ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Мазниця А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за участю:

особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника Садиленка О.Л.

представника потерпілого Ольховик-Красільнікової Л.П.

апеляційну скаргу представника потерпілого Стрижака Є.Ю. в інтересах потерпілого ОСОБА_2 на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2024 року щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

стосовно якого справу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 126795 від 10.09.2024 року, 10 вересня 2024 року о 18 годині 50 хвилин в м. Дніпрі по вул. Старочумацька 78, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Mersedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечним, та скоїв зіткнення з автомобілем Opel Meriva, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався у попутному напрямку. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.

Оскаржуваною постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2024 року справу щодо ОСОБА_1 про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд першої інстанції зазначив, що з наявних у матеріалах справи доказів неможливо встановити поза розумним сумнівом наявність в діях ОСОБА_3 складу інкримінованого адміністративного правопорушення.

В апеляційній скарзі представник потерпілого Стрижак Є.Ю. просить поновити строк апеляційного оскарження, оскаржувану постанову суду скасувати та ухвалити нову постанову, якою визнати винним ОСОБА_1 у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження вказує, що судовий розгляд в суді першої інстанції було проведено без участі потерпілого ОСОБА_2 , належним чином про місце, дату та час розгляду потерпілого не було повідомлено. Через віддаленість місця проживання ОСОБА_2 від суду першої інстанції, останній дізнався про існування даної постанови після ознайомлення його адвоката з матеріалами справи. Представник потерпілого адвокат Перепелиця В.М. ознайомилась з матеріалами справи та з повним текстом оскаржуваної постанови 21.01.2025 року. Також вказує, що апеляційна скарга була направлена на адресу суду першої інстанції представником потерпілого адвокатом Стрижаком Є.Ю. 30.01.2025 року відповідно до фіскального чеку та реєстру згуртованих відправлень, проте, при перевірці на сайті Укрпошти було встановлено, що у зв`язку з закінченням встановленого терміну зберігання - повернуто відправнику. Враховуючи викладене, вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги вказує, що судом першої інстанції не було з`ясовано всіх обставин справи та ухвалена постанову є передчасною.

Вказує, що судом було встановлено, що ОСОБА_1 інкримінується порушення вимог п. 10.1 ПДР, однак, у судовому засіданні були заслухані лише пояснення водія ОСОБА_1 та його захисника, а водія ОСОБА_2 , незважаючи на те, що він є потерпілою особою, у судове засідання не було викликано всупереч вимогам ст. 268 КУпАП, у зв`язку з чим останній був позбавлений надати свої пояснення.

Зазначає, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив протокол про адміністративне правопорушення та помилково прийшов до висновку, що з інформації вказаної у протоколі не можливо встановити дійсні обставини справи, при яких з вини водія ОСОБА_1 сталася дорожньо-транспортна пригода.

Також вказує, що ОСОБА_1 у судовому засіданні були надані пояснення, які не відповідають дійсним обставинам справи. Зазначає, що згідно схеми ДТП водій ОСОБА_2 рухався по головному напрямку дороги у своїй правій смузі, ніяких маневрів з перестроювання під час руху не здійснював. Рухаючись в напрямку кільця, врахував зміну дорожньої обстановки, яка була позначена відповідними дорожніми знаками (ведуться ремонтні роботи) у зв`язку з чим водіям на цій автомобільній ділянці слід рухатись зі швидкістю, що не перевищує 40 км/год. та з лівого боку звуження дороги, що підтверджується фотознімками, зробленими ОСОБА_2 після дорожньо-транспортної пригоди. Водночас, вантажний автомобіль Mersedes-Benz, під керуванням водія ОСОБА_1 , рухався у лівій смузі, де попереду його руху з лівої сторони наприкінці кільця була встановлена перешкода у вигляді огорожі, у зв?язку з чим ліва смуга на проїжджій частині дороги звужувалася, про що свідчив дорожній знак 1.5.3, який був встановлений за 10 м до цього звуження. Отже, при такій дорожньо-транспортній обстановці та з метою подальшого руху, водію ОСОБА_1 необхідно було здійснити перестроювання (маневр) транспортного засобу з лівої смуги на праву, щоб об?їхати перешкоду у вигляді огорожі, яка була встановлена робітниками дорожньої служби.

