Номер провадження: 33/813/484/25
Головуючий у першій інстанції Борщов І. О.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2025 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,

за участю:

секретаря Козлової В.А.,

захисника ОСОБА_1 - адвоката Смітюха В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Також стягнуто з нього на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Відповідно до адміністративних матеріалів, 09.10.2024 року, близько 23:07, навпроти буд. 14, по вул. Фонтанська дорога в м. Одесі, водій ОСОБА_1 керував електросамокатом, без державного знаку, перебуваючи з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: розширені зіниці очей, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рік. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), за що передбачена відповідальність ч. 1 ст.130 КУпАП.

Зазначені обставини стали підставою для винесення оскаржуваної постанови Київським районним судом м. Одеси від 23 грудня 2024 року про визнання винним і притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 29-33).

Не погоджуючись із вказаною вище постановою, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Смітюх В.В., подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати, провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 34-42).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних обставин.

Частиною 7 ст.294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ст.251 КУпАП).

У відповідності до ст.252 КУпАП оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , додержався вимог статей 245 та 252 КУпАП та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, застосувавши до нього адміністративне стягнення, у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, слід зазначити, що відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За змістом п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського в установленому порядку пройти медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Виконання даного пункту ПДР є обов`язком водія, а не його правом, за відмову від виконання якого передбачена адміністративна відповідальність, незалежно від того перебував водій у стані сп`яніння чи ні.

Висновок судді про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується зібраними по справі доказами, а саме:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР №146997 від 10.10.2024 (а.с.1);

-направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння (а.с.5);

-відеозаписом з портативних відеореєстраторів працівників поліції, на який зафіксовано, зокрема відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння (а.с.6).

Аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 , встановлену постановою Київського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2024 року в порушенні ним вимог п. 2.5 ПДР, тобто вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за кваліфікуючою ознакою - відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

При цьому, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є самостійною підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

У доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння не відмовлявся та навпаки неодноразово повідомляв працівникам поліції про своє бажання пройти огляд, однак працівники поліції йому відмовили та на протязі всього спілкування здійснювали дії щодо введення його в оману.

Проте зазначені доводи апеляційний суд вважає безпідставними, зважаючи на наступні обставини.

Так, відео-фіксація правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є об`єктивним доказом у справі, оскільки виключає суб`єктивне висвітлення поліцейським обставин справи й здійснюється ним відповідно ст.ст. 251, 266 КУпАП, ст.ст. 30, 40 Закону України «Про національну поліцію», Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису № 1026 , та надає можливість суду об`єктивно встановити всі обставини у справі.

З долучених до матеріалів справи відеозаписів №474936 вбачається, що транспортний засіб - електросамокат E -WINGS, без державного знаку, під керуванням ОСОБА_1 , рухався і був зупинений працівниками поліції, у зв`язку з порушенням правил дорожнього руху, після чого у останнього інспектор поліції виявив ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: тремтіння пальців рук, очі не реагують на світло. Далі, працівник поліції запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння та детально роз`яснив водію наслідки відмови від проходження огляду, на що ОСОБА_1 сперечався, заперечував виявлені у нього ознаки сп`яніння, та зазначив що буде телефонувати адвокату. Разом з тим, інспектор поліції повідомив ОСОБА_1 , що йде складати направлення для проходження огляду (урив. 23:19:32-23:19:37). Далі, після складення направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння, інспектор поліції знову декілька разів запропонував водію пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, проте останній спочатку зазначав, що не зобов`язаний їхати на медичний огляд, оскільки керував електросамокатом (не заперечуючи, що керував саме «електричним» самокатом), а в подальшому взагалі відмовився від проходження огляду (урив. 23:35:01-23:36-14). Після цього, інспектор поліції повідомив, що на останнього буде складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме - за порушення п. 2.5 ПДР та розпочав оформлювати матеріали адміністративної справи, зокрема протокол. Далі, через значний проміжок часу ОСОБА_1 запитав у працівника поліції чи хоче він проїхати з ним та чи працює лікарня, однак працівник поліції відмовив та зазначив, що адміністративні матеріали вже складено (урив. 00:02:24-00:03:02).

Отже, наявний в матеріалах справи портативний відеозапис № 474936 підтверджує відмову ОСОБА_1 пройти на вимогу працівників поліції в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння, проте, ОСОБА_1 вчиняв дії, які беззаперечно свідчать про його відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`янінні в медичному закладі.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що та обставина, що ОСОБА_1 виявив бажання пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння вже під час того, як працівники поліції закінчували складати адміністративні матеріали (до підписання протоколу), жодним чином не впливає на наявність складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, оскільки у останнього було достатньо часу для того, щоб виконати вимогу інспектора поліції з проходження огляду в медичному закладі, проте останній будучи повідомлений про наслідки такої відмови зробив свій вибір та відмовився від проходження огляду.

Також, необґрунтованими є посилання апелянта, в частині того, що працівники поліції здійснювали дії щодо введення ОСОБА_1 в оману, оскільки дослідивши наявні в матеріалах справи докази, апеляційним судом не встановлено будь-яких неправомірних дій з боку працівників поліції, які б свідчили про примус або введення в оману ОСОБА_1 для того, щоб відмовити останньому від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, а відмова ОСОБА_1 була добровільною. При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази звернення останнього зі скаргами на дії працівників поліції в установленому законом порядку.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не може визнаватися водієм (суб`єктом правопорушення), оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які дають об`єктивну можливість встановити характеристику самокату, зокрема його приналежність до електричних транспортних засобів, апеляційний суд зазначає наступне.

