ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 669/1016/24

Провадження № 33/820/178/25

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду Барчук В.М., з участю секретаря судового засідання Яхієвої М.А., адвоката Кедруна Л.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Хмельницькому, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Білогірського районного суду Хмельницької області від 16 січня 2025 року, -

в с т а н о в и в :

Постановою Білогірського районного суду Хмельницької області від 16 січня 2025 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605 грн. 60 коп. судового збору.

За постановою суду, 03 листопада 2024 року о 23 год. 10 хв. ОСОБА_1 по дорозі Білогір`я Корниця керував автомобілем BMW 320TD д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, нестійка хода), від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу на місці зупинки та в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову Білогірського районного суду Хмельницької області від 16 січня 2025 року відносно нього скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, а саме: неправильно застосовано норми ч.1 ст.130, ст. 266 КУпАП, порушено норми ст. ст. 251,252 КУпАП.

Вказує, що із долучених до проколу доказів не вбачається, що працівники поліції у встановленому законодавством порядку пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. З досліджених в суді першої інстанції відеозаписів нагрудної камери поліцейського, вбачається, що зупинка інспекторами поліції транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 проведена з підстав непередбачених ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», проте працівниками поліції не задокументовано і не долучено до матеріалів справи жодних належних доказів на підтвердження законності зупинки автомобіля.

Судом першої інстанції при ухвалені постанови не враховано постанову Верховного суду від 15.03.2019 року у справі № 686/11314/17 - в якій зроблено правовий висновок, про те, що якщо поліцейським не задокументовано та не доведено належними й допустимими доказами факту порушення водієм ПДР, то подальші вимоги інспектора до водія є неправомірними. Також вказано, що співробітники поліції можуть зупиняти автомобіль, лише коли є факт правопорушення. А тому складений відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП не є допустимим доказом.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у судове засідання апеляційного суду не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Адвокат Кедрун Л.С. у судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги, просив задовольнити її у повному обсязі, провадження закрити у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з наведених в апеляційній скарзі підстав.

Заслухавши пояснення адвоката Кедруна Л.С., перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283 і 284 КУпАП. В ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Судом першої інстанції було дотримано вказаних вимог закону, зміст постанови щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП відповідає вимогам, передбаченим ст.ст.283-284 КУпАП, справу розглянуто з дотриманням вимог ст.280 КУпАП.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 165699 від 03.11.2024, 03 листопада 2024 року о 23 год. 10 хв. ОСОБА_1 по дорозі Білогір`я Корниця керував автомобілем BMW 320TD д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, нестійка хода), від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу на місці зупинки та в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується сукупністю зібраних по справі доказів, а саме:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 165699, складеного інспектором СПД № 1 Шепетівського районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області лейтенантом поліції Якимчуком А.А. 03 листопада 2024 року відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП;

- даними відеозаписів події на диску DVD-R Verbatim.

Апеляційний суд приходить до висновку, що докази, які містяться у матеріалах справи, є належними, допустимими та достовірними, не суперечать фактичним обставинам справи, узгоджуються між собою та повністю доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи апелянта щодо відсутності у працівників поліції підстав для зупинки автомобіля ОСОБА_1 та відсутності доказів на підтвердження факту порушення останнім Правил дорожнього руху, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки підстави для зупинки транспортного засобу або відсутність таких підстав не спростовують факту відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на перебування у стані алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я, тобто порушення водієм п.2.5 ПДР, що утворює самостійний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та має наслідком притягнення до адміністративної відповідальності з накладенням стягнення, встановленого санкцією даної норми закону.

До того ж, з долученого до матеріалів справи відеозапису вбачається, що працівник поліції повідомив водію ОСОБА_1 , що в країні введено воєнний стан, тому працівники поліції мають право зупиняти транспортні засоби та перевіряти документи водіїв та пасажирів.

Згідно ч. 4 ст. 8 Закону України «Про національну поліцію» під час дії воєнного стану поліція діє згідно із призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Статтею 24 вказаного Закону встановлено додаткові повноваження поліції, зокрема забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

Відповідно до п. 7 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» «в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: перевіряти документи у осіб, а в разі потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян, за винятком обмежень, встановлених Конституцією України.

Під час судового розгляду достовірно встановлено, що поліцейський виконав всі вимоги чинного законодавства і вжив всі можливі дії в межах закону, порушень з його боку встановлено не було, у свою чергу водій ОСОБА_1 не виконав свій обов`язок, передбачений п. 2.5 ПДР - не пройшов на вимогу поліцейського в установленому порядку огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння.

Посилання апелянта на висновки Верховного Суду, викладені у адміністративній справі № 686/11314/17 не беруться до уваги, оскільки вказана позиція не є релевантною до обставин цієї справи. Так, справа № 686/11314/17 розглядалась Верховним Судом за правилами КАС України та стосувалася оскарження дій інспектора патрульної поліції щодо складання постанови про адміністративне правопорушення та накладення на особу адміністративного стягнення за порушення ч.1 ст.126 КУпАП. У справі, що наразі переглядається, предметом розгляду є вчинення особою правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а не правомірність дій поліцейського з його зупинки.

Згідно з ст.266 КУпАП, п.2 р.1 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 р. № 1452/735, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, у випадку відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в найближчому закладі охорони здоров`я, тобто у встановленому законом порядку, поліцейський складає протокол про адміністративне правопорушення за порушення водієм п. 2.5 ПДР України.

Відповідно до відомостей відеозапису вбачається, що працівники поліції, зупинили автомобіль, під керуванням ОСОБА_1 , під час спілкування працівники поліції виявили у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння та неодноразово пропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного засобу, або в найближчому закладі охорони здоров`я КНП «Білогірська багатопрофільна лікарня», на що водій ОСОБА_1 не погоджувався та висловлював бажання пройти такий огляд виключно за місцем свого проживання в медичному закладі м. Ізяслав. Працівники поліції декілька раз пояснювали водію про те, що огляд проводиться в найближчому медичному закладі і його вимога є незаконною, проте ОСОБА_1 продовжував наполягати на тому, що бажає пройти такий огляд виключно за місцем свого проживання в медичному закладі м. Ізяслав. Працівники поліції розцінили такі дії як ухиленні від проходження огляду на стан сп`яніння та склали протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , який ознайомився з його змістом, підписав його та отримав копію.

Тому, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 з приводу того, що він не відмовлявся проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки формальне висловлення водієм згоди на проходження огляду, без вчинення ним всіх передбачених законом необхідних дій, не свідчить про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП.

Тож, апеляційний суд не вбачає у діях суду першої інстанції ознак упередженості, необ`єктивності та формальності підходу до розгляду цієї справи, доказів на підтвердження зворотного апелянтом не надано, тому апеляційний суд не погоджується з наведеними вище доводами апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги та положення ст.ст.130, 251, 252 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.

З урахуванням викладеного, в апеляційній скарзі не наведено належних і достатніх підстав для спростування висновків суду першої інстанції, не було здобуто таких доказів і при проведенні апеляційного розгляду.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України, визначив вид стягнення і його розмір у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, відповідно до вимог статті 33 КУпАП.

Постанова суду є законною і підстав для її скасування не має.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Постанову Білогірського районного суду Хмельницької області від 16 січня 2025 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького

апеляційного суду Володимир БАРЧУК