ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/151/25 Справа № 692/1109/24 Категорія: ч. 1 ст. 130, ч. 1 ст. 173-2 КУпАП Головуючий у І інстанції ЧЕПУРНИЙ О. П. Доповідач в апеляційній інстанції Люклянчук В. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року м. Черкаси

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах Черкаського апеляційного суду Люклянчук В.Ф., розглянувши апеляційну скаргу захисниці Чирви О.В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Драбівського районного суду Черкаської області від 15 січня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130, ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення, передбачене санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком 1 рік.

Стягнено судовий збір на користь держави у розмірі 605 грн. 60 коп.

ВСТАНОВИВ

З постанови судді вбачається, що 04 вересня 2024 року о 22 годині 10 хвилин в АДРЕСА_2 , водій ОСОБА_1 керував тз н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився під відеозапис.

Він же, 25 жовтня 2024 року о 18 год. 35 хв. в АДРЕСА_3 , перебуваючи в коридорі будинку вживав відносно матері ОСОБА_2 нецензурні лайливі слова, ображав, гучно стукав руками по вхідних дверях квартири, своїми діями вчинив відносно матері домашнє насильство психологічного характеру.

В апеляційній скарзі захисниця просить скасувати вищевказану постанову та закрити провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Вважає, що рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, є такою, що ухвалена судом без належного дослідження і врахування матеріалів справи, суперечить дійсним обставинам справи.

Стверджує, що суд першої інстанції не надав доказам, що маються в матеріалах справи, належну й об`єктивну оцінку, що є порушенням ст. 280 КУпАП.

На думку апелянта, працівниками поліції при складанні протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, було порушено вимоги ст. 251 КУпАП, оскільки відеозапис розпочатий не з моменту зупинки транспортного засобу, а за довго до зупинки транспортного засобу під час руху автомобіля, в якому знаходився працівник поліції.

В обґрунтування апеляційних вимог наводить зміст відеозапису, що залучено до матеріалів справи, з яких випливає, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 рухався в протилежному напрямку руху автомобіля, під керування працівників поліції. Ніяких порушень Правил дорожнього руху України (далі - ПДР) працівниками поліції зафіксовано не було. Але з невідомих причин, автомобіль працівників поліції, розвернувся та став їхати в зворотному напрямку, фактично переслідуючи автомобіль під керуванням ОСОБА_1

Цей факт, на думку захисниці, вказує на упередженість працівників поліції, та відповідно відшукування формального незначного привода для зупинки автомобіля.

З цього приводу посилається на рішення ЄСПЛ у справі «Аллене де Рібермон проти Франції».

Заслухавши пояснення захисниці Чирви О.В., яка підтримала апеляційні вимоги та надала пояснення аналогічні їх змісту, перевіривши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга підлягає частково задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Даних вимог закону суддею було дотримано не в повному обсязі.

Щодо обставин справи за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У відповідності до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД№ 001373 від 04 вересня 2024 року, в якому приведені обставини вчиненого правопорушення.

Даний протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, серед іншого в них зазначена суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

У відповідності до національного законодавства протокол про адміністративне правопорушення, в силу положень статті 251 КУпАП є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді судом справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

З урахуванням правової позиції, викладеній в рішенні ЄСПЛ по справі «Карелін проти російської федерації» протокол про адміністративне правопорушення не може визнаватись автоматично недопустимим доказом, а підлягає оцінці із сукупністю з іншими доказами.

Зазначені в протоколі обставини підтверджуються дослідженими суддею суду першої інстанції відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, на якому зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в найближчому медичному закладі.

При апеляційному перегляді цей відеозапис було повторно досліджено та встановлено, що він має певні недоліки, адже зйомка проводилась в темний період доби, через що не видно обличчя водія.

Разом з тим суд першої інстанції, допитавши поліцейського ОСОБА_3 встановив, що 04 вересня 2024 року останній, рухаючись службовим автомобілем в межах населеного пункту с. Великий Хутір побачив, що в автомобілі, який рухається назустріч не працюють задні габарити, тому було здійснено зупинку даного транспортного засобу. Оскільки від водія було чути явний запах алкоголю з порожнини рота, тому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці та в медичному закладі, на що водій відмовився, а тому відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Водія було відсторонено від керування транспортним засобом в усній формі. На нагрудній камері поліцейського, якою фіксувалися події не було увімкнено ніжного режиму. Зазначив, що після даних подій близько 00 год. на службовий планшет прийшло повідомлення про виклик до медичного закладу, оскільки в цей час поліцейський перебував в лікарні то відреагував. З ОСОБА_1 була проведена розмова, але точні результати по виклику він не пам`ятає.