Як було зазначено вище, правопорушник ОСОБА_1 під час спілкування з працівниками поліції не заперечував, що керував саме електричним транспортним засобом.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №14 від 23 грудня 2005року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зі змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду № 18 від 19.12.2008, при розгляді адміністративних справ, зокрема ст.130 КУпАП, суди мають враховувати положення правових норм, у яких визначено поняття «транспортні засоби», зокрема, ст.121 КУпАП, п.1.10 ПДР.

Статтею 121 КУпАП визначено, що під транспортними засобами, зокрема у частинах першій - четвертій статті 130 КУпАП, слід розуміти всі види автомобілів, трактори та інші самохідні машини, трамваї і тролейбуси, а також мотоцикли та інші транспортні засоби.

Відповідно до положень ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій, серед іншого, зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.

Згідно пункту 1.10 ПДР транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.

Даний термін охоплює всі види транспортних засобів, які можуть рухатися дорогами загального користування.

Механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.

Таким чином, як вбачається з вищенаведених термінів, поняття «транспортний засіб» та «механічний транспортний засіб» можна трактувати як два різні поняття: в широкому - транспортний засіб, в тому числі і електросамокат, і в вузькому - механічний транспортний засіб.

У постанові Верховного Суду по справі №127/5920/22 від 15.03.2023, касаційна інстанції зазначила, що використання електросамоката чи іншого подібного засобу (моноколеса, сегвея тощо) для переміщення особи як учасника дорожнього руху є джерелом підвищеної небезпеки в розумінні ст. 1187 ЦК України, якщо в конкретному випадку такий засіб приводився в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна; для кваліфікації діяльності, пов`язаної з таким використанням електричного самоката, характеристика електросамоката як механічного транспортного засобу з урахуванням потужності електродвигуна, встановленого на ньому, значення не має.

Окрім того, відповідно до Закону України №2956-IX «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів» від 24.02.2023 року визначено поняття легкого персонального електричного транспортного засобу - колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) із потужністю у діапазоні до 1000 Вт, системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, з одним, двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість у діапазоні до 25 кілометрів на годину.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 керував електросамокатом марки E -WINGS, який згідно інформації з загальнодоступних джерел приводиться в рух електричними тяговими двигунами та має невелику потужність до 1000 Вт.

Тобто, вказаний електросамокат відповідно до Закону України № 2956-IX є легким персональним електричним транспортним засобом.

Частина 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суб`єктами правопорушень, передбачених ст.130 КУпАП, зокрема є водії транспортних засобів, а тому слід зазначити, що вказана норма закону передбачає відповідальність водіїв транспортний засіб, а не лише механічних транспортних засів.

З огляду на вищевикладене, електросамокат, яким ОСОБА_1 керував як учасник дорожнього руху - водій, офіційно визнається транспортним засобом, за керуванням яким з ознаками алкогольного, наркотичного сп`яніння та відмова від проходження огляду на встановлення такого стану у встановленому законом порядку, настає адміністративна відповідальність, передбачена ст.130 КУпАП.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність в матеріалах справи другого відеозапису, який зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення, є неспроможними, з огляду на те, що скаржник жодним чином не мотивував про обставини, які були б зафіксовані лише на інший відеореєстратор та які могли б вплинути на наявність або відсутність складу адміністративного правопорушення. Водночас, суд зазначає, що наявний в матеріалах справи відеозапис з ПВР № 474936 містить в повному та достатньому обсязі фіксацію обставин справи, що надають можливість суду встановити про наявність події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в діях ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що в матеріалах справи відсутні належні докази повідомлення ОСОБА_1 та його захисника про дату, час та місце розгляду справи, апеляційний суд відхиляє, оскільки як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 та його захисника було повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку СМС-повідомлення, яке було надіслано на номер телефону правопорушника, який був вказаний в протоколі серії ЕПР №146997 від 10.10.2024 (НОМЕР_1) (а.с.27-28).

Інші твердження апеляційної скарги, в частині порушення порядку підготовки та розгляду справи в засіданні суду та порядку дослідження доказів, не можуть бути безумовною підставою для скасування постанови суду першої інстанції. Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_1 під час розгляду справи як в суді першої так і в апеляційній інстанціях був забезпечений кваліфікованою юридичною допомогою, сторона захисту під час судового розгляду активно користувалася правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, зокрема подавала клопотання, заперечення, та в подальшому скористалась правом на оскарження постанови суду першої інстанції .

З урахуванням викладеного, доводи наведені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими та зводяться до незгоди апелянта з оскаржуваною постановою суду.

Апеляційний суд враховує, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної постанови у межах доводів і вимог апеляційної скарги, суд вважає, що висновок суду першої інстанції щодо визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за наведених у постанові обставин, ґрунтується на належних, достовірних і допустимих доказах, які будучи проаналізованими, не викликають сумнівів у наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 283, 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2024 року залишити без змін.

По справі винесена окрема ухвала на адресу управління патрульної поліції в Одеській області.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду С.М. Сегеда