Справа № 481/2074/24
Провадж.№ 3/481/38/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.03.2025 року Суддя Новобузького районного суду Миколаївської області Вжещ С.І. за участю секретаря судових засідань Юхименко Т.М., особи, яка притягується до адмінвідповідальності ОСОБА_1 , потерпілого ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новий Буг справу про адміністративне правопорушення, що надійшла від ВП №1 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого,

про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 122-4 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

07.12.2024 року відносно ОСОБА_1 поліцейським ВП № 1 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області сержантом поліції Девятко В.В. складено протокол, серії ЕПР1 № 190992, про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП, за фактом того, що 06.12.2024 року, о 10:20 год., в м. Новий Буг по вул. Грушевського, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем RENAULT KANGOO, державний номер НОМЕР_1 , не дотримавшись безпечного інтервалу, дистанції, швидкості руху, здійснив зіткнення з велосипедом під керуванням ОСОБА_2 , який здійснював переїзд шляхової мережі в межах пішохідного переходу по вул. Гагаріна в м. Новий Буг. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив п.13.1 ПДР України.

Крім того, 07.12.2024 року відносно ОСОБА_1 поліцейським ВП № 1 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області сержантом поліції Девятко В.В. складено протокол, серії ЕПР1 № 191014, про адміністративне правопорушення за ст. 122-4 КУпАП, за фактом того, що 06.12.2024 року, о 10:20 год., в м. Новий Буг по вул. Грушевського, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем RENAULT KANGOO, державний номер НОМЕР_1 , скоїв ДТП, а саме, здійснив зіткнення з велосипедом, після чого залишив місце пригоди, не зафіксувавши будь-яким чином факт ДТП, чим порушив п.2.10 «а» ПДР України.

Постановою судді від 14.01.2025 року об`єднано в одне провадження під спільним номером №481/2074/24 (провадження № 3/481/38/2025) - справи №481/2074/24 (провадження № 3/481/38/2025) та №481/2075/24 (провадження № 3/481/39/2025) про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ст.122-4, ст.124 КУпАП.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 свою вину не визнав та пояснив, що 06.12.2024 року, у першій половині дня він їхав на своєму автомобілі RENAULT KANGOO, державний номер НОМЕР_1 , разом зі ОСОБА_3 по вул. Грушевського м. Новий Буг, позаду його автомобіля на електровелосипеді, в одному напрямку з ним, рухався ОСОБА_2 . На перехресті вул. Грушевського та вул. Гагаріна він зупинився, щоб пропустити пішоходів, які переходили дорогу на пішохідному переході. Після того, як пішоходи пройшли, він, подивившись ліворуч та праворуч, впевнившись, що його руху нічого не перешкоджає, почав рух прямо, та в момент, коли він майже проїхав пішохідний перехід, його автомобіль підрізав велосипедист ОСОБА_2 , який рухався на електровелосипеді позаду нього, а потім різко вискочив з правої сторони у нього перед автомобілем на пішохідному переході. Велосипедист вдарився об капот його автомобіля, після чого сів на свій електровелосипед та поїхав далі. Він вийшов з автомобіля та почав його наздоганяти, коли наздогнав, запропонував викликати працівників поліції, на що ОСОБА_2 відмовився та визнав, що саме він винен у тому, що сталося та запропонував відшкодувати збитки. Вони разом оглянули автомобіль, та виявили, що на автомобілі були пошкодження радіаторної решітки, бампера та лівої фари. Він запропонував ОСОБА_2 заплатити за пошкоджену фару, на що останній погодився та одразу ж на місці перекинув йому на картку грошові кошти у розмірі 2500 гривень на ремонт фари. Після чого вони розійшлися. На другий день приблизно о 18:00 год йому зателефонували працівники поліції та запропонували приїхали до райвідділу для встановлення обставин по ДТП, яка сталась 06.12.2024 року. У райвідділі поліції він надав пояснення з приводу ДТП, яка сталась 06.12.2024 року, після чого пішов у інший кабінет. Коли вийшов, йому поліцейський запропонував підписати два протоколи про адмінправопорушення, на що він відмовився, так як дані протоколи складались без його участі. Також додав, що на місце ДТП він з працівниками поліції не виїжджав та при ньому схему ДТП не складали. Вважає, що у даній транспортній пригоді винен саме водій електровелосипеда ОСОБА_2 , який порушив правила дорожнього руху під час переїзду пішохідного переходу на своєму електровелосипеді, а потім сам покинув місце ДТП, через що він змушений був його шукати та наздоганяти.

