Провадження №: 3/336/1181/2025
ПОСТАНОВА

іменем України

27 лютого 2025 року м. Запоріжжя

Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Боєв Євген Сергійович, розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП невідомий, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 5 ст. 126 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

16 листопада 2024 року о 14:00 год. у смт Комишуваха Запорізького району, вул. Б. Хмельницького, 70 водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом KIA, державний номерний знак НОМЕР_1 , не маючи право керування таким транспортним засобом, чим порушив п. 2.1а ПДР України. Правопорушення вчинено повторно протягом року.

Справа про адміністративне правопорушення надійшла до Шевченківського районного суду 29.01.2025 на підставі ухвали судді Вільнянського районного суду Запорізької області.

12.02.2025 до суду від захисника адвоката Бабіча С.А. надійшла низка клопотань: про витребування з відділення поліції, копії постанови за ч. 2 ст. 126 КУпАП від 14.05.2024; закриття провадження у справі на підставі п.1 ст. 247 КУпАП; про виклик поліцейського Сергієнка І.М.; про передачу справи до військової частини на підставі ч. 3 ст. 15 КУпАП; про фіксування судового розгляду за допомогою технічних засобів.

Судове засідання, призначене на 16.02.2025, відкладено за клопотанням захисника та задля витребування доказів та виклику поліцейського.

25.02.2025 від захисника надійшло клопотання про закриття провадження на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

В судове засідання 27.02.2025 ОСОБА_1 не з`явився.

Захисник уважав з можливе розглянути справу за відсутності особи, яка притягається до відповідальності, також просив залишити без розгляду його попередні клопотання, крім клопотання від 25.02.2025. Окрім того послався на відсутність у справі доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Допитаний в судовому засіданні як свідок поліцейський ОСОБА_3 показав, що 16.11.2024 він виїхав за викликом за фактом ДТП. На місці події перебували два транспортні засоби, біля кожного по кілька військовослужбовців. Між водіями транспортних засобів виникали суперечки щодо винуватості у ДТП. На ОСОБА_1 складено протокол ст. 124 КУпАП та за базою ІПНП встановлено, що ОСОБА_1 не отримував права керування транспортним засобом, за що 14.05.2024 притягувався до відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП. Тому відносно нього складено також протокол про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП. Свідок уточнив, що ОСОБА_1 не заперечував факт керування транспортним засобом, від нього були відібрані пояснення, які ОСОБА_1 підписані з уточненнями, які він записав особисто.

Також свідок передав витребуваний судом відеозапис та інформацію відділення поліції № 2 Запорізького РУП ГУНП, відповідно до якої не є можливим надати копію постанови ЕНА № 2147850 від 14.05.2024 за ч. 2 ст. 126 КУпАП, оскілки копія постанови направлена 04.06.2024 до відповідного відділу державної виконавчої служби, а запис вказаного правопорушення відсутній через сплив строків зберігання таких відеозаписів.

Заслухавши пояснення вищевказаних осіб, дослідивши матеріали справи, суддя доходить таких висновків.

Відповідно до п. 2.1 (а) Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно з ч. 9 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII, право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії.

Частиною 2 ст. 126 КУпАП визначено адміністративним правопорушенням керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Частина 5 ст. 126 КУпАП встановлює відповідальність особи за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.

Протокол в даному випадку складений за повторне протягом року керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Винність ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення підтверджується сукупністю досліджених судом доказів: змістом протоколу про адміністративне правопорушення, який підписаний особою без зауважень; рапортом чергового відділу поліції щодо події ДТП; письмовими учасниками ДТП, зокрема самого ОСОБА_1 , який визнавав факт керування транспортним засобом KIA, днз НОМЕР_1 ; підписаною учасниками пригоди схемою ДТП; відеозаписом; показаннями поліцейського ОСОБА_3 ; відомостями щодо притягнення 14.05.2024 ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 126 КУпАП та інформацією про те, що останній права керування транспортними засобами не отримував (а.с. 4, 8).

