Справа № 309/5642/23
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.03.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., за участю захисника-адвоката Кричфалушія І. І., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/290/24 за апеляційною скаргою захисника-адвоката Кричфалушія І. І. на постанову судді Хустського районного суду Закарпатської області від 12.02.2024.

Цією постановою з урахуванням постанови Хустського районного суду Закарпатської області від 10.05.2024 про виправлення описки:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , непрацюючий, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп.

З постанови судді від 12.02.2024 вбачається, що 13.11.2023 о 21 год 20 хв на автодорозі між с. Сокирниця і с. Крайниково, водій ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом ВАЗ 21011 д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та з`їхав у кювет, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль отримав механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п 12.1 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

На вказану постанову, захисник-адвокат Кричфалушій І. І. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді від 12.02.2024 щодо ОСОБА_2 скасувати та закрити провадження у справі. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає про те, що судом винесено постанову без належного з`ясування фактичних обставин справи, внаслідок чого прийнято необґрунтоване рішення, з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Розгляд справи відбувся без участі ОСОБА_2 та захисника. Що стосується фактичних обставин, то ОСОБА_2 спочатку керував транспортним засобом на автодорозі між с. Сокирниця і с. Крайниково, за с. Сокриниця двигун автомобіля перестав працювати і він вирішив відштовхати його з проїзної частини дороги на узбіччя. Коли автомобіль став котитись, то він вже не змін його зупинитиі він частково з`їхав в кювет, при цьому жодних пошкоджень автомобіль не отримав. Окрім іншого, стверджує, що протокол не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки такий складений не на місці вчинення дорожньо-транспортної пригоди та через 14 годин на вулиці Івана Франка в м. Хуст, хоча дорожньо-транспортна пригода мала місце в с. Крайниково, тобто за 20 км від м. Хуст. Також у протоколі не зазначено частину статті 124 КУпАП під дію якої підпадали б порушення п. 12.1 Правил дорожнього руху України. Протокол не підписаний особою, яка притягається до адміністративної

-2-

відповідальності та відсутній запис про відмову від підпису протоколу ОСОБА_2 . Крім того, у протоколі відсутні відомості про роз`яснення ОСОБА_2 прав і обов`язків, передбачених ст. 268 КУпАП та відомостей про свідків чи потерпілих. На схемі місце дорожньо-транспортної пригоди не зазначено. Крім того, захисник просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови судді від 12.02.2024, як такий, що пропущено з поважних причин, оскільки розгляд справи відбувся без участі ОСОБА_2 , а копію оскаржуваного судового рішення стороною захисту отримано 27.03.2024.

Будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_2 на розгляд справи щодо нього не з`явився. Останній повідомлений за допомогою смс-повідомлення, що підтверджується відповідною довідкою про доставку, клопотання про відкладення розгляду справи та відомості про поважність причин неявки не подавав. Враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_2 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП. Також апеляційним судом враховується думка захисника про можливість розгляду апеляційної скарги без участі ОСОБА_2 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника-адвоката Кричфалушія І. І., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи клопотання та апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що клопотання захисника про поновлення строку на апеляційне оскарження та його апеляційна скарга підлягають задоволенню, з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова судді винесена без участі ОСОБА_2 . Крім того, матеріали справи не містять жодних відомостей, які б із достовірністю підтверджували факт отримання ОСОБА_2 копії оскаржуваної постанови. 07.03.2024 захисник-адвокат Кричфалушій І. І. на підставі відповідної заяви отримав копію постанови від 12.02.2024.

Зазначені обставини, на переконання апеляційного суду, перешкодили захиснику своєчасно подати апеляційну скаргу на постанову суду від 12.02.2024, а тому, з метою недопущення порушення права ОСОБА_2 на доступ до правосуддя та захист, причини пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення, визнаються поважними, у зв`язку з чим, клопотання захисника про поновлення строку визнається обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, а строк поновленню.

Згідно ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

За змістом ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

-3-

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновки експерта, речові докази, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, тощо.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення та постанови судді вбачається, що вказані вимоги закону не були дотримані як інспектором СРПП Хустського РУП ГУ НП в Закарпатській області при проведенні перевірки та складанні протоколу, так і суддею при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 , у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги захисника-адвоката Кричфалушія І. І. про незаконність постанови суду підлягають до задоволення з таких підстав.