Окрім того апеляційний суд враховує, що ОСОБА_4 в суді першої інстанції фактично не оспорював обставини, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення та підтвердив, що 04 вересня 2024 року близько 22 год. він перебував за кермом автомобіля, яким повертався додому. Під час руху він був зупинений працівниками поліції, які зазначили причиною зупинки - непрацюючі габарити. Потім йому було запропоновано пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці, на що він відмовився та повідомив поліцейським, що бажає пройти огляд на стан сп`яніння. Проте працівниками поліції було повідомлено, що він відсторонений від керування транспортним засобом і керувати ним він не може та має їхати до лікарні з ними в службовому автомобілі. Тому, пройти огляд на стан сп`яніння в лікувальному закладі, він теж відмовився, оскільки не захотів залишати в пізню годину дружину з неповнолітньою дитиною в автомобілі посеред дороги. Поліцейськими було складено відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Оскільки він вважав, що в нього відсутні ознаки алкогольного сп`яніння та він не перебував в стані сп`яніння, він вирішив поїхати до лікарні та самостійно пройти освідування на стан сп`яніння. Приїхавши до медичного закладу близько 00 год. 00 хв. ОСОБА_1 здійснив дзвінок на спецлінію 102 та викликав поліцейських для того щоб було зафіксовано результати його огляду, які становили 0,013 промілле. Проте поліцейські, які приїхали на виклик відмовилися фіксувати даний результат освідування. Вимога скласти адміністративний протокол на французькій мові носила жартівливий характер.

Внаслідок чого доводи захисниці, що суд досліджував, як це зазначено в апеляційній скарзі, не відеозапис, а аудіозапис є безпідставними

Суд першої інстанції встановив, з чим погоджується апеляційний суд, що зафіксовані на цьому відеозаписі події відповідають фактам, викладеним у протоколі про адміністративні правопорушення, та обставинам події, що відбулася 04 вересня 2024 року, а тому суд не ставить під сумнів те, що події відображені на відеозаписі відбулися саме у вказані у протоколі про адміністративне правопорушення дату і час.

Додатково апеляційний суд зауважує, що відсутність у постанові судді чи у відповідному протоколі про адміністративне правопорушення вказівки на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис поліцейським, не тягне за собою безумовної підстави для визнання цього доказу недопустимим, оскільки вимоги до постанови судді про накладення адміністративного стягнення та до постанови по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів не є тотожними.

Апеляційний суд відзначає, що ці відеозаписи є належними та допустимими доказами, оскільки згідно з приписами п.1 ч.1 ст. 40 Закону, поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою виявлення та фіксування правопорушення.

Також додані до протоколу про адміністративне правопорушення відеозаписи відповідають вимогам ст. 251 КУпАП, оскільки є показаннями технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Порядок огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від проходження встановлюється ст. 266 КУпАП, а також Інструкцію про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі Інструкція).

Встановленим порядком визначено, що водій має на право не погодитись на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, а також не погодитись з його результатами.

У такому випадку водій зобов`язаний пройти відповідний огляд у закладі охорони здоров`я.

Отже тільки незгода водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів не тягне за собою адміністративну відповідальність.

Правовий аналіз ст. 130 КУпАП та п. 2.5 ПДР України дає підстави стверджувати про можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, лише утому випадку, коли така відмова висловлена цієї особою, або дії, бездіяльність (невиконання законних розпоряджень працівників поліції чи вимог інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу тощо) особи фактично спрямовані на відмову від проходження такого огляду.

В обох випадках відмова від проходження огляду на стан сп`яніння повинна бути зафіксована належним чином та бути явною, очевидною.

Повертаючись до обставин цієї справи, слід зауважити, що суд першої інстанції надав аналіз відеозапису доданому до протоколу про адміністративне правопорушення, тривалістю понад 30 хвилин, яким зафіксовано, що ОСОБА_1 не надав згоди на пропозицію працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або у закладі охорони здоров`я.

Даний відеозапис відповідає вимогам ст. 251 КУпАП, оскільки є показаннями технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

З огляду на викладене, працівниками патрульної поліції, а також суддею при розгляді справи в суді, зазначені дії ОСОБА_4 правильно були оцінені, як відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Всупереч доводам апелянта, не є предметом доказування у справі за ст. 130 КУпАП підстава зупинки транспортного засобу, оскільки ці обставини не мають значення для правильного вирішення справи.

Попри доводи апелянта, апеляційним переглядом встановлено, що суддею районного суду відповідно до ст. 252 КУпАП, обставини адміністративного провадження за ч. 1 ст. 130 КУпАП оцінені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Щодо обставин справи за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

У відповідності до диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон) домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п.п.4, 14 ч.1 ст.3 Закону, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Таким чином, домашнє насильство, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється шкода фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого, або можливість її заподіяння.