Отже вина особи у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, знайшла своє підтвердження.

Втім, на час розгляду справи про адміністративне правопорушення минули строки, визначені ст. 38 КУпАП, зокрема через те, що справа надійшла в провадження судді майже через 2,5 місяці після події правопорушення, а також необхідності забезпечення права особи на захист.

Оцінюючи клопотання захисника щодо необхідності закриття провадження на підставі ст. 38, п. 7 ст. 247 КУпАП без встановлення винуватості особи у вчиненні правопорушення, суддя виходить із такого

При вирішенні питання чи потрібно встановлювати вину та фактичні обставини вчиненого правопорушення при закритті провадження на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП слід застосовувати системний аналіз положень КУпАП, зокрема зміст і мету відповідних норм.

Так, стаття 9 КУпАП дає визначення поняттю адміністративного правопорушення (проступку) як протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Винність (у формі умислу або необережності) є обов`язковим елементом складу адміністративного правопорушення.

Стаття 247 КУпАП передбачає виключний перелік підстав для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, який включає в себе: відсутність події і складу адміністративного правопорушення; недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку; неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність; вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони; видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу; наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту; смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.

При цьому, підстави, передбачені у пунктах 1-4 ст. 247 КУпАП відносяться до реабілітуючих підстав закриття провадження, а тому закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з цих підстав вказує на невинуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення, за який вона притягалася до відповідальності.

Підстави, передбачені у пунктах 5-9 ст. 247 КУпАП відносяться до нереабілітуючих підстав, оскільки підлягають застосуванню до осіб, які вчинили адміністративні правопорушення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 29 квітня 2020 року (справа № 686/4557/18) підтверджує таку правову позицію, згідно з якою закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні адміністративного правопорушення.

Отже, як зазначено вище, такі підстави закриття провадження умовно розділяють на реабілітуючі або нереабілітуючі підстави.

Крім того, відповідно до статті 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вчинення адміністративного правопорушення в деяких випадках тягне за собою виникнення цивільно-правових правовідносин, наприклад, пов`язаних із стягненням шкоди, заподіяної адміністративним правопорушенням або поновленням у правах тощо.

Невстановлення вини особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, рівно як і невстановлення відсутності вини, може значно ускладнити або навіть зробити неможливим подальший розгляд цивільно-правового спору, пов`язаного з провадженням у справі про адміністративне правопорушення.

З огляду на те, що закінчення строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП являється нереабілітуючою підставою закриття справи про адміністративне правопорушення, така підстава не може бути застосована до осіб, які не вчиняли адміністративного правопорушення, або їх вина у вчиненні адміністративного правопорушення не доведена у встановленому законом порядку. До таких осіб слід застосовувати реабілітуючі підстави закриття справи, передбачені п.п. 1-4 ст. 247 КУпАП.

Судовий розгляд справи про адміністративне правопорушення та його закінчення не обтяжений строками, визначеними ст. 38 КУпАП, а передбачений ст. 277 КУпАП, що є гарантією всебічного, об`єктивного і повного з`ясування всіх обставин, які мають значення для вирішення справи.

Отже, закриваючи справу у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення (на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП) і не встановлюючи фактичні обставини, зокрема вину особи та інші обставини, передбачені ст. 280 КУпАП, у разі якщо справа надійшла до суду у межах визначених ст. 38 КУпАП строків, суд фактично відмовляється від здійснення своєї основної функції здійснення правосуддя.

Таким чином, системний аналіз норм КУпАП вказує на те, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП можливо виключно у разі встановлення винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Отже, за наслідком розгляду справи про адміністративне правопорушення, суддя доходить висновків щодо необхідності визнання ОСОБА_4 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та закриття провадження на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 38, 247, 283-285, 296 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, а провадження по справі закрити на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником.

Суддя Є.С. Боєв

Постанова набрала законної сили ________________ 20___рік

Дата видачі постанови ________________ 20___рік