наявність бризговиків, відповідно до Національних стандартів України, не передбачено обов`язковість для конструкції легкового автомобіля, зазначене було відомо поліцейським. Об`єктивно не було підстав запідозрити водія в перебуванні в стані будь-якого сп`яніння. В матеріалах справи відсутнє направлення до медичного закладу на огляд водія, що свідчить що водій не направлявся для проходження огляду. Відеореєстратор фіксував події не в повному обсязі. Поліцейським не задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факту порушення водієм ПДР України. Притягнення до адмінвідповідальності за ст. 130 КУпАП можливе за наявності всіх елементів складу правопорушення та вимагає доведеності вини особи. Вважає, що суду не надано переконливих доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому провадження повинне бути закрите в зв`язку з відсутністю події та складу адмінправопорушення.

Вивчивши матеріали адмінсправи, заслухавши захисника Прудивуса М.А., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити по викладеним доводам, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

За змістом закону, протокол про адмінправопорушення, пояснення особи, свідків, висновок експерта тощо, є документами, що офіційно засвідчує подію адмінправопорушення і, відповідно до ст. 251 КУпАП, є джерелами доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Протокол про адмінправопорушення складається відповідно до ст. ст. 254 - 256 КУпАП.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адмінправопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

При цьому суд повинен дати оцінку не тільки даним, що додані до протоколу про адмінправопорушення, але й доказам, які представлені особою в порядку захисту. Досліджуючи всі наявні докази суд дає їм об`єктивну оцінку з точки зору їх достовірності та ступеню підтвердження чи спростування обставин, що характеризують діяння особи як правопорушення.

Суд, який розглядав справу, ці вимоги закону виконав в повному обсязі.

Суд першої інстанції правильно встановив, що 23.02.2024 р. о 23:12 год. в м. Умань Черкаській обл. по вул. М. Залізняка, 8 водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ-21011, р/номер НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме розширені зіниці ока, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно ст. 9 КУпАП, адмінправопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адмінвідповідальність.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, адмінвідповідальність настає у випадку керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення підтверджується даними протоколу про адмінправопорушення серії ААД № 493148 від 23.02.2024 р. ( а. пр. 1), який складено уповноваженою посадовою особою поліції та містить всі необхідні відомості та обставини вчинення правопорушення, сумніви чи зауваження до його змісту відсутні.

Суд першої інстанції ретельно дослідив матеріали справи які надійшли від поліції та дійшов до висновку, що під час складання протоколу та проведення відеозапису скоєного ОСОБА_1 правопорушення, не було допущено порушень вимог нормативних актів.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

На переконання апеляційного суду документи в справі про адмінправопорушення стосовно ОСОБА_1 складені у відповідності до діючих нормативно-правових актів, які регулюють такі правові відносини та які є предметом судового розгляду.

З наявного в матеріалах справи про адмінправопорушення відеозапису з нагрудних відеокамер працівників поліції, який долучений до протоколу про адмінправопорушення працівниками поліції, апеляційним судом встановив, що ОСОБА_1 не заперечував факт керування транспортним засобом, на відеозапису також зафіксовані дії, які передували до складання протоколу про адмінправопорушення, складання протоколу про адмінправопорушення.

Доводи апеляційної скарги про те, що працівники поліції порушили процедуру огляду на стан сп`яніння, а саме не виписали направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння, що свідчить про те, що поліцейський не направляв ОСОБА_1 як водія на огляд до медичного закладу є необґрунтованими, оскільки відеозаписом підтверджується той факт, що водій відмовився від проходження огляду в медичному закладі, відмовився надавати будь які пояснення, скориставшись вимогами ст. 63 Конституції України.

Згідно ст. 266 КУпАП, направлення на огляд водія не складається в разі відмови водія від вимог закону про проходження огляду.

Суд першої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, оскільки проходження такого огляду є обов`язком водія, а тому апеляційний суд не вбачає порушень, які б могли вплинути на правильність судового рішення та законність притягнення особи до відповідальності.

Доводи апеляційної скарги мають ознаки надмірного формалізму, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини, зводячись до власного тлумачення положень закону, переоцінки доказів і незгоди апелянта з висновками суду щодо їх оцінки, а отже й не є підставами для скасування вірного по суті судового рішення.

