ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/2558/24 Номер провадження 33/814/149/25Головуючий у 1-й інстанції Клименко С. М. Доповідач ап. інст. Герасименко В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2025 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Герасименко В.М., з секретарем судового засідання Леуської Л.Я., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Стаханова М.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Кременчуцького районного суду Полтавської області від 18 жовтня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лисичанськ Луганської області, зареєстрований: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 , інваліда війни 3 групи, одруженого,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 605,60 гривень.

Згідно постанови судді, ОСОБА_1 28 вересня 2024 року близько 21 год 10 хв в с. Потоки на вул. Центральній, 7 Кременчуцького району Полтавської області керував автомобілем Audi A6, реєстраційний номер НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, від проходження огляду на стан сп`яніння на місці на газоаналізатор «Драгер» та в лікаря нарколога в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Не погодившись з вказаним рішенням, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді, та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що він сів за кермо автомобіля після вживання алкогольних напоїв знаходячись у стані крайньої необхідності, з метою надання невідкладної медичної допомоги своїй малолітній доньці через різке погіршення стану її здоров`я.

Вважає, що притягнутий до адміністративної відповідальності судом неправомірно, а отже постанова судді підлягає скасуванню.

Перевіривши матеріали справи, вислухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Стаханова М.В., які підтримали апеляційну скаргу з мотивів у ній наведених, приходжу до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Згідно вимог ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи, підлягають для з`ясування питання про те, чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, рішення приймається на підставі доказів, оцінених суддею за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженню всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Суд першої інстанції відповідно до ст. 245 КУпАП у повній мірі дослідив всі докази і надав їм правильну правову оцінку, а відтак дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, за вчинення якого застосував до нього адміністративне стягнення в межах санкції зазначеної статі.

Рішення суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується, зібраними та дослідженими доказами, а саме: відомостями протоколу про адміністративне правопорушення від 28 вересня 2024 року серії ЕПР1 № 138900, - актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 28 вересня 2024 року, розпискою ОСОБА_2 про передачу на відповідальне зберігання транспортного засобу Audi A6, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до відеозапису з нагрудної камери поліцейського зафіксовано відмову водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі.

При цьому, на відеозапису долученого до матеріалів справи зафіксовані обставини та причини зупинки транспортного засобу Audi A6, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в ході розмови були виявлені у водія ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння та запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, у зв`язку з відмовою від проходження запропонованого огляду щодо нього складено протокол про адміністративне правопорушення. ОСОБА_1 не наголошував поліцейським на тому, що не він перебував за кермом автомобіля та не заперечував факту керування транспортним засобом.

Отже, відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння належним чином зафіксована, підтверджується сукупністю доказів, які учасниками справи не спростовані, а дії поліцейських не суперечать вимогам ст. 266 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 діяв в умовах крайньої необхідності, оскільки сів за кермо автомобіля будучи у стані алкогольного сп`яніння у зв`язку із надання невідкладної медичної допомоги своїй малолітній доньці через різке погіршення стану її здоров`я, апеляційний суд вважає необґрунтованими виходячи з такого.

Відповідно до ст.ст. 17, 18 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності. Не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. Про це прямо зазначено у статті «для усунення небезпеки, яка загрожує». Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.

Сукупність відомостей, наявних у матеріалах справи не свідчать про те, що ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності, оскільки у справі відсутні конкретні відомості (дані) про те, що на момент зупинки транспортного засобу під його керуванням та складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення існувала загроза життю чи здоров`я комусь із осіб, у тому числі його доньці, і він з метою відвернення настання ймовірних негативних наслідків та запобігання тяжким наслідкам керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, з відеозапису обставин події об`єктивно не вбачається, що ОСОБА_1 знаходиться в умовах крайньої необхідності, оскільки його міркування щодо можливих подальших дій після зупинки працівниками поліції, які зайняли досить тривалий час, жодним чином не свідчать про те, що його дитина знаходиться в небезпечному стані, що змусило сісти його за кермо, проігнорувавши можливість виклику служби таксі, карети екстреної медичної допомоги або шляхом усунення іншими способами.

Наведене свідчить про відсутність стану крайньої необхідності, тим самим унеможливлює застосування цього інституту та свідчить про наявність у діях водія ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд дійшов висновку, що визнаючи ОСОБА_1 винуватим за ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, які походять з різних джерел, але узгоджуються між собою, та надав їм належну правову оцінку.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто його за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судового рішення є безпідставними, а тому, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Кременчуцького районного суду Полтавської області від 18 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_1 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду В.М. Герасименко