Справа № 570/229/25
Номер провадження 3/570/306/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2025 року м. Рівне

Cуддя Рівненського районного суду Рівненської області Таргоній М.В., розглянувши матеріали, що надійшли з Відділення поліції №1 (м. Рівне) Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, прож. АДРЕСА_1 , з середньою освітою, непрацюючого, одруженого на утриманні 1 неповнолітня дитина, п/в НОМЕР_1 ,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП),

в с т а н о в и в:

На розгляд до Рівненського районного суду Рівненської області надійшла справа про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 згідно протоколу ЕПР1 № 217156 від 10.01.2025 р. за порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху (далі - ПДР), за що передбачена адміністративна відповідальність згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні порушення є, зокрема своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин справи. Згідно ст. 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно положень пункту 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. В пункті 1.9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Пункт 2.5 ПДР зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Відповідальність за порушення вимог пункту 2.5 ПДР передбачена статтею 130 КУпАП.

За змістом протоколу 10 січня 2025 року о 09 год. 38 хв. на вул. Грушевського, 21 в с. Шубків Рівненського району Рівненської області водій ОСОБА_1 , який керував автомобілем ВАЗ 21074, д.н.з. НОМЕР_2 , відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння. Вказано, що такими діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність.

В судовому засіданні ОСОБА_1 , якому роз`яснено права згідно ст. 268 КУпАП, заперчив свою винуватість у вчиненні вказаного правопорушення. Повідомив, що він керував зазначеним автомобілем за вказаних обставин. Після його зупинення до нього звернулися поліцейські та в ході перевірки документів було з`ясувано, що закінчився термін дії договору страхування на його автомобіль. Таку обставину він (ОСОБА_1 ) не оспорював та виконував усі вказівки поліцейських які, в подальшому повідомили про необхідність пройти огляд на стан сп`яніння. Він (ОСОБА_1 ) погодився виконати таку вимогу поліцейського, хоча і вважав помилковими висновки поліцейського про наявність у нього ознак сп`яніння, про які йому вказав поліцейський. Заперечив наявність у нього поведінки що не відповідає обстановці, оскільки він не проявляв будь-яких ознак дезорієнтації, був скоординованим, правильно сприймав спілкування із поліцейськими, не вчиняв деструктивних дій та не допускав висловлювань, які ставили б під сумнів його адекватність. Тобто його поведінка була відповідною обстановці, а висновок поліцейського про зворотнє є помилковим та непідтвердженим. Також вважає надуманими та штучно сформульваними твердження поліцейського про його (ОСОБА_1 ) неприродню блідість обличчя та трмтіння пальців рук. Із відео (яке є кольоровим) чітко прослідковується, що блідості у нього взагалі не було ніякої не кажучи вже про неприродню. Та й руки у нього не трусились. Навпаки він почував себе нормально та впевнено, оскільки ні алкоголю ні наркотиків він не вживає та був повністю переконаний в результатах будь-яких оглядів. Разом з тим, за вказаних обставин поліцейські повідомили йому про необхідність залишити його автомобіль на місці зупинки та про тривалість процедери огляду в межах двох годин, на що він звернувся про надання можливості забрати автомобіль, оскільки разом із ним в машині була його теща, яка є жінкою страшого віку яку із її речами він відвозив додому, та крім того в межах часу про який йому повідомили поліцейські він мав забрати зі школи дитину, яка навчається у 1 класі. Йому не вдалося відразу зв`язатися по телефону для вирішення таких свої питань про що він попередив поліцейських для надання певного часу також він повідомив про необхідність отримати правову допомогу для відповідних роз`яснень. На вказане його прохання та незважаючи на його згоду проходити огляд на стан сп`яніння, поліцейський повідомив, що він може і не виконувати їх вимогу щодо огляду та зазначили про можливість відмови від проходження огляду. Також між собою поліцейські обговорювали, щоб в заклад охорони його не доставляти, а краще зафісувати відмову від огляду. За вказаних обставин, коли в ході розмови він все таки погодився не проходити огляд, поліцейські оформили щодо нього протокол про порушення ПДР. Вважає, що дії поліцейських за вказаних обставин не відповідають вимогам Закону та відповідної Інструкції щодо проведення огляду водія та виявлення ознак сп`яніння. В подальшому він звернувся до закладів охорони здоров`я, де встановлено відсутність у нього будь-яких слідів наркотичного сп`яніння, а також і те, що на обліку лікаря нарколога чи лікаря-психіатра він ніколи не перебував та і на даний час не перебуває. Звернувся про закриття провадження у зв`язку із недоведеністю вини у вчиненні вказаного правопорушення.

Із матеріалів справи. У доданому до протоколу направленні водія ТЗ з метою виявлення стану сп`яніння до закладу охорони здоров`я КП "Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення" від 10.01.2025 р. щодо ОСОБА_1 вказано, що огляд не проводився, водій відмовився від огляду на стан наркотичного сп`яніння. Також вказано про виявлені поліцейським ознаки спяніння: неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці (а.с. 7). Разом з тим, у даному випадку оспорюється дійсність висновків поліцейського про наявність у водія зазначених ознак сп`яніння, що в свою чергу ставить під сумнів дотримання встановленого порядку щодо отрмання такого документу, та щодо відповідності такого документу критеріям належності та допустимості, як доказу.