Зазначає, що водій ОСОБА_4 при здійсненні перестроювання свого вантажного автомобіля Mersedes-Benz, змінюючи напрямок руху з лівої смуги на праву, не переконався, що це буде безпечним та скоїв зіткнення з легковим автомобілем Opel Meriva, під керуванням водія ОСОБА_2 , виштовхнувши правою частиною вантажного автомобіля Mersedes-Benz легковий автомобіль Opel Meriva на тротуар, про що свідчить направлення передніх коліс легкового автомобіля Opel Meriva у праву сторону на фотознімках зроблених ОСОБА_5 після дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином вважає, що даний висновок спростовує твердження водія ОСОБА_1 , що відсутность будь-яких слідів юзу легкового автомобіля Opel Meriva на дорозі та тротуарі свідчить проте, що дана дорожньо-транспортна пригода сталася не з його вини, оскільки за умов даної пригоди тормозного шляху (юзу) взагалі не могло бути.

Зазначає, що якщо б водій автомобіля Opel Meriva, під керуванням ОСОБА_5 , намагався випередити вантажний автомобіль Mersedes-Benz, з частковим виїздом на тротуар, то легковий автомобіль Opel Meriva, згідно схеми ДТП, мав би здійснити зіткнення з електроопорою, у зв`язку з чим значних пошкоджень отримала б передня частина транспортного засобу, а саме: передній бампер, капот, радіаторна решітка, фари.

Апелянт вказує, що суд першої інстанції односторонньо розглянув справу про адміністративне правопорушення, не надав належної оцінки обставинам справи, взяв до уваги лише пояснення водія ОСОБА_6 , що в свою чергу призвело до розгляду даної справи з формальним з`ясування обставин та з подальшим ухваленням необґрунтованої постанови.

Захисником Садиленко О.Л. подано заперечення на апеляційну скаргу, в яких останній просить повернути апеляційну скаргу скаржнику, відмовити у задоволенні клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову першої інстанції без змін.

В обгрунтування заперечень вказує, що аргументи апелянта є надуманими та безпідставними. ОСОБА_1 не визнає свою вину та вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою.

Щодо фактичних обставин справи вказує, що 10.09.2024 року ОСОБА_1 керував технічно справним вантажним автомобілем Mersedes-Benz 2540L д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Старочумацькій від пр. Слобожанського, маючи намір виїхати на Донецьке шосе. Наблизившись до кільцевої розв`язки, що з`єднує вулиці Старочумацька, Янтарна та Рєпіна, ОСОБА_1 виявив, що на відповідній кільцевій розв`язці виконується ремонт мережі зливової каналізації, у зв`язку з чим було частково звужено частину дороги з використанням тимчасових пластикових парканів (огорожі), а рух на вул. Янтарна був закритий, з об`їздом через продовження вул. Старочумацької з використанням тимчасового дорожнього знаку 4.1 Рух прямо, що вказано на схемі місця ДТП та також підтверджується фотографіями, наданими апелянтом.

З причини звуження проїзної частини та організації тимчасового об`їзду, на дорозі утворився затор. Зокрема, попереду керованого ОСОБА_1 автомобіля на певній відстані зупинився інший вантажний автомобіль, водій якого уточнював подробиці об`їзду. Вказані обставини спричинили вкрай повільний рух транспортних засобів по вул. Старочумацька, орієнтовно на швидкості 5 - 10 км/год.

Зазначає, що робоче місце водія ОСОБА_1 розташоване високо над рівнем дороги, тому він завчасно побачив і оцінив відповідну ситуацію, зокрема звуження дороги, та завчасно зайняв на дорозі положення, яке дозволяло продовжувати рух без необхідності подальшої зміни напрямків руху. Поступово, на вкрай низькій швидкості, автомобіль під керуванням ОСОБА_1 почав рух по кільцевій розв`язці, не змінюючи напрямку свого руху, водночас роблячи доволі часті короткі зупинки, у разі зупинки транспортних засобів, що рухалися попереду.

