ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/734/25 Справа № 235/6148/24 Суддя у 1-й інстанції - Гречана В. Г. Суддя у 2-й інстанції - Гришин Г. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року м.Кривий Ріг

Суддя Дніпровського апеляційного суду Гришин Г.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника Безрука А.В. про поновлення строку апеляційного оскарження постанови Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 січня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчення водія НОМЕР_1 , протягом року до адміністративної відповідальності не притягався,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік; стягнуто з нього судовий збір в розмірі 605,60 гривень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 січня 2025 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік; стягнуто з нього судовий збір в розмірі 605,60 гривень.

Не погоджуючись із зазначеною постановою суду захисник Безрук А.В., який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 січня 2025 року відносно ОСОБА_1 та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення в його діях.

Крім того, захисник Безрук А.В. подав клопотання, в якому просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду 1-ї інстанції від 15 січня 2025 року стосовно ОСОБА_1 . В обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження зазначив, що оскаржена постанова суду була винесена 15 січня 2025 року за участю ОСОБА_1 . Проте, після судового засідання секретар судового засідання сказала ОСОБА_1 , що він вільний та йому зателефонують. Через свою юридичну необізнаність він не знав, що це може бути єдиним засіданням по даній справі. Звертає увагу, що йому не було повідомлено про постанову суду у цей день та не було надано постанову на руки.

Звертає увагу, що до оскарженої постанови від 15 січня 2025 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень загальний доступ забезпечено лише 22 січня 2025 року, у зв`язку з чим він не мав можливості ознайомитись з її змістом.

Перевіривши апеляційну скаргу з клопотаннями про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, прихожу до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що постановою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 січня 2025 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік; стягнуто з нього судовий збір в розмірі 605,60 гривень.

Судовий розгляд 15 січня 2025 року було здійснено за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 . Участь ОСОБА_1 в судовому засіданні, що відбулося 15 січня 2025 року, підтверджує і сам захисник в своєму клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду 1-ї інстанції.

Крім того, з оскарженої постанови суду 1-ї інстанції та клопотання захисника про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови вбачається, що ОСОБА_1 була надана можливість судом 1-ї інстанції надати пояснення стосовно обставин, що мали місце за участі ОСОБА_1 , та потягли складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно нього.

З матеріалів справи вбачається, розгляд справи за клопотанням ОСОБА_1 (а.с.11) відкладався для його підготовки до судового засідання.

Вищенаведене свідчить про те, що особа, стосовно якої вирішувалось питання про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , була обізнана про розгляд справи 15 січня 2025 року та прийнала участь в судовому засіданні, надавши свої пояснення щодо обставин справи, та жодних дій направлених на реалізацію свого права на оскарження постанови вчасно не вчинив.

Отже, останнім днем апеляційного оскарження постанови суду 1-ї інстанції відносно ОСОБА_1 , з урахуванням вихідних днів, є 27 січня 2025 року. Проте, з апеляційною скаргою захисник звернувся вперше 31 січня 2025 року, тобто після спливу чотирьох днів строку на апеляційне оскарження постанови суду з моменту її проголошення.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 є юридично не обізнаним, а про існування оскарженої постанови довідався лише з Єдиного державного реєстру судових рішень після надання загального доступу оскарженій постанові, тобто 22 січня 2025 року, а тому з цього моменту наступає право на оскарження є безпідставними, оскільки можливість реалізації оскарження та його строк виникають і обчислюються саме з моменту винесення оскаржуваної постанови, а не з моменту отримання сторонами справи копії рішення, за умови, що учасники процесу знали про розгляд справи і мали можливість з`явитись до суду.

Право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватись у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб» (рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 р. у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства»).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, оскільки в кожній справі національні суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип юридичної визначеності (п. 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008; п. 47 рішення у справі «Устименко проти України», від 29.10.2015).

При цьому Суд визначив, що під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали можливість своєчасного звернення до суду у вищезазначений законом строк.

Суд не може зобов`язати сторону скористатися своїм правом, але сторона, яка добровільно відмовилася від використання свого права, маючи всі можливості ним скористатися, має миритися з процесуальними наслідками свого рішення.

При прийнятті рішення щодо поновлення строку, суди зобов`язані вказувати підстави поновлення строку. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» п. 27, рішення від 26.04.2007, та «Трух проти України» від 14.10.2003).

Апеляційний суд наголошує, що положеннями КУпАП не передбачено те, що початок строку на апеляційне оскарження встановлюється днем отримання копії постанови суду або загального її оприлюднення через Єдиний державний реєстр судових рішень, як зазначає захисник у своєму клопотанні, за умови, що учасники процесу знали про місце, день та час розгляду справи і мали можливість з`явитись до суду.

Ураховуючи вищенаведене, вважаю, що в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, не навів жодної поважної причини для поновлення строку на апеляційне оскарження.

На підставі вищевикладеного, доходжу до висновку, що клопотання захисника про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене та керуючись вимогами ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити захиснику Безруку А.В., який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , у поновленні строку на подачу апеляційної скарги на постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 січня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційну скаргу захисника Безруку А.В., який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 січня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повернути особі, яка її подала адвокату Безруку Артему Володимировичу.

Роз`яснити, що повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою та клопотанням про поновлення строку апеляційного оскарження, у випадку наявності поважних причин пропуску такого строку.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Г.А. Гришин