КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №33/824/1044/2025 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Гаращенка Д.Р., розглянувши апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Харченка Сергія Вікторовича на постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 12 серпня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130, ч. 1 ст. 122-2 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 12 серпня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2, ч. 2 ст. 130 КУпАП, та накладено до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 2000 неоподаткованих мінімумів громадян, що складає 34 000 гривень з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, 5 січня 2024 року адвокат Харченко С.В. представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 12 серпня 2024 року та закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130, ч. 1 ст. 122-2 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження обґрунтовує тим, що постанову по справі №760/13738/24 не отримував і про розгляд даної справи йому нічого не було відомо. Про те, що ОСОБА_1 було притягнуто до відповідальності, останньому стало відомо лише 29.12.2024 під час розгляду іншої справи у Голосіївському районному суді м. Києва. Заяву на ознайомлення з матеріалами справи №760/13738/24 подано до суду 30.12.2024, однак постанову ОСОБА_1 не видано, у зв`язку із закінченням року та підведенням підсумків в канцелярії суду. Таким чином, про існування вищевказаної постанови скаржнику стало відомо 30.12.2024 після перегляду реєстру судових рішень.

Згідно частини 2 ст. 294 КУпАП постанова суду у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що 12 серпня 2024 року Солом`янським районним судом міста Києва було ухвалено оскаржувану постанову. Доказів отримання копії постанови матеріали справи не містять.

30 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із заявою про отримання копії оскаржуваної постанови, що підтверджується матеріалами справи.

5 січня 2024 року адвокатом Харченко С.В. було подано апеляційну скаргу разом з обґрунтованим клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

З огляду на вищезазначені обставини, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 12 серпня 2024 року слід визнати поважними та поновити строк на апеляційне оскарження.

Апеляційні вимоги обґрунтуванні тим, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 керував автомобілем на час зупинки його працівниками поліції.

Доказів, які свідчили б про вчинення ОСОБА_1 порушення правил дорожнього руху не надано. Всі звинувачення ґрунтуються виключно на припущеннях.

Адвокат Харченко С.В. представник ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив їх задовольнити.

Прокурор у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання.

Відповідно до ст. 294 неявка у судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Доповівши обставини справи, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанову суду першої інстанції скасуванню, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. ст. 245, 280, 283 КУпАП у справі про адміністративне правопорушення обставини правопорушення повинні бути з`ясовані всебічно, повно й об`єктивно в їх сукупності. Доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган /посадова особа/ встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Розглянувши справу, посадова особа виносить постанову, яка повинна містити найменування органу /посадової особи/, який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення; порядок та строк його оскарження.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.05.2024 о 23 год. 42 хв. ОСОБА_1 , по вул. Авіаконструктора Антонова 2/32 у м. Києві керував транспортним засобом «BMW 318i», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів) та відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 КУпАП, оскільки правопорушення вчинено повторно протягом року з моменту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КупАП - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Крім того, 28.05.2024 о 23 год. 42 хв. ОСОБА_1 по вул. Авіаконструктора Антонова 2/32 у м. Києві керував транспортним засобом «BMW 318i», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , не виконав вимогу поліцейського про зупинку тз, яку поліцейський здійснив сигнальним диском з червоною сигнальною рукою, вказуючи на цей тз та подальше місце зупинки. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 2.4, 8.9 а ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122-2 КУпАП. На підставі вищевикладеного на ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №859008 від 29.05.2024.

В обґрунтування висунутого ОСОБА_1 звинувачення у вчиненні правопорушення за ч. 2 ст. 130, ч. 1 ст. 122-2 КУпАП суд першої інстанції виходив з того, що вказане підтверджується наступними доказами:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення ААД №865424 від 29.05.2024, виходячи із змісту якого ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння;

- даними протоколу про адміністративне правопорушення ААД №859008 від 29.05.2024;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 29.05.2024;

- письмовими поясненнями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;

- рапортом;

- даними протоколу про адміністративне затримання АЗ №065576 від 29.05.2024;

- копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2262239 від 29.05.2024;

- даними довідки щодо проведення заходів із встановлення повторності вчиненого адміністративного правопорушення;

- карткою обліку адміністративних правопорушень;

- постановою Радомишльського районного суду Житомирської області від 25.10.2023 про притягнення ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП;

- витягом з бази АРМОР;

- відеозаписом події.

Cуд апеляційної інстанції, не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.