Вказує, що ширина дороги в місці виїзду з кільцевої розв`язки в напрямку вул. Старочумацька має певне звуження в порівнянні із шириною в центрі відповідної розв`язки, а через встановлення тимчасової огорожі відповідна дорога була ще більше звужена. Тому ширини дороги не вистачало для проїзду двох автомобілів, особливо паралельно із керованим ОСОБА_1 вантажним автомобілем.

Зазначає, що ОСОБА_1 , поновлюючи рух після короткочасної зупинки, без будь-якої зміни напрямку руху, відчув сторонній звук справа, та відразу зупинив керований ним автомобіль, подолавши при цьому відстань не більше 1 метра. Коли ОСОБА_1 вийшов із машини, то побачив, що праворуч, із частковим виїздом на тротуар (тобто за межі проїзної частини) стоїть легковий автомобіль Opel Meriva.

ОСОБА_1 вважає, що водій автомобіля Opel намагався протиснутися між автомобілем Mercedes-Benz 25401 та електроопорою, здійснюючи рух частково по тротуару, однак не розрахував габарити власного автомобіля, внаслідок чого відбулося зіткнення.

Також зазначає, що після зіткнення рух через кільцеву розв`язку став повністю заблокований, через що робітники, які виконували ремонт мережі зливової каналізації, почали переставляти тимчасову пластикову огорожу, з метою забезпечення можливості транспортним засобам виконати об`їзд місця ДТП. Тому до моменту прибуття патрульної поліції тимчасова пластикова огорожа вже стояла не так, як на момент зіткнення транспортних засобів. З цих причин на схемі місця ДТП пластикова огорожа не відображена, а крім того, у схемі місця ДТП некоректно вказана ширина проїзної частини - 10,0 метрів, що не відповідає фактичній ширині дороги на момент ДТП та безпосередньо в місці зіткнення.

ОСОБА_1 самостійно було виміряно ширину дороги, яка досягає 10,0 метрів, що підтверджується наданим стороною захисту відеофайлом. Водночас, в місці зіткнення ширина проїзної частини за загальним правилом становить 6,0 метрів. При цьому в день ДТП, відповідна частина дороги була додатково звужена через активні ремонтні роботи та становила близько 5,0 метрів, що підтверджуються схемою місця ДТП.

Захисник вказує, що апеляційна скарга та додані до неї матеріали жодним чином не спростовують вищевикладені обставини, а навпаки - додані фотоматеріали підтверджують наявність вищевказаних дорожніх знаків, що зафіксовані у схемі місця ДТП.

ОСОБА_1 наполягає на тому, що з урахуванням габаритів керованого транспортного засобу, він визначив дану дорогу як таку, що має одну смугу, також не їхав впритул до огорожі, відступивши від неї близько 1 метра безпечного інтервалу, що відповідає вимогам пунктів 11.1. та 13.1. ПДР, заздалегідь зайнявши відповідне положення автомобіля на дорозі.

Вказує, що вантажний автомобіль має ширину близько 2,5 метрів, ширина автомобіля Opel Meriva становить близько 1,9 метра. Мінімальний безпечний інтервал між транспортними засобами становить 0,5 метра. Таким чином, залишок ширини проїзної частини залишався не більше ніж 1,0 метр. В умовах звуження проїзної частини вказані автомобілі не мають можливості рухатись паралельно, оскільки ширини дороги недостатньо для цього, що і пояснює підстави, з яких водій автомобіля Opel Meriva здійснював рух із частковим виїздом на тротуар, а наблизившись до електроопори, почав маневрувати ліворуч, з причини того, що не мав можливості завершити маневр об`їзду вантажівки до електроопори.