Потерпілий ОСОБА_2 під час розгляду справи пояснив, що 06.12.2024 року він їхав на своєму електровелосипеді по вул. Грушевського в м. Новий Буг зі сторони м. Кривого Рогу. На перехресті вул. Грушевського та вул. Гагаріна він, побачивши, що автомобіль зупинився перед пішохідним переходом, пропускаючи пішоходів, та коли пішоходи були вже майже в кінці пішохідного переходу, він вирішив теж проїхати на велосипеді по даному пішохідному переходу, але майже на середині дороги, відбулось зіткнення з автомобілем RENAULT KANGOO, державний номер НОМЕР_1 , який почав рух через пішохідний перехід. Після чого він переїхав дорогу та зупинився біля магазину «Дукан». До нього підійшов водій даного автомобіля ОСОБА_1 та почав на нього кричати та показував йому пошкодження на автомобілі. ОСОБА_1 пропонував викликати поліцейських для фіксації пошкоджень, але він (потерпілий) запропонував сплатити завдану шкоду ОСОБА_4 і на цьому розійтись. ОСОБА_1 з цим погодився, надав номер картки, на яку він(потерпілий) перерахував кошти. Порадившись з юристом, він вирішив повідомити про дорожньо-транспортну пригоду, оскільки також вважав, що винуватцем її був водій ОСОБА_1 , а не він. Визнає свою вину у тому, що переїжджав дорогу по пішохідному переходу на електровелосипеді, хоча повинен був переходити дорогу, при цьому котити велосипед. Працівників поліції не викликав, так як поспішав того дня. 07.12.2024 року у вечері звернувся до поліції із заявою про ДТП, яка сталась 06.12.2024 року. У нього того ж вечора працівники поліції відібрали пояснення, склали схему ДТП, при цьому на місце ДТП не виїжджали.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні показала, що 06.12.2024 року вона разом з ОСОБА_1 на автомобілі останнього їхали по вул. Грушевського. Доїхавши до вул. Харчука їх автомобіль обігнав електровелосипед, при цьому порушував правила дорожнього руху, та йому водії інших автомобілів сигналили, щоб уникнути з ним зіткнення. Потім даний велосипед їхав позаду їхнього автомобіля. Водій ОСОБА_1 , доїхавши до перехрестя вул. Грушевського та вул. Гагаріна, зупинився перед пішохідним переходом, щоб пропустити пішоходів, які переходили дорогу по пішохідному переходу. Після того, як пішоходи пройшли, водій ОСОБА_1 впевнившись у тому, що може продовжити рух, почав рух, при цьому їхав повільно, так як проїжджав пішохідний перехід. В цей момент велосипедист, який стояв позаду їхнього автомобіля, з правої сторони автомобіля виїхав на пішохідний перехід перед автомобілем, після чого ОСОБА_1 різко загальмував, але зіткнення з велосипедистом уникнути не вдалось. Після зіткнення з велосипедистом, останній знову сів на свій електровелосипед та поїхав з місця пригоди. Водій ОСОБА_1 наздогнав велосипедиста та вони разом повернулись до автомобіля. Водій ОСОБА_1 почав показувати велосипедисту механічні ушкодження на автомобілі, після чого велосипедист перерахував ОСОБА_1 гроші за ушкоджену фару та вони роз`їхались. Поліцію на місце вчинення ДПТ не викликали, так як велосипедист визнав свою вину та одразу розрахувався на місці ДТП. На другий день увечері їй зателефонував ОСОБА_1 та повідомив, що знаходиться у відділі поліції та попросив надати пояснення поліцейським з приводу ДТП, яка сталась 06.12.2024 року. Після чого вона в телефонному режимі пояснила працівникам поліції про події даної ДТП.

Вислухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілого ОСОБА_2 , покази свідка ОСОБА_3 та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до такого висновку.

За змістом ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно положень ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до положень ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до статті 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженою на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Згідно статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Аналогічні вимоги до протоколу про адміністративне правопорушення викладені в Інструкції затвердженої наказом міністерства внутрішніх справ України № 1376 від 06.11.2015 року З оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції та Інструкції затвердженої наказом міністерства внутрішніх справ України З оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі № 1395 від 07.11.2015 року.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст.252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з п. 13.1 ПДР України водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Відповідальність за ст. 124 КУпАП настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Тобто, умовою відповідальності за вказаною нормою є сукупність наступних обставин: встановлення факту порушення особою ПДР, наслідки у вигляді пошкодження транспортного засобу (засобів) чи іншого майна, а також причинно-наслідковий зв`язок між порушенням ПДР і виявленими пошкодженнями.

Згідно п. 2.10 (а) ПДР України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Згідно п. 2.10 (д) ПДР України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських.

Відповідальність за ст. 122-4 КУпАП настає за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Пунктами 7, 8 розділу ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395, уповноважена особа підрозділу поліції під час розгляду матеріалів ДТП повинен(на) в найкоротший строк, але не більше одного місяця з дати вчинення ДТП, встановити всі обставини її скоєння, вжити інших заходів щодо об`єктивного визначення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП, скласти відносно такої особи протокол про адміністративне правопорушення та в п`ятиденний строк надіслати його до відповідного суду.

Якщо при ДТП один з його учасників зник з місця пригоди, поліцейський оформляє схему місця ДТП, відбирає пояснення в потерпілого, свідків (у разі їх наявності), встановлює наявність засобів зовнішнього відео-, фотоспостереження та невідкладно повідомляє уповноважену особу підрозділу поліції, відповідальну за розшук осіб, що зникли з місця ДТП. Остання зобов`язана вжити всіх можливих заходів для встановлення винуватців ДТП та обставин її вчинення в найкоротший строк, але не більше двох місяців.

Розшук осіб, що зникли з місця ДТП, здійснюється шляхом використання баз (банків) даних, що входять до єдиної інформаційної системи МВС, відкритих джерел інформації, надсилання запитів про отримання необхідних фото- та/або відеофіксацій відповідної пригоди, виклику осіб для прибуття до підрозділу або відвідування їх за місцем проживання (перебування), роботи.

При встановленні транспортного засобу, який зник з місця пригоди, проводяться його огляд на предмет наявності характерних пошкоджень, інших обставин ДТП та фотофіксація.

Відповідно до вимог п. 4 розділу ІХ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» на схемі місця ДТП графічно зображуються та фіксуються такі об`єкти:

1) ділянка дороги, на якій сталась ДТП;

2) сталі орієнтири, до яких на схемі здійснена прив`язка об`єктів та слідів;

3) транспортні засоби, причетні до ДТП, координати їх розміщення відносно елементів проїжджої частини та сталих орієнтирів;

4) сліди гальмового шляху коліс транспортних засобів: їх розміщення відносно елементів проїжджої частини; довжина від їх початку до кожного колеса транспортного засобу із зображенням місць розривів; довжина слідів на ділянках з різним покриттям;

5) інші сліди та предмети, що стосуються пригоди: розміщення частин та об`єктів (уламки кузова, частинки фарби, уламки скла, осипання ґрунту, сліди рідини), що відокремилися від транспортного засобу, відносно елементів проїжджої частини, транспортних засобів; площа розсіювання уламків скла, осипання ґрунту;

6) координати місця зіткнення, наїзду відносно сталих орієнтирів;

7) ширина проїжджої частини разом з роздільними смугами;

8) ширина тротуарів, узбіччя;

9) розміри ділянок з різним станом дорожнього покриття;

10) розміри та розміщення дефектів дорожнього покриття;

11) розташування дорожньої розмітки;

12) розташування світлофорів, дорожніх знаків та інших засобів технічного регулювання дорожнього руху;

13) розташування шлагбаума, засобів сигналізації, дорожніх знаків на підході до залізничного переїзду.

