Номер провадження 3/754/566/25
Справа №754/1235/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 лютого 2025 року м. Київ

Суддя Деснянського районного суду м.Києва Соловйов Олег Леонідович, розглянувши матеріали, що надійшли з Відділу адміністративної практики УПП в м. Києві про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, директора ДП «Ярославь», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 124 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР №222298 від 16.01.2025, водій ОСОБА_1 16.01.2025 о 09:40 год. в м.Києві по пр-ту Р. Шухевича,1д керуючи автомобілем KIA K7 номерний знак НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, недотримався безпечного бокового інтервалу та здійснив зіткнення з ТЗ Mitsubishi Pajero номерний знак НОМЕР_2 . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п.13.1 ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

За правовою позицією водій ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, категорично заперечував. За обставинами події показав, що рухався в крайній лівій смузі, коли з правого ряду автомобіль Mitsubishi Pajero почав різко зміщуватись на смугу для руху, де перебував його автомобіль. Застосувавши екстрене гальмування, уникнути ДТП не уявилось можливим, автомобілі зіткнулись майже всією боковою поверхнею. Від увару його автомобіль відкинуло на відбійник, та правими колесами він контактував із бордюрним каменем. З огляду на викладене, водій ОСОБА_1 стверджує, що контакт ТЗ відбувся на його полосі руху, тобто з вини водія автомобіля Mitsubishi Pajero, який при зміненні напрямку руху не переконався у безпечності свого маневру.

Інший учасник ДТП - водій автомобіля Mitsubishi Pajero ОСОБА_2 в письмових поясненнях наданих працівникам патрульної поліції на місці події, не заперечував участь у ДТП. За обставинами події повідомив, що рух здійснював в середній смузі для руху, свій напрямок в межах проїжджої частини не змінював. Відчув зіткнення, після чого зупинився, залишаючись на місці події до приїзду патрульної поліції.

З`ясувавши правову позицію особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, та ознайомившись із показами іншого учасника ДТП, дослідивши наявні матеріали справи, слід дійти до наступних висновків.

Згідно положень ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідальність за ст. 124 КУпАП настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Об`єктивна сторона даного правопорушення виражається у порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна (матеріальний склад). При вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП судом має бути з`ясовано наявність причинно-наслідкового зв`язку між виникненням даної ДТП, порушенням ПДР особою та наслідками, які настали, а саме: пошкодженням транспортних засобів.

Постанова судді згідно ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, установлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Досліджені в судовому засіданні докази, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 222298 від 16.01.2025, схема місця ДТП, яка сталася 16.01.2025, не доводять беззаперечно та поза розумним сумнівом факту порушення ОСОБА_1 п.13.1 ПДР та, відповідно, вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, як і пояснення водіїв.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.13.1 ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. Водночас суд звертає увагу, що п.13.1 ПДР регламентує загальні умови безпечного руху, де «водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу».

Згідно копії протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №222284 від 16.01.2025 складеного відносно водія автомобіля Mitsubishi Pajero ОСОБА_2 , через недотримання безпечного бокового інтервалу останній здійснив зіткнення з автомобілем КІА К7, та йому інкриміновано порушення того самого п.13.1 ПДР, що й водієві ОСОБА_1 .

Аналізуючи свідчення учасників аварії у порівнянні зі долученою схемою місця ДТП, слід дійти до висновку про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між діями водія ОСОБА_1 із настанням ДТП. Так, відповідно до інкримінованого п.13.1 ПДР на водія покладається обов`язок дотримуватись безпечного бокового інтервалу. Керуючись зазначеним пунктом, при здійсненні руху суміжними смугами у попутному напрямку водії повинні здійснювати рух із безпечною дистанцією та безпечним боковим інтервалом. Здійснюючи рух у межах смуги проїжджої частини, водій ОСОБА_1 належним чином дотримався вказаних вимог ПДР України. Разом з тим, при зміні напрямку руху водії Mitsubishi Pajero ОСОБА_2 повинен був керуватись абз.1 п.10.3 ПДР України, який регламентує, що у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися. Останній, сподіваючись на неухильне виконання вимог іншими учасниками дорожнього руху, з метою забезпечення безпеки руху, як це декларовано у зазначеному пункту ПДР, продовжив рух сподіваючись, що водій Mitsubishi Pajero ОСОБА_2 поступиться дорогою. Виникнення небезпеки у вигляді виїзду ТЗ на смугу, якою здійснював рух автомобіль КІА К7 під керуванням ОСОБА_1 , зобов`язувало останнього вжити вичерпних заходів до екстреного гальмування або безпечного об`їзду перешкоди, як це регламентовано п.12.3 ПДР України.

За даних дорожніх умов інкриміновані водієві автомобіля КІА К7 ОСОБА_1 порушення п.13.1. ПДР України не перебувають у причинно-наслідкову зв`язку, оскільки їх дотримання носить загальний характер безпеки дорожнього руху та не визначаються настанням ДТП.

Згідно вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення. Приймаючи дане рішення, суд керується п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», яким визначено, зокрема, що доведення вини має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відтак встановлені у судовому засіданні у даній справі про адміністративне правопорушення усі її обставини в їх сукупності, дають підстави дійти висновку, що матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124КУпАП та їх аргументація у цілому не доводять вини «поза розумним сумнівом» у його діях складу наведеного адміністративного правопорушення.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово наголошував на тому, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій. Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. При цьому суд не вправі самостійно змінювати, на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Оцінивши усі наявні у справі докази з точки зору їх допустимості, достовірності та достатності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, а тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи обставини справи, керуючись ст. 7, 247, 251-252, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом 10 діб з моменту її винесення.

Суддя О. Соловйов