Даними відеозапису (диск - а.с. 9) зафіксовано місце зупинки вищевказаного автомобіля та подальше спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 , як водієм даного ТЗ, під час якого останньому повідомлено про виявлені в нього ознаки наркотичного сп`яніння та запропоновано пройти відповідний огляд. Зафіксовано, що ОСОБА_1 однозначно та чітко погодився виконати таку вимогу поліцейського, неодноразово повідомивши про свою згоду та готовність проходити огляд. Лише після повідомленого про необхідність залишити автомобіль (на задному пасажирському місці якого перебувала жінка старшого віку) протягом тривалого часу на місці зупинки та про часовий проміжок який ОСОБА_1 повинен залишатися біля поліцейських для проведення огляду, ОСОБА_1 зі згоди поліцейського намагався в телефонному режимі отримати допомогу та роз`яснення щодо своїх дій у даній ситуації. При цьому, із вказаних відеозаписів підтверджуються доводи ОСОБА_1 про помилковість висновків поліцейського про наявність у нього ознак сп`яніння. Поведінка ОСОБА_1 за вказаних обставин не мала ознак невідповідості обстановці. Не підтверджується із відеоматеріалів (які є кольоровими) вказана поліцейським неприродня блідість обличчя ОСОБА_1 та трмтіння пальців рук. Навпаки відеоматеріали вказують на зворотнє визначеному поліцейським, як щодо поведінки (є адекватною та зрозумілою), так і щодо кольору обличчя (на відео має природнє забарвлення, блідість не спостерігається) та тремтіння пальців рук (не перевірялася поліцейським на на відео не прослідковується). Тобто у даному випадку підтверджуються із відеоматеріалів доводи ОСОБА_1 що висновок поліцейсько про вказані ознаки сп`яніння є надуманими та мають ознаки штучно сформульваних тверджень поліцейського, які не відповідають дійсності. Також матеріали відеофіксації містяь фрагмент розмови між поліцейськими про можливість не доставляти водія в заклад охорони, а натомість зафісувати відмову від огляду, що також ставить під сумнів нейтральність поліцейських у вказаній ситуації при оформленні події та достатність відповідністі їх дій вимогам Закону та Інструкції щодо проведення огляду водія та виявлення ознак сп`яніння.

Доводи ОСОБА_1 про заперечення винуватості опосередковано підтверджуться відомостями із лабораторних досліджень від 07.02.2025 р. про відсутність (негативний результат тесту) у біологічному середовищі ОСОБА_1 наркотичних речовин та довідки від 05.02.2025 р. про відсутність попередніх звернень ОСОБА_1 за медичною допомогою до лікаря-психіатра та лікаря-нарколога.

Також із відеоматеріалів та пояснень ОСОБА_1 вбачається, що він звертався до поліцейських про необхідність отримати відповідні роз`яснення, правову допомогу, та намагався в телефонному режимі з`ясувати щодо правильності своїх дій у вказаній ситуації. Звернення водія поліцейськими проігноровано, що фактично свідчить про відмову особі в клопотанні яке було спрямоване на реалізацію права на захист, поліцейський розпочав оформлення події.

У даному випадку слід зазначити, що відносини, які виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами. Конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному. Реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом (Рішення Конституційного Суду від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №815/3591/17. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать також консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У даному випадку відмова поліцейського у задоволенні клопотання ососби про участь захисника адвоката не була достатньо обгрутнованою та вмотивованою. Право на правову допомогу гарантовано ст. 59 Основного закону України.

Складання протоколу про адміністративне правопорушення, оформлення події та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження. Вказані положення ст. 59 Конституції України є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких спрямовується також і для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

У даному випадку недотримання гарантій права на захист особи на первинній стадії притягнення особи до адміністративної відповідальності ставлять під сумнів законність наступних дій проведених при оформленні події та складанні відповідного протоколу.

Тому, у даному випадку, залишається не спростованим те, що за вказаних обставин, дії поліцейських на місці події при спілкуванні із водієм, не відповідають усім критеріям "пасивності" при виявленні правопрушення. Також наведене ставить під сумнів обставини вказані поліцейським у протоколі та дотримання поліцейськими при огляді водія на стан сп`яніння вимогам ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Також у даному випадку із урахуванням наведеного, виникає сумнів щодо правильності визначення поліцейським ознак сп`яніння у водія, оскільки заперечення водієм таких, вказані поліцейським ознаки із матеріалів справи не підтверджуються, а навпаки спростовуються із відеоматеріалів. Наведене ставить під сумнів перебування ОСОБА_1 в стані сп`яніння під час керування автомобілем та наявність у нього ознак сп`яніння за обставин, вказаних у протоколі. Відомості із проведених в подальшому результатів дослідження щодо ОСОБА_1 в медичній лабораторії хоча не прямо але певною мірою підкріплюють такі сумніви щодо обставин вказаних поліцейським у протоколі.

Відповідно до положень ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися в т.ч. на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. У справі "Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain" від 06 грудня 1998 року, Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, щоб особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Також у даному випадку, суд звертається до застосовування Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" N 39598/03 від 21.07.2011 р.), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18.01.1978 р. у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява N 25).

Із урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що у даному випадку матеріали справи не містять достатнього обсягу належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Обставини вчинення ОСОБА_1 зазначеного правопорушення та наявність в його діях скаду вказаного правопорушення матеріалами справи не підтверджуються, а винуватість особи вважається недоведеною. Згідно ч. 2 ст. 284 КУпАП, при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу, виноситься постанова про закриття справи.

При цьому, враховується практика ЄСПЛ, яка визначає, що фабула, викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, по суті становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має в суді доводитися, а суд не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, ч. 1 ст. 130, ст. 280, 283-284 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

Закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, згідно п. 1 ч. 1 ст. 247, ч. 2 ст. 284 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня її винесення, в порядку ст. 294 КУпАП.

Суддя Таргоній М.В.