В обов`язковому порядку на схемі місця ДТП заповнюється таблиця дорожніх умов та зазначаються назви об`єктів, зображених на схемі.

На зворотному боці схеми місця ДТП зазначаються:

1) марка (модель) пошкодженого транспортного засобу;

2) номерний знак транспортного засобу;

3) власник (співвласник) транспортного засобу;

4) серія та номер полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та назва страхової організації, яка його видала, а у разі його відсутності - посвідчення відповідної категорії осіб, для яких наявність полісу не є обов`язковою;

5) перелік видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортного засобу, які сталися внаслідок ДТП;

6) вид пригоди;

7) кількість учасників ДТП;

8) порушення пункту Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306;

9) результати огляду на стан сп`яніння (у випадку його проведення);

10) тип транспортного засобу.

Зазначена інформація підтверджується підписами водіїв транспортних засобів.

Разом з тим, матеріали справи містять схему ДТП, яка не відповідає вимогам п. 4 розділу ІХ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», на якій позначено лише місце зіткнення транспортних засобів. Ідентифікації транспортних засобів, їх розташування, наявність пошкоджень останніх, прізвища водіїв транспортних засобів схема не містить, а тому її не можна вважати належним та допустимим доказом по справі.

Крім того, за відсутності доказів фіксації дорожньо-транспортної пригоди та обставин такої, зображення транспортного засобу з пошкодженнями, що містить фототаблиця, надана потерпілим ОСОБА_2 , ставиться суддею під сумнів та в повній мірі не дає усієї картини обставин наявності чи відсутності дорожньо-транспортної пригоди, а також наслідків, що вона могла спричинити.

Інших письмових доказів вчинення водієм ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 9 Конституції України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Україна, давши згоду на обов`язковість міжнародного договору, зобов`язується діяти таким чином, щоб не позбавити його мети та не зробити його неможливим для виконання.

Тому і ратифікована Конвенція і практика ЄСПЛ відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» для України є джерелами права і обов`язковими до застосування.

Практикою ЄСПЛ констатується, що «національне законодавство має з достатньою чіткістю визначати межі та спосіб здійснення відповідного дискреційного права, наданого органам влади, щоб забезпечувати громадянам той мінімальний рівень захисту, на який вони мають право згідно з принципом верховенства права в Демократичному суспільстві» (п. 33 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Доменічіні проти Італії» (Domenichini v. Italy), Reports 1996-V).

Як визначено п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Згідно ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Такий підхід до тлумачення норм, в тому числі, адміністративного законодавства, відповідає контексту рішення Європейського Суду від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява №7460/03), в якому зазначено, що адміністративне правопорушення має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів доведеності вини обвинуваченого.

Отже, стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено Європейським Судом й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки під «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява №16347/02).

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року та «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

При цьому сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому діянні, яке ставиться їй в вину, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282).

З огляду на викладене, наявні у адміністративних матеріалах докази не є такими, що «поза розумним сумнівом» доводять винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Оскільки судом встановлено недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, ОСОБА_1 не може також вважатися винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, оскільки його диспозиція передбачає причетність винної особи до дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, враховуючи положення ст. 62 Конституції України, провадження по справі підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 122-4 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 247, 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124, ст. 122-4 КУпАП - закрити в зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 122-4 КУпАП.

Постанову може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено, потерпілим протягом десяти днів з дня її винесення.

Повний текст постанови проголошений 06.03.2025 року о 16:00 год.

Суддя С.І. Вжещ