Справа № 161/2901/25
Провадження № 3/161/1337/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2025 року Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Рудська С.М., за участі потерпілого ОСОБА_1 , розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Рівне Рівненської обл., громадянки України, із середньою освітою, не заміжньої, до адміністративної відповідальності за вчинення однорідного правопорушення протягом року не притягувалася, не судимої, навчається на ІІІ курсі Національного університету водного господарства та природокористування (м. Рівне) за спеціальністю «будівництво та архітектура», яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, -

В С Т А Н О В И Л А:

12.02.2025 року до Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 598776 від 27.01.2025 року, відповідно до якого ОСОБА_2 , 27.01.2025 року близько 15:30, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , вчинила домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно свого вітчима ОСОБА_1 , а саме: словесно ображала його, висловлювалася в його сторону нецензурною лайкою та шарпала, внаслідок чого завдала шкоди його психологічному та фізичному здоров`ю.

Вказані дії ОСОБА_2 кваліфіковані за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_2 відмовилася давати показання по справі на підставі ст. 63 Конституції України.

Потерпілий ОСОБА_1 в судовому засіданні суду пояснив, що між ним та його падчеркою ОСОБА_3 виник конфлікт з приводу неналежного догляду останньою за своєю п`ятитимісячною сестрою. На його зауваження ОСОБА_2 відреагувала агресивно, накинулася на нього, а він, у свою чергу, утримував її від вчинення насильницьких дій щодо себе. За наслідками даних подій стосовно нього порушили кримінальну справу за ч. 1 ст. 125 КК Укпаїни.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілого, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд прийшов до наступних висновків.

Диспозиція ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Вищевказана норма містить відсилку на положення ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який, у свою чергу, визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства (далі Закон).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону, домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону, психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону, фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 інкримінується вчинення щодо ОСОБА_1 домашнього насильства психологічного характеру.

Однак, матеріали справи, а також з`ясовані в ході розгляду обставини не дають достатніх підстав вважати, що ОСОБА_2 будь-якими своїми діями, які мали місце 27.01.2025 року року, викликали у ОСОБА_1 побоювання за свою безпеку, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, завдали шкоди його психічному здоров`ю особи, а також що він зазнав фізичного насильства.

Суд приймає до уваги вікову, гендерну та фізіологічну різницю між ОСОБА_1 (1982 р.н.) та ОСОБА_2 (2005 р.н.), а відтак вважає, що у розглядуваній ситуації остання не була та не могла бути кривдником у розумінні положень ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

На переконання суду, матеріали справи взагалі не містять жодних доказів того, що 27.01.2025 року близько 15:30, за адресою: АДРЕСА_2 , між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відбулася така подія, яка б за своїми ознаками вказувала на вчинення останньою домашнього насильства, а тому в її діях відсутні подія та склад інкримінованого за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП правопорушення.

Також суд приймає до уваги й те, що за наслідками вищевказаних подій відносно ОСОБА_1 здійснюється кримінальне провадження, за ознаками заподіяння ним легких тілесних ушкоджень ОСОБА_2 , а тому саме остання під час конфлікту із вітчимом перебувала у більш уразливому становищі.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України», «Малофєєва проти Росії», суд виходить з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Положення ч. 3 ст. 62 Конституції України регламентують, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналізуючи надані суду докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що органом, яким було складено протоколи про адміністративні правопорушення та стороною потерпілої, не надано належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів того, що ОСОБА_2 вчинила протиправні дії, передбачені ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Пунктом 1 ст. 247 КУпАП визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, у відповідності до ст. 62 Конституції України, ст. 7, п. 1 ст. 247 КУпАП, суд приходить до висновку, що провадження по справі відносно ОСОБА_2 підлягає закриттю через відсутність в її діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Керуючисьст. 173-2, п. 7 ст. 247, ст.ст. 7, 251, 252, 280, 283-284 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ознаками ч. 1 ст. 173-2 КУпАП в зв`язку із відсутністю в її діях події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська