Справа № 539/5232/24
Провадження № 3/539/9/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2025

Суддя Лубенського міськрайонного суду Полтавської області Гуменюк Г.М. за участі захисника особи що притягується до відповідальності ОСОБА_1 Тютюнника В.В., потерпілої ОСОБА_2 , її представника Павличенко В.Г., розглянувши в залі Лубенського міськрайонного суду матеріали, які надійшли з Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого,

за ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИЛА:

З протоколу про адміністративне правопорушення Серії ВАД 590714 вбачається, що 13.09.2024року близько о 10год. 00хв. гр. за адресою в АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство, а саме виражався нецензурною лайкою та виганяв співмешканку з дому, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснивши, що повністю розуміє зміст роз`яснених йому прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, пояснивши, що обставини зазначені у протоколі не відповідають дійсності, свою провину у інкримінованому правопорушенні заперечив, зазначивши, що жодного насилля в будь якому прояві стосовно ОСОБА_2 не вчиняв, у них бувають конфлікти через те, що вона зловживає алкоголем та не доглядає за дитиною.13.09.2024року зранку саме через це і був конфлікт вдома, він спитав у неї де гроші, які дав сину на святкування дня народження, очевидців не було, після цього він ліг спати, а ОСОБА_2 забрала сина і повезла в ОСОБА_3 , людям по дорозі казала, що вони їдуть в місто день народження святкувати. Виключно через поведінку ОСОБА_2 може і висловлювався нецензурною лайкою і сказав йти з дому, але не вчиняв домашнього насилля, не ображав сина і не виганяв дитину з дому, нікого з очевидців не було, а наразі ОСОБА_2 прикривається дитиною, так як він звернувся у Службу у справах дітей і у них наявний спір щодо того з ким буде проживати дитина. ОСОБА_2 сама прийняла рішення проживати у притулку і забрала дитину, син хворів, телефонував йому і просив забрати його із притулку, казав що мама 4 дні пила, внаслідок вживання алкоголю її вигнали із притулку. У судове засідання 06.03.2025року ОСОБА_1 не з`явився, будучи повідомлений про день та час розгляду справи, що стверджується розпискою, подано письмові заперечення (пояснення).

Захисник особи що притягується до відповідальності ОСОБА_1 Тютюнник В.В. у судовому засіданні просив закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, зазначивши що протокол містить виправлення, складений в порушенням вимог ст.254 КУпАП, ОСОБА_1 опитано лише 15.10.2024року, у протоколі не зазначено про наявність шкоди, що є обов`язковим елементом складу адміністративного правопорушення передбаченого ст.173-2 КУпАП. Вказав також, що докази наявності шлюбу, наявності сімейних відносин, факту спільного проживання та ведення спільного побуту між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відсутні.

Розглянувши матеріали справи, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245 КУпАП).

Диспозиція ч.1 ст. 173 -2 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

На підтвердження провини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, окрім протоколу про адміністративне правопорушення Серії ВАД 590714 органами поліції надано суду:

-протокол про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 18.09.2024 гр. ОСОБА_2 , згідно якої 18.09.2024 гр. ОСОБА_1 близько 13год 00хв в АДРЕСА_2 забрав її з спільною дитиною додому в с.Лушники та прохав примиритися так як попередньо 13.09.2024 вдома виражався нецензурною лайкою та вигнав її з дитиною з дому після чого вона звернулася до притулку для осіб, які постраждали від домашнього насильства. 18.09.2024 не віддавав їй документи: паспорт, закордонний паспорт та документи на будинок, після чого вона поїхала в м. Лубни з дитиною. Наявний запис із виправленням дати, «13.09.2024року» ударив долонею руки в обличчя до закладів охорони здоров`я не зверталася. Очевидці правопорушення відсутні;

-письмові пояснення гр. ОСОБА_2 від 18.09.2024 року, згідно яких 18.09.2024 року відбувся конфлікт із ОСОБА_1 , після спілкування вона разом із сином поїхали в с.Лушники, до господарства де раніше проживала із співмешканцем, він прохав повернутися до нього та пробачити його, вона попросила повернути їй документи, він не погодився, після чого вона із сином повернулися в м.Лубни до притулку. 13.09.2024року ОСОБА_1 близько 10год вчинив сімейну сварку, в ході якої ображав брутальною лайкою, намагався вчинити бійку і вигнав її разом із сином з будинку.

Потерпіла ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснила, що з ОСОБА_1 у них часто бувають конфлікти, 13.09.2024року він вигнав її з дитиною з будинку і вони поїхали у м.Лубни, шукали де переночувати, були у її подруги, у притулок звернулася 17.09.2024року, на другий день треба було пройти медичний огляд, ОСОБА_1 приїхав, забрав її з дитиною і вони повернулися додому у село Лушники, у поліцію звернулася лише 18.09.2024року, після того як працівниця притулку зателефонувала їй і поцікавилася де вона та сказала, що контактувати із кривдником не можна і щоб вона поверталася, вона так і вчинила, після чого була написана заява у поліцію, чому впродовж стількох днів вона не зверталася у поліцію пояснити не змогла, на запитання адвоката відповіла, що боялася. Те що ОСОБА_1 ображав її нецензурною лайкою, сказав йти з дому, ударив долонею руки в обличчя відповідає дійсності. Зазначила, що сусідка ОСОБА_4 бачила що її виганяли, ще своєму батькові ОСОБА_5 вона розповідала про ці обставини, очевидцем подій він не був, про події знає виключно з її слів.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні дала показання про те, що 13.09.2024року вийшла із свого будинку по АДРЕСА_3 , на дорогу і побачила як ОСОБА_6 , син ОСОБА_7 та ОСОБА_8 біг в шортах, босий по дорозі, сказав що йде до ОСОБА_9 , дитина була схвильована, вона запитала «що мама обідила?», відповів що туди не повернеться, підійшла ОСОБА_10 , вона теж була схвильована, плакала, взяла дитину за плече і вони повернулися в сторону свого будинку.

Допитана в якості свідка ОСОБА_11 , заступник начальника Лубенського міського центру соціальних служб, суду пояснила, що 17.09.2024року біля 16год. ОСОБА_2 звернулася до притулку із заявою що потребує безпечного місця проживання, пояснивши що співмешканець вигнав її із дому з дитиною, здійснює домашнє насильство, її поселили у притулок та пояснили, що вона має пройти медичну комісію, на наступний день 18.09.2024року уже у вечірній час помітили, що її немає у притулку, почали телефонувати, на що вона відповіла що перебуває у с.Лушники, що з поліклініки її з дитиною забрав співмешканець, на що їй було пояснено що так не може бути і вона не повинна спілкуватися із кривдником. Працівники поліції були викликані у притулок після того як ОСОБА_2 повернулася, вона пояснила, що вимушена була їхати, хто саме викликав працівників поліції їй не відомо. Особисто вона у день поступлення у притулок ОСОБА_2 не бачила, спілкувалася із нею на третій день поступлення щодо надання соціальних послуг, синців на обличчі у неї не бачила, зі слів ОСОБА_8 насилля відбулося 13.09.2024року, а прийшла у притулок 17.09.2024року бо не могла знайти адресу притулку, притулок змінив адресу. Перебуваючи у притулку питань щодо догляду за дитиною не було, при спілкуванні із дитиною було видно що хлопчик жалів маму, гладив її по спині, а бувало виявляв агресію до мами, штовхав її ногою, у школу на той час хлопчик не ходив, так як потрібна була його особова справа, потім його оформили у школу №8. У притулку ОСОБА_2 перебувала із 17.09.2024року по 20.11.2024року, була написана доповідна і її вигнали із притулку за порушення правил внутрішнього розпорядку, візуально вона знаходилася в стані алкогольного сп`яніння, дитина на той час із нею у притулку вже не жила, так як за 2-3 дні до цього, хлопчика із прогулянки забрав батько.

