КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2025 року м. Київ

справа №756/15456/23

провадження № 33/824/1234/2025

Київський апеляційний суд у складі судді Желепи О.В.,

перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Оболонського районного суду міста Києва від 22 січня 2024 року щодо притягнення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, до адміністративної відповідальності на підставі

ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ

Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 22 січня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП та призначено йому стягнення у виді штрафу. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 гривень.

Не погодившись з такою постановою, ОСОБА_1 19 грудня 2024 року подав апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що у всіх незаконних діях та насильстві винний ОСОБА_2 , який самовільно залишив військову службу та матері ОСОБА_3 пробив голову, в наслідок чого остання отримала травму .На проханням ОСОБА_3 він приїхав, щоб поговорити із ОСОБА_2 , який наніс йому травми після чого швидка допомога забрала його до лікарні, де наклали йому шви на око.

Зазначає, що ОСОБА_2 пограбував його, забрав документи , банківські картки, інструменти, золоті прикраси. Він звернувся до ЦУ ВСМ м. Києва, щоб затримали ОСОБА_2 .

Вважає постанову Оболонського районного суду міста Києва від 22 січня 2024 року незаконною та необґрунтованою.

Також просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду. Клопотання мотивує тим, що він не був повідомлений про дату, час та місце судового засідання. Вказує, що він перебував на лікуванні та знаходився за іншою адресою, а про оскаржувану постанову дізнався в слідчому ізоляторі.

Вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин.

Клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом 10 днів з дня винесення постанови.

З матеріалів справи вбачається, що постанова винесена 22 січня 2024 року, а апеляційна скарга на неї подана 19 грудня 2024 року, тобто, з пропуском строку на апеляційне оскарження.

Вважаю, що особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, слід поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 не був присутнім під час оголошення постанови, не був належним чином повідомлений про час, місце та дату судового засідання та йому не було направлено копію оскаржуваної постанови.

Отже, суд вважає за можливе визнати причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови поважними та поновити вказаний строк.

Також, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просив про проведення судового засіданні у режимі відеоконференцзв`язку, оскільки останній перебуває в Київському слідчого ізоляторі.

За таких обставин, апеляційний суд задовольняє вказане вище клопотання ОСОБА_1

06 лютого 2025 року Київський апеляційний суд направив судову повістку ОСОБА_1 до Київського слідчого ізолятора про дату, час та місце судового засідання.

11 лютого 2025 року Київський апеляційний суд передав Київському слідчому ізолятору повідомлення про розгляд справи, який призначений на 17 лютого 2025 року о 10 год. 40 хв. у режимі ВКЗ, що підтверджується реєстром передачі документів від 11 лютого 2025 року.

Проте, 17 лютого 2025 року о 10 год.40 хв. ОСОБА_1 не вийшов на зв`язкок натомість працівник Київського слідчого ізолятора повідомив, що ОСОБА_1 повезли на розгляд справи в інший суд.

17 лютого 2025 року Київський апеляційний суд направив судову повістку ОСОБА_1 до Київського слідчого ізолятора про дату, час та місце судового засідання.

18 лютого 2025 року Київський апеляційний суд передав Київському слідчому ізолятору повідомлення про розгляд справи, який призначений на 24 лютого 2025 року о 10 год. 00 хв. у режимі ВКЗ, що підтверджується реєстром передачі документів від 18 лютого 2025 року.

Проте, 24 лютого 2025 року о 10 год.00 хв. ОСОБА_1 не вийшов на зв`язкок натомість працівник Київського слідчого ізолятора повідомив, що ОСОБА_1 звільнено з Київського слідчого ізолятора 17 лютого 2025 року.

Також, 13 лютого 2025 року Київський апеляційний суд повідомляв ОСОБА_3 про дату, час та місце судового засідання, проте остання повідомила, що ОСОБА_1 не знає та просила більше їй не телефонувати.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність, обґрунтованість та вмотивованість постанови суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Суддя суду першої інстанції, оцінивши наявні матеріали справі про адміністративне правопорушення, дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є доведеною та підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення ВАВ № 277066 від 17 листопада 2023 року; рапортом про виклик поліції на телефон 102 за фактом правопорушення, відповідно до якого надійшло повідомлення від ОСОБА_3 , що її колишній чоловік, вибиває двері; рапортом ІСПДН Оболонського УП ГУНП у м. Києві старшого лейтенанта поліції; письмовими поясненнями ОСОБА_3 . Підстави сумніватись у відомостях, які містяться у вказаних доказах суд не вбачав, а тому пояснення правопорушника не прийняв до уваги, оскільки вважав їх такими, що надані з метою ухилитись від відповідальності.

Апеляційний суд не може погодитися із таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи, нормам матеріального й процесуального права, а також доказам, що містяться в матеріалах справи враховуючи таке.

Частиною першої статті 173-2 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення домашнього насильства, за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Таким чином, ця форма домашнього насильства з об`єктивної сторони повинна характеризуватися діянням, наслідками та причинним зв`язком між ними.

Разом із цим, вказані дії повинні бути умисними тобто особа, яка його вчинила, має усвідомлювати протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачати її шкідливі наслідки та бажати їх або свідомо допускати настання цих наслідків (ст. 10 КУпАП).

В супереч цьому в матеріалах справи відсутні будь-які інші докази, окрім пояснень самих учасників події, які б вказували на те, що ОСОБА_1 вчиняв щодо своєї колишньої дружини діяння, що підпадали б під ознаки домашнього насильства, зокрема психологічного насильства у формі сварки та вибитті дверей, як це описано у протоколі про адміністративне правопорушення.

Також недоведеними є і наслідки такого насильства у формі побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинення емоційної невпевненості, нездатності захистити себе або завдана шкода психічному здоров`ю ОСОБА_3 .

Висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства сформований лише на протоколі про адміністративне правопорушення, який сам по собі без підтвердження іншими доказами не може слугувати належним доказом вини особи в описаному, оскільки за своєю природою є лише способом фіксації правопорушення, а також на поясненнях учасників події, яким суд не надав належної оцінки.

Суд має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ «Лучанінова проти України» від 09.06.2011).

Апеляційний суд зазначає, що конфлікт (лат. conflictus - зіткнення, сутичка) - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Конфлікт не містить вище перелічених ознак домашнього насильства. Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить.

Отже, різниця у тому, що насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплених агресією і бажанням завдати шкоди. Натомість матеріалами справи не доведено умислу ОСОБА_1 на заподіяння шкоди психологічномуздоров`ю ОСОБА_3 .

Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у статтях 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Вказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції не були дотримані, а висновок суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП є помилковим, оскільки не відповідає обставинам справи та наявним у ній доказам.

Згідно з положеннями статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, постанова Оболонського районного суду міста Києва від 22 січня 2024 року- скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 на апеляційне оскарження постанови Оболонського районного суду міста Києва від 22 січня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Оболонського районного суду міста Києва від 22 січня 2024 року - скасувати, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Желепа