Зазначає, що пояснення ОСОБА_2 про те, що нібито вантажний автомобіль «виштовхнув» його за межі дороги на узбіччя, не є достовірним, оскільки, на дорозі відсутні будь-які сліди юзу легкового автомобіля, які б в обов`язковому порядку утворилися у випадку «виштовхування» автомобіля з траєкторії його руху; на відеозаписах, що надаються ОСОБА_1 видно, що правий край відгороджений бордюрним каменем, а відтак у випаду «виштовхування» автомобіля, відповідні сліди залишилися б на відповідному бордюрному камені, а крім того - мало б місце пошкодження колісного диску та/або гумової частини правих коліс автомобіля Opel Meriva, чого не сталося, що підтверджується фотографіями, доданими до апеляційної скарги. Також, подолавши прямолінійно відстань близько 1,0 метра з моменту поновлення руху, рухаючись на швидкості близько 10 км/год, керований ОСОБА_1 автомобіль не мав можливості «виштовхнути» легковий автомобіль за межі дороги. У зв`язку з чим вважає, що факт «виштовхування» автомобіля Opel Meriva з проїзної частини не підтверджується жодними об`єктивними доказами,

Також вказує, що ОСОБА_1 категорично заперечує факт будь-якого перестроювання чи зміни напрямку руху, оскільки в умовах ДТП ширина дороги не допускала будь-яких перестроювань чи зміни напрямку руху. Та вказує, що ОСОБА_2 допустив порушення ПДР, а саме, п. 1.10, 10.1, 11.13, 13.1, що і призвело до настання ДТП, оскільки останній не дотримався інтервалу та здійснив рух тротуаром, та змінив напрямок руху, виконуючи об`їзд електроопори. У зв`язку з вказаним, захисник зазначає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення.

Щодо пропущеного строку апеляційного оскарження зазначає, що наведені доводи в апеляційний скарзі не мають підтвердження того, що саме 30.01.2025 року було направлено апеляційну скаргу.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши представника потерпілого, який наполягав на задоволенні апеляційної скарги з викладених у ній підстав; особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступного висновку.

Вирішуючи клопотання апелянта про поновлення строку апеляційного оскарження постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне його задовольнити, оскільки доводи апелянта про те, що потерпілий в судове засідання не викликався та належним чином не повідомлявся про розгляд справи, а також, що про існування даної постанови дізнався лише після ознайомлення його адвоката з матеріалами справи 21.01.2025 року та те, що представником потерпілого адвокатом Стрижаком Є.Ю. 30.01.2025 року було направлено апеляційну скаргу засобами поштового зв`язку, яка повернута відправнику за закінченням встановленого терміну зберігання, матеріалами провадження не спростовуються, а отже є підстави для висновку про те, що строк апеляційного оскарження був пропущений з поважної причини.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги по суті, суд апеляційної інстанції зважає на те, що відповідно до ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти законне та вмотивоване рішення.

Переглядаючи висновки суду першої інстанції про недоведеність вини водія ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає їх обґрунтованими.

Так, згідно із ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен прийти до висновку про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, що знайшла своє відображення зокрема у рішення у справах "Надточій проти України", "Енгель та інші проти Нідерландів", "Озтюрк проти Німеччини" та "Лутц проти Німеччини", справи про адміністративні правопорушення за своєю правовою природою, з огляду на характер правопорушення, його кваліфікацію та суворість передбаченого покарання, мають ознаки та критерії, достатні для віднесення їх до проваджень кримінально-правового характеру.

Аналізуючи фактичні обставини та наявні у матеріалах справи докази, якими вони підтверджуються, суд першої інстанції прийшов до ґрунтовного висновку про те, що матеріалами справи винуватість водія ОСОБА_1 не доведена.

Суд апеляційної інстанції вважає такий висновок правильним, оскільки поясненнями водіїв, схемою ДТП, долученими фото не підтверджується поза розумним сумнівом, що зіткнення транспортних засобів відбулося саме внаслідок порушення вимог ПДР водієм ОСОБА_1 .