Судом було допитано свідка ОСОБА_12 , начальника Служби у справах дітей Лубенської міської ради, яка у судовому засіданні повідомила, що очевидцем того, як будучи на засіданні у вересні 2024 року директор Лубенського міського центру соціальних служб ОСОБА_13 сказала, що вимушена покинути засідання так як її чекає жінка, яку чоловік побив та вигнав із дому, у подальшому в ході розмови із ОСОБА_14 , яка на часі є керівником притулку Лубенського міського центру соціальних служб стало відомо що цією жінкою виявилася ОСОБА_2 у цей день її помістили у притулок проте достроково вигнали із притулку через перебування в стані алкогольного сп`яніння, і її неодноразово попереджували про необхідність змінити свою поведінку, про це їй стало відомо внаслідок особистого спілкування із ОСОБА_14 та від спеціалістів притулку, саме в їх посадові обов`язки входить надання спектру соціальних послуг постраждалим особам. Пояснила, що проблема даної сім`ї у тому, що ОСОБА_2 вживає алкогольні напої, як стверджував ОСОБА_1 на комісії, дружину він не бив, з дому виганяв через вживання алкогольних напоїв, це була побутова сварка, і особисто у неї є сумніви щодо вчинення домашнього насильства, ОСОБА_2 стверджує що він її бив, проте освідування не було, доказів на підтвердження цього немає. Також пояснила суду, що нею, спеціалістом із ювінальної превенції ОСОБА_15 та психологом громадської організації «Посмішка ua» ОСОБА_16 у зеленій кімнаті проведено опитування із дитиною ОСОБА_17 , який повідомив їм, що батько із мамою лаються, бо мама НОМЕР_1 , про те що виганяв із дому нічого не говорив, виявляє прихильність до батька та хоче бути із ним, маму характеризував негативно, казав що часто чекав її на лавочці поки вона прийде із роботи, показав відео на мобільному телефоні, де видно, що вона - ОСОБА_2 перебуває у нетверезому стані, дістає із шафи алкоголь. На часі дитина проживає із батьком, так як саме дитина висловлює бажання бути із ним, дитина поправилася, набрала вагу, має позитивну динаміку у навчанні.

У судовому засіданні дільничий офіцер поліції Лубенського РВП ОСОБА_18 пояснив, що протокол відносно ОСОБА_1 складено 08.10.2024року, він був викликаний на пост у відділ поліції, запис про те, що другий примірник протоколу отримав, а саме «08.10.2024року, проставлено підпис, та зазначено прізвище ОСОБА_1 » зроблено самим ОСОБА_1 , помітка у протоколі «з протоколом згідний», «заяви та клопотання не надходили» здійснена ним (дільничим), підпис проставлена ОСОБА_1 , протокол було зачитано вголос. Підставою для складання протоколу слугували протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію та пояснення ОСОБА_2 від 18.09.2024року, додаткових матеріалів не збирав. Пояснення у день складення протоколу у ОСОБА_1 не відбиралися, були відібрані 15.10.2024року, від дачі пояснень він відмовився. Після цього він перебував на лікарняному і його обов`язки ніхто не виконував. Те що ОСОБА_1 співмешканець ОСОБА_2 зрозумів із протоколу прийняття заяви та пояснень ОСОБА_2 .

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 14 статті 1 вказаного Закону передбачено, що психологічне насильство -це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру (п.4 ч.1 ст.1 вказаного Закону).

Нормами зазначеного закону визначено, що психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Однак важливо розрізняти поняття «сварка», «конфлікт», «насильство».

Особливостями ознак домашнього насильства є: наявність патерну (повторювані в часі інциденти множинних видів насильства); системна основа; повна влада та контроль над постраждалою особою; насильницькі дії у відносинах між близькими людьми; якщо вже є одна з форм домашнього насильства, висока ймовірність того, що й інші форми насильства можуть розвиватися.

Конфлікт: особливий вид взаємодії, в основі якого лежать протилежні і несумісні цілі, інтереси, типи поведінки людей та соціальних груп, які супроводжуються негативними психологічними проявами; зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями.

Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-2 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Отже, самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання та образи не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Згідно ч.1 ст.256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

В протоколі Серії ВАД 590714 зазначено, що «гр. ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство, а саме виражався нецензурною лайкою та виганяв співмешканку з дому», прізвище співмешканки працівниками поліції не зазначено, потерпілою вказано ОСОБА_2 , окрім того не зазначено які саме дії фізичного, психологічного чи економічного характеру вчинено, чи є вони умисні, не зазначено про можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілої внаслідок таких дій. Тобто особою, яка склала протокол, не розкрито об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Об`єктивна сторона ч.1 ст. 173-2 КУпАП полягає в умисному вчиненні особою будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

З аналізу вказаної норми вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, може мати місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого. Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного чи фізичного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Суд звертає увагу на те, що нецензурна лайка в межах конфлікту, за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілої не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного проступку.

