Справа № 127/1620/25
Провадження № 33/801/208/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сичук М. М.
Доповідач: Матківська М. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2025 рокум. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Матківська М. В.,

розглянувши за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 і його захисника адвоката Оськіна Ю. В.,

апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 28 січня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП,

встановив:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 220396, складеним 14 січня 2025 року о 01:18 год, - водій ОСОБА_1 13 січня 2025 року о 22:33 год по вул. Князів Коріатовичів, 125, керуючи транспортним засобом Шкода, д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, був не уважний не стежив за дорожньою обстановкою, внаслідок чого здійснив наїзд на гараж. Внаслідок ДТП транспортний засіб та гараж отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п.12.1, 2.3.б Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 28 січня 2025 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605,60 грн.

В апеляційній скарзі особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , пославшись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що судом першої інстанції було порушено його право на захист, оскільки розгляд справи відбувся у його відсутність, хоча у судове засідання він прибув. Зазначає, що 28 січня 2025 року о 09 год 50 хв він з`явився в приміщення Вінницького міського суду Вінницької області до зали судового засідання № 37. Проте зала була зачинена, протягом 2 годин правопорушник чекав біля зали, однак ніхто його не викликав, тому вважаючи, що судове засідання відкладено ОСОБА_1 вирішив піти.

Крім того зазначив, що з пояснень свідка ОСОБА_2 підтверджується той факт, що він не керував транспортним засобом.

У судовому засіданні особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник адвокат Оськін Ю. В. доводи викладені в апеляційній скарзі підтримали, просять її задовольнити.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованими ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Статтею 124 КУпАП визначено, що порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Відповідно до п. 12.1. Правил дорожнього руху, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Згідно п. 2.3.б Правил дорожнього руху, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у пункті 26 постанови «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23 грудня 2005 року, суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП, може бути будь-яка особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин. При цьому пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна має бути наслідком порушення Правил дорожнього руху.

Відповідно до вимог статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За правилами статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, згідно вимог статті 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно вимог статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з правовою позицією, викладеною в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23 грудня 2005 року, при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247 і 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Судом першої інстанції, за наслідками розгляду справи, встановлено, що матеріали справи містять переконливі та беззаперечні докази, які підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№220396 від 14 січня 2025 року, згідно якого водій ОСОБА_1 13 січня 2025 року о 22:33 год по вул. Князів Коріатовичів, 125, керуючи транспортним засобом Шкода, д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, був не уважний не стежив за дорожньою обстановкою, внаслідок чого здійснив наїзд на гараж. Внаслідок ДТП транспортний засіб та гараж отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками (а. с. 1);

- схема ДТП, що повністю відповідає обставинам викладеним у протоколі (а. с. 2);

- письмові пояснення свідка ОСОБА_2 , згідно яких вона бачила як авто зіткнулося з бордюром, попрямувавши до авто, щоб дізнатися чи немає постраждалих вона побачила чоловіка що стояв біля авто (а. с. 4).

Перевіривши наявні в матеріалах справи докази апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, доведена матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції було порушено право на захист правопорушника, оскільки розгляд справи відбувся у його відсутність, не заслуговують на увагу у зв`язку з наступним.

Відповідно до частини першої статті 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до частини 2 статті 268 КУпАП при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 44, статтями 51, 146, 160, 172-4 - 172-9, 173, частиною третьою статті 178, статтями 185, 185-1, статтями 185-7, 187 цього Кодексу, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. У разі ухилення від явки на виклик органу внутрішніх справ або судді районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду цю особу може бути органом внутрішніх справ (Національною поліцією) піддано приводу.

Отже, справа про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП не входить до переліку статей у яких є обов`язковою присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Крім того, у матеріалах справи наявна розписка ОСОБА_1 про його повідомлення про явку у судове засідання на 28 січня 2025 року на 10:00 год, яка підтверджує своєчасне сповіщення ОСОБА_1 про призначене судове засідання на 28 січня 2025 року о 10:00 год (а. с. 7).

Верховним Судом в пункті 34 постанови від 12 березня 2019 року по справі № 910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й для осіб, які беруть участь у справі. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року).

Отже, судом першої інстанції здійснено заходи з метою забезпечення ОСОБА_1 можливості бути присутнім у судовому засіданні, проте реальної готовності брати участь у даній справі правопорушник не виявив, подати будь-які пояснення, у тому числі письмові, не забажав.

При цьому посилання на те, що ОСОБА_1 прочекав 2 години у приміщенні суду, однак ніхто його не викликав, тому вважаючи, що судове засідання відкладено і правопорушник вирішив піти, не заслуговує на увагу та не може слугувати підставою для скасування законної та обгрунтованої постанови суду.

Зазначене свідчить виключно про небажання ОСОБА_1 вчинити необхідні дії для безпосередньої участі у судовому засіданні, а також дізнатись про стадію розгляду справи.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що з метою забезпечення права на доступ до правосуддя та права на апеляційне оскарження постанови суду, процесуальні права ОСОБА_1 поновлені шляхом звернення до апеляційного суду і під час апеляційного розгляду судом безпосередньо повно та всебічно перевірені докази, якими обґрунтовуються обставини вчинення правопорушення та заперечення правопорушника ОСОБА_1 , які викладені ним в його апеляційній скарзі.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що поясненнями свідка ОСОБА_2 підтверджується той факт, що він не керував транспортним засобом, апеляційним судом відхиляються у зв`язку з наступним.

Як свідчать матеріали справи протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 220396 від 14 січня 2025 року відносно ОСОБА_1 складено у відповідності до вимог, встановлених ст. 256 КУпАП, уповноваженим на такі дії працівником поліції, у спосіб, з підстав та з дотриманням порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 256 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

Від будь-яких пояснень та підписів в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 220396 від 14 січня 2025 року в графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення», правопорушник відмовився, жодних пояснень спрямованих на спростування факту керування транспортним засобом не зазначив.

При цьому з письмових пояснень ОСОБА_2 , відібраних працівниками поліції в той же день 13 січня 2025 року, вбачається, що вона була свідком факту руху транспортного засобу марки «Шкода», д.н.з. НОМЕР_1 , а також моменту вчинення дорожньо-транспортної пригоди о 22:32 год. Підійшовши до автомобіля, бачила, що біля авто після зіткнення стояв один чоловік.

Отже із пояснень ОСОБА_2 слідує, що вона бачила момент дорожньо-транспортної пригоди; з метою надання допомоги підійшла до автомобіля, проте бачила там лише одного чоловіка, а не двох чи більше.

Матеріали справи не містять жодних відомостей про перебування інших осіб на місці скоєння ДТП, як і заперечення правопорушником факту керування транспортним засобом на момент вчинення правопорушення.

Отже, заперечення в апеляційній скарзі ОСОБА_1 факту керування транспортним засобом, апеляційний суд розцінює критично, оскільки вони не відповідають дійсності та є неспроможними і такими, що не спростовують факту вчинення правопорушення, а лише спрямовані на уникнення відповідальності за вчинення правопорушення.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону. Об`єктивних підстав ставити під сумнів належність, допустимість та достовірність наведених доказів та викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно; вина ОСОБА_1 доведена матеріалами справи, в зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та призначене судом адміністративне стягнення повністю відповідає вимогам статті 33 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

постановив:

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 28 січня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддяМ. В. Матківська