Так, механізм дорожньо-транспортної пригоди полягає у контакті бічних частин двох автомобілів, що рухалися паралельно один одному у тому самому напрямку на кільцевому відрізку дороги, де було звужено проїзну частину у зв`язку з ремонтними роботами та організовано тимчасовий об`їзд.

Щодо обставин події сторони надали взаємовиключні пояснення. Так, водій автомобіля Opel Meriva ОСОБА_2 зазначив, що під час пригоди він рухався по кільцевій дорозі у крайній правій смузі руху, яку не залишав. На виїзді з кільцевого руху з лівого боку його автомобіль зачепив автомобіль Mersedes-Benz, що рухався у тому самому напрямку по паралельній смузі та, змінюючи напрямок руху праворуч, виїхав на його смугу руху, при цьому частково виштовхнув його автомобіль на пішохідний тротуар.

Водій ОСОБА_1 у свої поясненнях зазначив, що під час пригоди він, керуючи вантажним автомобілем Mersedes-Benz, рухався по кільцевій дорозі у своїй смузі, де відбувся контакт правої бічної сторони його автомобіля із лівою бічною стороною автомобіля Opel Meriva, який у цей час здійснював його випередження з правого боку, із одночасним виїздом на тротуар.

Крім пояснень водіїв, єдиним доказом у справі є лише схема місця ДТП, яка містить тільки відомості про розташування транспортних засобів після ДТП, напрямок їх руху, місце зіткнення, а також надані представником потерпілого фотографії, якими також зафіксоване положення автомобілів після пригоди.

Аналізуючи вищенаведені обставини та наявні у матеріалах справи докази, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наявними матеріалами справи винуватість водія ОСОБА_1 не доведена поза розумним сумнівом.

Так, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять достатніх відомостей для достовірного встановлення дійсних обставин події, оскільки відповідні дані випливають лише з показань водіїв, які є взаємовиключними за змістом, при цьому жодні з них не є очевидно технічно неспроможними.

Для вирішення питання про доведеність винуватості ОСОБА_1 необхідно достовірно з`ясувати траєкторії руху обох автомобілів безпосередньо перед зіткненням та в момент його настання та встановити, чи дійсно автомобіль Opel Meriva здійснював випередження автомобіля Mersedes-Benz із частковим виїздом правими колесами на пішохідний тротуар, як про це вказує сторона захисту, або автомобіль Opel Meriva рухався у межах своєї смуги руху, на яку, змінюючи напрямок руху праворуч, здійснив виїзд автомобіль Mersedes-Benz, що до цього здійснював рух у паралельній смузі, як про це вказують потерпілий та його представники.

Суд апеляційної інстанції, оцінивши наявні в даній адміністративній справі докази, приходить до висновку про неможливість встановленні із них вищезазначених обставин, а отже і про недоведеність поза розумним сумнівом наявності в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Належить додатково зазначити, що сторона захисту зміну водієм ОСОБА_1 напрямку руху автомобіля Mersedes-Benz праворуч, з виїздом на смугу руху автомобіля Opel Meriva, заперечує. Натомість обидва правих колеса автомобіля Opel Meriva після ДТП були розташовані на пішохідному тротуарі, за бордюрним каменем, що відмежовує його від проїзної частини дороги, при цьому схема пригоди не містить відомостей про наявність слідів юзу коліс автомобіля Opel Meriva, або інших ознак, які вказували б, що зазначений автомобіль дійсно був виштовхнутий праворуч на пішохідний тротуар внаслідок контакту із автомобілем Mersedes-Benz, що у свою чергу узгоджується із доводами сторони захисту. Відтак оскаржувана постанова є правильною по суті, а підстав для задоволення апеляційної скарги та її скасування не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И В :

Строк апеляційного оскарження поновити.

Апеляційну скаргу представника потерпілого Стрижака Є.Ю. залишити без задоволення.

Постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2024 року у відношенні ОСОБА_1 , за ст. 124 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду А.А. Мазниця