Справа № 297/393/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 лютого 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі судді Фазикош Г. В. розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Мицянки Анатолія Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Берегівського районного суду від 25 березня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Берегівського районного суду від 25 березня 2024 року гр. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 75 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1275 грн.

Відповідно до постанови, - 11 січня 2024 року близько 13:00 год., прикордонним нарядом «Адміністративно-оперативна група» на напрямку 187 прикордонного знаку, на околиці с. Яноші Берегівського району, на відставні близько 4000 метрів від державного кордону, було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_1 , який на неодноразову законну вимогу прикордонного наряду «Контрольний пост» пред`явити документ для перевірки відмовився та продовжив рух в транспортному засобі марки «Шкода» в напрямку м. Берегове, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 23 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою, адвокат Мицянка А. М. (діє в інтересах ОСОБА_1 ) подав апеляційну скаргу. Апелянт вказує, що рішення є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що місцевий суд не повернув протокол про адміністративного правопорушення для належного оформлення, хоча були на це правові підстави, описані в клопотанні адвоката Мицянки А. М., яке долучено до справи. Окрім цього перед притягненням до адміністративної відповідальності суд не встановив, чи є наявний склад адміністративного правопорушення передбаченого ст. 185-10 КУпАП, а саме чи були наявні повноваження представника Державної прикордонної служби України на виконання ним службових обов?язків, пов?язаних з охороною державного кордону. Також аналізуючи постанову суду першої інстанції вважає, що не було достатньо доказів, які поза розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_1 , а тому вважає в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ст. 185-10 ч.1 КУпАП.

У судове засідання в апеляційній інстанції ОСОБА_1 та його захисник Мицянка А. М. не з`явилися, хоча були повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином. Справа призначалася до розгляду щонайменше тричі, жодного разу про причини неявки учасники справи не повідомляли.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 р. у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

В рішенні першої дисциплінарної палати Вищої Ради правосуддя від 25.01.2019 року № 194/1дп/15-19 зазначено, що з огляду на принцип судочинства, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суди мають проводити розгляд справ за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання КУпАП, яким є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).

Верховним Судом в п. 34 постанови від 12 березня 2019 року по справі № 910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й для осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши зібрані у справі матеріали, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. ст. 251, 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд повинен з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, для чого дослідити і дати оцінку зібраним у справі доказам.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції при розгляді даної справи про адміністративне правопорушення дотримано.

Відповідно до ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, адміністративним правопорушенням вважається злісна непокора законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого цією статтею, полягає у вчиненні такого діяння: відкритої відмови виконати законне розпорядження чи вимогу військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України, а так само іншого умисного їх невиконання зазначених розпоряджень та вимог.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №149244, - 11.01.2024 р. близько 13:00 год.прикордонним нарядом «Адміністративно-оперативна група» на напрямку 187 прикордонного знаку, на околиці с. Яноші Берегівського району, на відставні близько 4000 метрів від державного кордону, було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_1 , який на неодноразову законну вимогу прикордонного наряду «Контрольний пост» пред`явити документ для перевірки відмовився та продовжив рух в транспортному засобі марки «Шкода» в напрямку м. Берегове, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 23 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.

Вказані обставини підтверджуються також поясненнями допитаних свідків у суді першої інстанції ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , апеляційний суд не знайшов підстав сумніватися у їх показах.

Суд апеляційної інстанції враховує те, що протокол від 11.01.2024 складено у присутності особи, яка притягається до відповідальності, який від підпису відмовився. Крім того, у поясненнях (а.с. 2) зазначено номер мобільного телефону ОСОБА_1 , а також те, що він просив повідомити його про розгляд справи за вказаним номером.

Посилання апелянта на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, які норми закону було порушено ОСОБА_1 , є необґрунтованим та суперечить точному змісту викладеного в протоколі вчиненого правопорушення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст.255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи, зокрема, органів Державної прикордонної служби України (частини друга, четверта і п`ята статті 85, статті 92, частина четверта статті 185-3, 185-10, 191, 204-1, 204-3, 206-1).

Відповідно до п. 2 Розділу ІІ Інструкції №898 складати протоколи про адміністративні правопорушення та протоколи про адміністративні затримання за вчинення правопорушень, протидію яким відповідно до статті 222-1, пункту 1 частини першої та пункту 16 частини другої статті 255 КУпАП віднесено до компетенції Держприкордонслужби, мають право:

-військовослужбовці та працівники Держприкордонслужби під час безпосереднього виконання ними визначених законодавством України завдань;

-військовослужбовці Держприкордонслужби, які залучаються та беруть безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України.

Заперечення того, чи були наявні повноваження у представника Державної прикордонної служби України на виконання ним службових обов?язків, пов?язаних з охороною державного кордону, є необгрунтованими і такими, що не відповідають дійсності. Такі твердження апелянта не лише нічим не підтверджені, а як свідчать матеріали провадження, є надуманими і такими, що направлені на підрив авторитету працівників Державної прикордонної служби України.

Будь-яких даних про те, що адвокат звертався до відповідних органів із запитом про наявність представника Державної прикордонної служби України на виконання ним службових обов?язків, пов?язаних з охороною державного кордону, матеріали провадження не містять.

Враховуючи встановлене, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, тому апеляційний суд не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції.

У відповідності до положень п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Отже, за результатами апеляційного розгляду апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та справедливою, тому підстави для задоволення апеляційної скарги - відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Мицянки Анатолія Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Постанову судді Берегівського районного суду від 25 березня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, вчинене ОСОБА_1 - залишити без змін.

Постанова є остаточною, оскарженню не підлягає.

Суддя: Фазикош Г. В.