Категоричне невизнання ОСОБА_1 своєї вини суд апеляційної інстанції розцінює як бажання уникнути відповідальності за вчинення даного правопорушення, оскільки обставини, які викладені в апеляційній скарзі, не спростовують факту керування транспортним засобом в з ознаками наркотичного сп`яніння, його відмови від проходження огляду в медичному закладі та не звільнять його від відповідальності за скоєне.

Стосовно доводів апеляції про те, що в матеріалах провадження відсутні докази перебування ОСОБА_1 в стані наркотичного сп`яніння, то апеляційний суд виходить з того, що відповідно до вимог ст. ст. 130 та 266 КУпАП працівникам поліції цілком достатньо встановити (побачити, почути) наявність у водія ознак алкогольного чи наркотичного сп`яніння (а вони вказані у протоколі про адмінправопорушення та відповідають тим, які перелічені в Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 9.11.2015 р. № 1452/735) та на цій підставі провести огляд водія на стан сп`яніння. Водій за наявності таких обставин зобов`язаний пройти огляд, цей обов`язок покладений на нього п. 2.5 ПДР України. Ніякі обставини чи причини не звільняють водія від проходження такого огляду, відмова від проходження огляду має наслідком адмінвідповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. За таких обставин докази перебування в стані сп`яніння для правильного розгляду справи не потрібні.

Посилання апелянта на рішення ВС апеляційний суд вважає не релевантними, тому що ця справа була розглянута в межах КАСУ, в якому закладений принцип презумпції винуватості, який зобов`язує суб`єкта владних повноважень, який є відповідачем, а не органом який ініціював притягнення особи до адмінвідповідальності та яке є предметом судового розгляду за правилами КУпАП, не лише довести законність свого рішення, дії чи бездіяльності, а й спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод і інтересів.

За приписами КУпАП та відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 р. № 23-рп/2010, адмінвідповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі, і закріпленої в ст. 62 Конституції України презумпції невинності.

Таким чином, процесуальний порядок та основні засади цих національних кодексів істотно відрізняються один від одного, а тому їх одночасне застосування чи поєднання апеляційний суд вважає неможливим.

Судом першої інстанції не розглядалося питання комплектування автомобіля ВАЗ-21011 будь-якими бризговиками, а розглядалася вчинення адмініправопорушення ОСОБА_1 , а саме відмова від огляду на стан сп`яніння, а тому доводи апеляційної скарги про те, що працівники поліції зупинили на дорозі автомобіль під керуванням ОСОБА_1 за відсутність бризговиків, про що на нього було складено протокол за ст. 121 КУпАП, хоча наявність бризговиків не передбачена для конструкції легкового автомобіля, є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд позбавив ОСОБА_1 права бути почутим є необгрунтованими, оскільки згідно ч. 2 ст. 268 КУпАП, при розгляді справ про адмінправопорушення, передбачені ч. 1 ст. 130 КУпАП, присутність особи, яка притягається до адмінвідповідальності не є обов`язковою.

Згідно ордеру на надання правничої допомого серії СА № 1080474 від 19.03.2024 р. ОСОБА_1 та адвокат Прудивус М.А. уклали договір про надання правничої (правової) допомоги (а. пр. 9), адвокат відвідує судові засідання, подає суду документи, клопотання, тощо, тому апеляційний суд приходить до висновку, що захисник повідомляв ОСОБА_2 про дату і час призначених судових засідань, а тому права особи яка притягається до адмінвідповідальності не були порушені ні в суді першої, ні судом апеляційної інстанцій.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р. Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Європейський суд з прав людини зазначав, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 9.07.1997 р.). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» від 20.05.2010 р.).

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції виніс незаконну постанову у зв`язку з порушеннями норм матеріального і процесуального права є необґрунтованими та спростовуються дослідженими та наведеними в постанові суду першої інстанції доказами.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду з приводу того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП доведена сукупністю доказів, оскільки вони є логічними, послідовними та узгоджуються з іншими матеріалами провадження.

Таким чином, з урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги по суті немає, а постанова суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і скасуванню або зміні не підлягає.

Будь-які докази відсутності вини водія ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в матеріалах справи відсутні і правопорушником або його захисником суду апеляційної інстанції не надані.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності оскаржуваної постанови та наявності підстав для закриття провадження у справі, про що йдеться в апеляційній скарзі, в ході апеляційного розгляду, не встановлено.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Уманського міськрайсуду Черкаської обл. від 10.05.2024 р., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін, апеляційну скаргу захисника Прудивуса М.А. залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Белах А. В.