Склад адміністративного правопорушення - це встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Цими ознаками є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона і відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Зі змісту зазначених норм закону вбачається, що особа уповноважена на складання протоколу про адміністративне правопорушення, встановивши наявність усіх складових складу адміністративного правопорушення, зобов`язана скласти протокол, в якому в обов`язковому порядку має бути зазначені суть адміністративного правопорушення, тобто, дії особи, які відповідають диспозиції ст. ст 122-2 та 130 КУпАП та утворюють об`єктивну сторону складу зазначених правопорушень.

Оскільки у відповідності до приписів ст. 254 КУпАП складання протоколу про адміністративне правопорушення передбачено виключно у випадку його вчинення, уповноважена посадова особа на момент складання протоколу повинна мати в своєму розпорядженні належні та допустимі докази, визначені ст. 251 КУпАП, які беззаперечно доводять вину особи у вчиненні правопорушення.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст.255 КУпАП.

Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні двох адміністративних правопорушень на підставі наявних у справі доказів, суд першої інстанції не в повній мірі врахував положень ст.ст.245, 252, 280 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи і вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 122-2 КУпАП невиконання водіями вимог поліцейського, а водіями військових транспортних засобів - вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про зупинку транспортного засобу, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі дев`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від трьох до шести місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За наведеними статтями до адміністративної відповідальності притягуються лише водії транспортних засобів.

Згідно з Правилами дорожнього руху України водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керування транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Притягуючи ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності суд першої інстанції виходив із того, що він керував транспортним засобом, не виконав вимоги зупинки, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

В судовому засіданні апеляційної інстанції адвокат Харченко С.В. представник ОСОБА_1 заперечував факт керування транспортним засобом, і вважав, що підстав для притягнення та складання протоколу про адміністративні правопорушення відсутні.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції переглянувши наявний в матеріалах справи відеозапис, який тривав близько п`яти хвилин. Із відеозапису вбачається, що встановленні судом першої інстанції події на відеозаписі відсутні, а саме керування ОСОБА_1 транспортним засобом, намагання втекти від працівників поліції, ігнорування сигналів про зупинку, переслідування транспортного засобу, виявлення ознак сп`яніння.

Оцінюючи цей доказ, суд апеляційної інстанції виходить з того, що відповідно до правил, визначених п. 5 Інструкції про застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, затвердженої Наказом МВС України 18 грудня 2018 року №1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних із виникненням у поліцейського особистого приватного становища. У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати і часу.

Поліцейськими не було надано суду відеозаписів із відео реєстратора, який наявний в поліцейському автомобілі, із боді камер поліцейських, які мають бути включеними, на яких був зафіксований факт керування саме ОСОБА_1 автомобілем.

Наявний в матеріалах справи відеозапис не містить будь-яких даних стосовно фактичних обставин правопорушення, не відтворює подій перед зупинкою автомобіля, саму зупинку, підстав і процедури проведення огляду так і направлення ОСОБА_1 на медичний огляд, у тому числі факту складення направлення його на медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння, що фактично нівелює належність та допустимість цього відеозапису як доказу винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-2, ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, щодо того, що ОСОБА_1 не кермував автомобілем, а також його пояснення надані в суді, апеляційний суд встановив, що в матеріалах справи відсутні докази, які беззаперечно підтверджували б вину ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У частині 2 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям ЄСПЛ.

У своєму рішенні по справі "Аллене де Рібемон проти Франції" від 10 лютого 1995 року ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Так, в рішенні від 21 липня 2011 року у справі "Коробов проти України" ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення "поза розумним сумнівом".

Зміст загальноприйнятого європейського стандарту доказування "поза розумним сумнівом", сформульованого у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справах "Кобець проти України" та "Авшар проти Туреччини", п. 282), "Нечипорук і Йойкало проти України" від 21 квітня 2011 року, "Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії" від 6 грудня 1998 року, полягає в тому, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

З огляду на зазначене, належних та допустимих доказів, які б об`єктивно та поза межами розумного сумніву доводили той факт, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП, матеріали справи не містять.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про недоведеність в діях ОСОБА_1 складу вказаного адміністративного правопорушення.

Згідно пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Положеннями частини другої статті 284 КУпАП передбачено, що постанова про закриття виноситься при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова Солом`янського районного суду міста Києва від 12 серпня 2024 року - скасуванню з прийняттям нової постанови про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката Харченка Сергія Вікторовича представника ОСОБА_1 задовольнити.

Поновити адвокату Харченку Сергію Вікторовичу представнику ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 12 серпня 2024 року.

Апеляційну скаргу адвоката Харченка Сергія Вікторовича представника ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 12 серпня 2024 року скасувати.

Провадження в справі щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 2 ст. 130, ч. 1 ст. 122-2 КУпАП закрити на підставі п.1 ч. 1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Гаращенко Д.Р.