Згідно диспозиції ст. 124 КУпАП адміністративна відповідальність за вказаною статтею наступає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Отже, умовою настання відповідальності є порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 340188 від 13.11.2023, складеному відносно ОСОБА_2 вбачається, що останньому ставилось у вину порушення ним пункту 12.1. Правил дорожнього руху України, зокрема те, що він 13.11.2023 о 21 год 20 хв на автодорозі між с. Сокирниця і с. Крайниково, керуючи транспортним засобом ВАЗ 21011 д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та з`їхав у кювет, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль отримав механічні пошкодження.

За змістом п. 12.1. Правил дорожнього руху України, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Таким чином, досліджені під час апеляційного розгляду докази в справі засвідчують факт дорожньо-транспортної пригоди, що не оспорюється стороною захисту, однак не доводять поза всяким розумним сумнівом порушення ОСОБА_2 п. 12.1. Правил дорожнього руху України, так і відповідно, те, що пошкодження транспортного засобу спричинено внаслідок таких його дій.

Разом з тим, як вбачається з постанови, обґрунтовуючи винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суд першої інстанції послався на протокол про адміністративне правопорушення, схему дорожньо-транспортної пригоди та інші матеріали справи.

При цьому, зі змісту постанови вбачається, що суд першої інстанції не дав належної оцінки протоколу про адміністративне правопорушення, схемі місця дорожньо-транспортної пригоди та рапорту поліцейського, а саме не зазначив, які саме факти вони підтверджують та які відомості у них містяться.

Указане свідчить про невмотивованість висновків суду першої інстанції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод із урахуванням практики її застосування Європейським судом з прав людини поширюється також на справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності (Lutz v. Germany, § 182; Schmautzer v. Austria; Malige v. France).

Гарантії статті 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод включають зобов`язання суддів надавати достатні підстави для винесення рішень (H. v. Belgium (Н. проти Бельгії), § 53). Достатні підстави демонструють сторонам, що їхню справу було ретельно розглянуто.

-4-

Хоча національний суд користується певним правом розсуду, обираючи аргументи і приймаючи докази, він зобов`язаний обґрунтувати свої дії підставами для винесення рішень (Suominen v. Finland (Суомінен проти Фінляндії), § 36).

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст. 251 КУпАП, є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.

Проте, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Зазначене узгоджується із судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

При цьому, відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

-5-

З урахуванням положень ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malafeyeva у Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin у. Russia» заява № 926/08, рішення від 20.09.2016), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має: права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа мас захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

З огляду на зазначене, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.

Суд позбавлений можливості змінити фабулу адміністративного правопорушення та не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП з огляду на таке.

Наявні у матеріалах справи докази, зокрема, схема місця дорожньо-транспортної пригоди свідчить лише про факт перебування транспортного засобу в кюветі за межами проїзної частини дороги та про наявність на ньому незначних механічних пошкоджень.

Разом з тим, такими, що заслуговують на увагу є доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 , у зв`язку із поломкою двигуна автомобіля, мав намір відштовхати його з проїзної частини дороги на узбіччя, внаслідок чого автомобіль став котитись і він вже не мав можливості його зупинити, що призвело до його з`їзду в кювет.

З цих підстав, ОСОБА_2 не здійснив жодних дій, які б підпадали під порушення вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України, оскільки фактично автомобілем не керував.

При цьому апеляційним судом враховується і те, що рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 27.03.2024 скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_2 у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки, дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД № 595463 від 13.11.2023 та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП. Однією з підстав для скасування постанови від 13.11.2023 судом зазначено про відсутність належних доказів щодо факту керування ОСОБА_2 транспортним засобом.

З аналогічних підстав закрито провадження і у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП за протоколом серії ААД № 340189 від 13.09.2024.

Як наслідок, дані про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП є сумнівними, а наявність сумнівів не

-6-

узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» №39598/03 від 21.07.2011; стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

У зв`язку з вище наведеним, апеляційний суд визнає слушними і доводи апеляційної скарги про те, що посилання у протоколі на порушення ОСОБА_2 вимог п. 12.1. Правил дорожнього руху України є помилковим, оскільки жодних належних доказів стосовно факту керування ним транспортним засобом матеріали справи не містять.

Наведене свідчить про те, що викладені у протоколі та судовому рішенні обставини дорожньо-транспортної пригоди за участю ОСОБА_2 , не свідчать про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки наявні у справі докази не підтверджують факт порушення водієм ОСОБА_2 п. 12.1 Правил дорожнього руху України.

