Справа № 466/1918/25
Провадження № 3/466/901/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року м. Львів

Суддя Шевченківського районного суду м. Львова Федорова О.Ф., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП,

роз`яснені права відповідно до ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. 63 Конституції України, -

встановив:

27.02.2025 року до Шевченківського районного суду м. Львова надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №251988 від 20.02.2025 року, встановлено, що 10.02.2025 року о 18 год. 30 хв., у м. Львові, на вул. Замарстинівська, 79, водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Dacia Logan», державний номерний знак НОМЕР_1 , будучи учасником ДТП, залишив місце події не повідомивши орган чи підрозділ поліції. Таким чином, ОСОБА_1 порушив п.п. а) п. 2.10. ПДР, за що відповідальність передбачена ст. 122-4 КУпАП.

Згідно з протоколом серії ЕПР1 №251988 від 20.02.2025 року, у ОСОБА_1 посвідчення водія не вилучалось.

У судовому засіданні:

- особа щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 пояснив, що йому відомо про те, що залишення місця дорожньо-транспортної пригоди є порушенням правил дорожнього руху. Зазначив, що матір потерпілого попросила відвезти її з дитиною до закладу охорони здоров`я. Вказав, що після надання медичної допомоги, доставив потерпілу особу та його матір додому. Зауважив, що прийняв рішення про залишення місця пригоди, задля безпеки життя та здоров`я неповнолітнього потерпілого, оскільки переживав за стан здоров`я останнього.

- законний представник потерпілої особи ОСОБА_2 повідомила, що їй зателефонував син та повідомив, що його збила машина. Вказала, що на місці дорожньо-транспортної пригоди її чекав водій та її дитина. Зазначила, що попросила водія відвезти їх з дитиною до закладу охорони здоров`я для обстеження. Зауважила, що не подумала про наслідки залишення місця дорожньо-транспортної пригоди, оскільки переживала за стан здоров`я дитини, до водія претензій не має.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, із врахуванням пояснень учасників справи та доданих документів, суд дійшов висновку, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія або бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Згідно з ст. 17 КУпАП, особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Відповідно до ст. 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Верховний суд у постанові від 21.12.2018 року у справі №686/5225/17, вказав, що «інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує».

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Отже, положеннями КУпАП передбачено можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності у випадках, коли вчинені нею дії, які мають ознаки правопорушення і за які КУпАП передбачена відповідальність, вчинені у стані крайньої необхідності.».

Стаття 122-4 КУпАП передбачає відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Відповідно до п.п. г), ґ) п. 2.10. Правил дорожнього руху, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: вжити можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я; у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті "г" пункту 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди.

Згідно зі ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд враховує: рівень суспільної небезпеки адміністративного правопорушення; наявність дійсної, реальної загрози здоров`ю особи потерпілого; передбачену правилами дорожнього руху можливість відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом; що обраний водієм шлях дій, був спрямований на забезпечення збереження життя та здоров`я потерпілої особи та запобігання заподіяння шкоди здоров`ю, внаслідок будь-якого зволікання із наданням медичної допомоги.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку щодо наявності стану крайньої необхідності у діях водія. На переконання суду, в даному випадку, шкода, заподіяна у результаті залишення місця дорожньо-транспортної пригоди є менш значною, ніж відвернена шкода здоров`ю потерпілої особи.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони.

На підставі викладеного та керуючись: ст. ст. 122-4, 245, 247, 252, 280 КУпАП, -

постановив:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП, - закрити у зв`язку з вчиненням дії особою в стані крайньої необхідності.

Постанова оскарженню не підлягає.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://sh.lv.court.gov.ua/sud1328/.

Суддя О. Ф. Федорова