Обставини домашнього насильства, описані у протоколі Серії ВАД 590714, не дозволяють зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки в них не зазначено не лише про характер вчиненого домашнього насильства і відносно кого саме, зазначено лише співмешканки, у графі «потерпілий» ж зазначено ОСОБА_2 , а й про завдання внаслідок цього шкоди її фізичному або психічному здоров`ю.

Окрім того відповідно до ст.254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. У даному ж випадку дільничний офіцер поліції Лубенського РВП ОСОБА_18 склав протокол відносно ОСОБА_1 08.10.2024року на підставі заяви та пояснень ОСОБА_2 від 18.09.2024року, пояснення у ОСОБА_1 відібрано лише 15.10.2024року, в той час як обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, відповідно до ст.251 ч.2 КУпАП.

Із листа Лубенського міського центру соціальних служб від 16 січня 2025 р. вбачається, що 17.09.2024року ОСОБА_2 звернулася до Лубенського міського центру соціальних служб із проханням забезпечити їй безпечне місце проживання: послугу притулку, у своїй заяві зазначила, що її співмешканець вчиняє домашнє насильство : погрожує її вбити, виганяє із будинку, забороняє спілкуватися із родичами.

Із наданої на адвокатський запит копії заяви ОСОБА_2 від 17.09.2024року, слідує, що вона ОСОБА_2 просить надати їй та її сину ОСОБА_19 безпечне місце проживання (притулок), через те, що її співмешканець ОСОБА_1 завдає їй та її синові фізичні та психологічні травми, неодноразово погрожував вбити та виганяв із дому, заборонив спілкуватися із рідними.

Таким чином судом встановлено, що при влаштуванні у притулок ОСОБА_2 жодних обставин з приводу вчинення домашнього насильства ОСОБА_1 та щодо подій що мали місце саме 13.09.2024року зазначено не було. В цілому у заяві нею не зазначено, коли саме і де саме мали місце (якщо справді мали місце) ті події про які написала.

При цьому сама ж ОСОБА_2 дає суперечливі показання з приводу подій, що мали місце 13.09.2024року, з яких можна прийти до висновку що дійсно мала місце, як вона ж і зазначає у своїх поясненнях від 18.09.2024року «сімейна сварка», після якої вона із дитиною поїхала в м.Лубни, проте одразу ж до працівників поліції не звернулася.

Жоден із допитаних у судовому засіданні свідків не був очевидцем подій, проте ними безумовно надано показання що стосуються подій, які відбувалися після 13.09.2024року та взаємовідносин між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та їх сином, суду цілком очевидно що існує спір з приводу проживання дитини із одним із батьків.

У допиті свідка ОСОБА_5 - батька ОСОБА_2 , а в подальшому і свідка ОСОБА_20 судом відмовлено, оскільки очевидцями подій що мали місце 13.09.2024року вони не були. Водночас представником потерпілої адвокатом Павличенко В.Г. заявлено клопотання про долучення письмових пояснень свідка ОСОБА_20 від 02.02.2025року, які не можуть бути прийняті судом до уваги в якості доказу, так як в силу наданих представнику потерпілого повноважень, що передбачені ст.270 КУпАП, він має право знайомитися із матеріалами справи, заявляти клопотання, правом допиту та відібрання пояснень у свідка норми чинного КУпАП адвоката не наділено, виключно судом здійснюється допит свідка, встановлюється його особа, попереджається його про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та за відмову віддавання показань згідно ст.ст.384-385 КК України. Відповідно до ст.ст.251, 280 КУпАП доказуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення належними та допустимими доказами підлягає подія щодо вчинення адміністративного правопорушення, а обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. З огляду на зазначене пояснення свідка ОСОБА_20 не можуть розцінюватися судом як належні та допустимі.

Надані адвокатом Павличенко В.Г., який здійснює захист інтересів потерпілої ОСОБА_2 копія листа Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області від 17 січня 2025 р., ухвала Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 24 липня 2013 року у справі №539/2581/13-к про звільнення ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності у в зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності; ухвала Лубенського міськрайонного суду від 11 листопада 2014 року у справі №539/3784/14-ц про обмеження права виїзду ОСОБА_1 за кордон України; заочне рішення суду від 17 червня 2016 року у справі № 539/1181/16-ц, про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав щодо малолітнього сина; постанова Лубенського міськрайонного суду від 01.02.2023 р. у справі № 539/122/23 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП; копія довідки ВСП № 6 м.Лубни, КП "Полтавський обласний центр терапії залежності Полтавської обласної ради" від 17 січня 2025 р. № 16 відносно ОСОБА_2 , містять інформацію що стосується як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_2 , як осіб, проте вказані документи не містять доказової інформації що стосуються подій, що мали місце 13.09.2024року. Вказане ж стосується і наданого суду наказу Лубенського міського центру соціальних служб від 17.09.2024року та відповіді на адвокатський запит Лубенського міського центру соціальних служб від 19.02.2025року.

Суд звертає увагу на те, конфлікт, який склався між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди фізичному та психологічному здоров`ю потерпілої не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного проступку.

Виходячи зі змісту ст. 7, 254, 279 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її точної відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У ст.251 КУпАП зазначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

На підставі ст. 252 КУпАП суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у вчиненні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Тому протокол про адміністративне правопорушення не можна вважати належним доказом, оскільки він не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП. Окрім того, у протоколі містяться виправлення у даті його складення, «08.10.2024», що суперечить п. 7 розділу II «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції», затвердженої наказом МВС від 06.11.2015 № 1376, також згідно п.,п.11, 12 розділу II зазначеної Інструкції, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права, передбачені статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України, статтею 268 КУпАП, повідомляється, що справу про адміністративне правопорушення буде розглянуто у строки, визначені статтею 277 КУпАП, про що робиться відмітка та ставиться підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, протокол про адміністративне правопорушення підписується уповноваженою посадовою особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. За наявності свідків і потерпілих протокол про адміністративне правопорушення може бути підписано також цими особами.

Окрім того суд звертає увагу і на те, що відмітка про отримання примірника протоколу ОСОБА_1 датована «08.10.2024року», у графі пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності по суті порушення зазначено «з протоколом згідний», з огляду на що виникає запитання чому ОСОБА_1 було знову запрошено дільничним офіцером поліції Лубенського РВП ОСОБА_18 у відділ поліції вже 15.10.2024року, в той час як протокол вже було складено, і саме цією датою оформлено пояснення ОСОБА_1 , точніше відмова від дачі пояснення, що наявні у матеріалах справи, датована «15.10.2024року», а до суду для розгляду матеріали були надіслані лише 20.11.2024року.

Суд не може вийти за межі обвинувачення або уточнити в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунути певні розбіжності або неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки в такому випадку суд перебиратиме на себе функції сторони обвинувачення, чим порушить принцип рівності сторін і вимоги змагальності процесу. За таких обставин особа буде позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом. Навпаки, вона буде змушена захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується. Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини («Малофеєв проти Росії» та «Карелін проти Росії») у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу. У такому випадку справа про адміністративне правопорушення має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Будь-які сумніви тлумачяться на користь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Суд не є стороною обвинувачення, а працівники поліції не зібрали та не забезпечили надання до суду відповідних доказів винуватості ОСОБА_1 .

Положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Згідно ст.62 Конституції України, вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з позицією ЄСПЛ «розумним» є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

З урахуванням наведеного та встановлених обставин, суд дійшов висновку, що у матеріалах справи відсутні беззаперечні докази, які поза розумним сумнівом, підтверджували б наявність обставин, передбачених диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, зокрема доказів, що ОСОБА_1 , застосовував до ОСОБА_2 , домашнє насильство та вчинив будь-які умисні дії фізичного, психологічного чи економічного спрямування з метою нанести шкоду її фізичному чи психічному здоров`ю. Його вина не доведена належними доказами, а сама по собі наявність конфлікту між особами, не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Керуючись п. 1 ст.247, ст. ст.280, 283 - 285 КУпАП, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області в десятиденний строк з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо її не було скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Лубенського міськрайонного суду Г.М. Гуменюк