Слід вказати, що конфлікт - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Конфлікт не містить вище перелічених ознак. Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить. Отже, різниця у тому, що насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплене агресією і бажанням завдати шкоди.

Важливими елементами складу правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, є саме вчинення насильства у будь-якій формі його прояву та наслідки його застосування, які виражаються у заподіянні шкоди психічному або фізичному здоров`ю потерпілого, або можливого його заподіяння яке могло настати та не настало незалежно від волі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

З аналізу наведених вище норм Закону вбачається, що психологічне насильство в частині висловлювання словесних образ, буде мати місце тоді, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

З огляду на наведене, сам лише факт висловлювання, зокрема, словесних образ не може свідчити про вчинення психологічного насильства в розумінні вимог ст. 173-2 КУпАП та ст. 1 Закону.

Повертаючись до обставин цієї справи апеляційний суд зауважує, що особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення встановлено, що 25 жовтня 2024 року о 18 год. 35 хв. в АДРЕСА_3 , перебуваючи в коридорі будинку вживав відносно матері ОСОБА_2 нецензурні лайливі слова, ображав, гучно стукав руками по вхідних дверях квартири, своїми діями вчинив відносно матері домашнє насильство психологічного характеру.

Наведене знайшло своє відображення у відповідному протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №299438 від 25 жовтня 2024 року.

У відповідності до національного законодавства протокол про адміністративне правопорушення, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді судом справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

З урахуванням правової позиції, викладеній в рішенні ЄСПЛ по справі «Карелін проти російської федерації» протокол про адміністративне правопорушення не може визнаватись автоматично недопустимим доказом, а підлягає оцінці із сукупністю з іншими доказами.

Разом з тим зазначені обставини в цьому протоколі не підтверджуються іншими доказами, на які послався суд першої інстанції.

При винесені постанови про накладення адміністративного стягнення суд першої інстанції покликався на пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності та потерпілої.

Згідно з поясненнями ОСОБА_1 , наданими у суді, він зателефонував до своєї матері ОСОБА_2 та повідомив їй, що йому потрібні ключі від її квартири, на що вона відповідала, що її немає вдома, вона перебуває на роботі. Після чого вона близько місяця не відповідала на його дзвінки, а тому він, побачивши, що у вікнах квартири матері увімкнене світло, вирішив піти до її помешкання. Коли він постукав рукою у двері то йому ніхто не відчинив, а через деякий час приїхали працівники поліції. Зазначив, що відносини між ним та його матір`ю носять добрий характер, чому було викликано працівників поліції він не розуміє.

Згідно з письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_2 , випливає, що 25 жовтня 2024 року , близько 18 год. 35 хв. за адресою: АДРЕСА_3 її син ОСОБА_1 , перебуваючи в агресивному стані, без належних на те причин стукав ногами у вхідні двері, намагаючись їх пошкодити, погрожував фізичною розправою, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру.

Апеляційний суд зауважує, що ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про дату та час розгляду справу у суди першої та апеляційної інстанції не з`явилась.

Апеляційний суд відзначає, що фактичні обставини справи, що встановлені особою, уповноваженою на складання відповідного протоколу, та судом не відповідають диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, адже поліцейський та суд першої інстанції не встановили, що ОСОБА_1 своїми діями завдав ОСОБА_2 шкоду її фізичному або психологічному здоров`ю.

Також у матеріалах справи відсутні будь-які докази про завдання діями ОСОБА_1 , що мали місце 25 жовтня 2024 року близько 18 год. 35 хв., шкоду фізичному або психологічному здоров`ю ОСОБА_2 .

Водночас апеляційний суд зауважує, що ОСОБА_1 заперечував, що він за обставин наведених у протоколі про адміністративне правопорушення нецензурно лаявся та ображав потерпілу.

Утім фактичні дані, що містяться в письмових поясненнях ОСОБА_2 , що не була допитана безпосередньо в суді , іншими доказами не підтверджуються.

Заразом, відповідно до практики ЄСПЛ справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю є кримінальною, мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії статті 6 Конвенції (справа «Лучанінова проти України»).

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.

З огляду на викладене вище, апеляційний суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять доказів, які б поза розумним сумнівом доводили вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Суддя суду першої інстанції всупереч вимогам ст.245 КУпАП не дав в повній мірі належної оцінки доказам у справі та безпідставно визнав ОСОБА_1 винуватим та притягнув до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, аналізуючи у сукупності викладені в протоколі обставини та докази по справі, апеляційний суд дійшов висновку, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а тому оскаржувана постанова підлягає скасування.

Керуючись ст.294 КУпАП апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу захисниці Чирви О.В. в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Драбівського районного суду Черкаської області від 15 січня 2025 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП скасувати в частині визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

В іншій частині постанову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В.Ф.Люклянчук