Беручи до уваги наведене вище, апеляційний суд приходить до висновку про те, що у діях ОСОБА_2 відсутні подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На переконання апеляційного суду, вищенаведені обставини та наявні у матеріалах справи докази не підтверджують як факту порушення ОСОБА_2 вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України, про що зазначено у протоколі, так і його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Інших доказів, які безумовно можуть слугувати підставою для висновку, що у діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, у матеріалах справи немає.

Наведені обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, що на переконання апеляційного суду, свідчить про те, що розглядаючи справу щодо ОСОБА_2 , суд першої інстанції, у порушення вимог, передбачених ст. 245, 252, 280 КУпАП, не з`ясував усі обставини справи та не дав належної оцінки доказам у їх сукупності.

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення апеляційний суд бере до уваги те, що винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які встановлюють об`єктивну істину в справі.

Згідно ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, тому суд, приймаючи рішення, виходить із встановлених та перевірених у суді доказів.

За таких обставин, з точки зору достатності доказів, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять тієї сукупності доказів, яка б усунула обґрунтований сумнів щодо доведеності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП у діях ОСОБА_2 , за викладених у протоколі обставин, а тому всі сумніви і припущення щодо наявності в діях ОСОБА_2 складу цього адміністративного правопорушення тлумачаться на його користь.

Частина 1 статті 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Пунктом 1 статті 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

-7-

Аналізуючи досліджені під час апеляційного розгляду наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про те, що висновки суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_2 складу передбаченого ст. 124 КУпАП адміністративного правопорушення, не підтверджуються зібраними та наявними у матеріалах справи доказами та ґрунтуються на припущеннях - суб`єктивних даних відповідних посадових осіб.

Тому, апеляційний суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП складений щодо ОСОБА_2 безпідставно, а суд першої інстанції, формально підійшовши до розгляду справи, не давши належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам та обставинам події, дійшов необґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Вищенаведені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що доводи апеляційної скарги про відсутність у діях ОСОБА_2 події і складу адміністративного правопорушення достовірними доказами не спростовані, і матеріали справи не містять відомостей, які б давали підстави для сумнівів у достовірності цих доводів та пояснень сторони захисту, а тому керуючись принципом презумпції невинуватості, апеляційний суд при прийнятті судового рішення бере їх до уваги.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що винуватість ОСОБА_2 у вчиненні передбаченого ст. 124 КУпАП адміністративного правопорушення, наявними в матеріалах справи доказами не доведена, можливості збирання додаткових доказів у підтвердження факту вчинення правопорушення вичерпані, а апеляційним судом вжиті всі передбачені законом заходи для з`ясування обставин дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 13.11.2024, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції скасуванню, а провадження в справі закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в діях ОСОБА_2 події і складу адміністративного правопорушення.

Приймаючи рішення про закриття провадження у справі апеляційний суд також зазначає, що: відповідно до положень Кодексу України про адміністративні правопорушення вжиття заходів по встановленню осіб, які вчинили адміністративні правопорушення на транспорті, їх огляд та огляд транспортних засобів, складання протоколів про адміністративні правопорушення, з`ясування обставин, за яких скоєно правопорушення, вилучення речей та документів (посвідчення водія та інших), покладаються на органи Національної поліції, їх територіальні підрозділи; відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; саме на відповідних посадових осіб - поліцейських покладено доведення винуватості особи у вчиненні того чи іншого правопорушення на транспорті з точним дотриманням положень чинних нормативно-правових актів.

При прийнятті рішення апеляційний суд враховує положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП щодо перегляду апеляційним судом справи в межах апеляційної скарги та не обмеження доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права; що в підтвердження висновку про доведеність вини особи у скоєнні правопорушення суд вправі посилатись лише на докази, які зібрані відповідно до чинних нормативно-правових актів України, не містять суперечностей і не є суб`єктивною думкою окремих посадових осіб і не породжують сумнівів у достовірності зазначених у них відомостей; що всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на користь цієї особи.

-8-

Керуючись ст. 247, 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання захисника-адвоката Кричфалушія І. І. задовольнити, поновити захиснику строк на апеляційне оскарження постанови судді Хустського районного суду Закарпатської області від 12.02.2024.

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Кричфалушія І. І. задовольнити.

Постанову судді Хустського районного суду Закарпатської області від 12.02.2024 про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП - скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП щодо нього закрити на підставі п. 1 ст. 247 цього Кодексу, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя