Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2025 року м. Рівне

Справа № 561/1641/24

Провадження № 33/4815/168/25

Суддя Рівненського апеляційного суду Полюхович О.І.,

з участю: секретарів судового засідання Супрунюк К.Р., Москалик Т.В.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника Понікарчик І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Зарічненського районного суду Рівненської області від 19 листопада 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Зарічненського районного суду Рівненської області від 19 листопада 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, та на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятисот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

З матеріалів справи слідує, що26 жовтня 2024 року о 13:00 год. ОСОБА_1 , перебуваючи на північно-східній околиці н.п. Омит на відстані 800 м до лінії державного кордону, мав намір незаконно перетнути державний кордон поза встановленим пунктом пропуску групою осіб, тобто вчинив спробу незаконного перетину державного кордону з республікою білорусь без проходження прикордонно-митного контролю.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст.9 Закону України «Про державний кордон України», вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.204-1 КУпАП.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду, а провадження по справі закрити. Доводить, що будь яких знаків, які попереджають про заборону знаходитись на річці не було, а тому йому навіть не було відомо про те, що до державного кордону відстань становить лише 800 метрів. Вказує, що він був на риболовлі разом зі своїм батьком ОСОБА_2 , коли їх було затримано на річці, та не мав наміру незаконно перетнути кордон, оскільки він виключений з військового обліку за станом здоров`я.

Також просить поновити строк на апеляційне оскарження.

Відповідно до ст.285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Постанова відносно ОСОБА_1 винесена 19 листопада 2024 року без його участі (а.с.8).

В матеріалах справі відсутні данні про отримання ОСОБА_1 постанови суду.

Апеляційна скарга подана 24 грудня 2024 року (а.с.17).

Отже, оскільки строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин, то цей строк слід поновити.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника адвоката Понікарчик І.А., які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, а також матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її у точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_1 належним чином не були дотримані.

Частиною 2 статті 204-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинені групою осіб.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП, полягає у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Відповідно до ч.3 ст.9 ЗУ «Про державний кордон України», пункт пропуску через державний кордон України це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, автомобільних і пішохідних шляхах, в аеропортах (аеродромах), морських і річкових портах, включаючи частину їх акваторії (захищена повністю або частково огороджувальними гідротехнічними спорудами чи об`єктами природного походження), з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, на якій здійснюються прикордонний, митний контроль, інші види контролю і пропуск через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Згідно ст.12 вказаного Закону, пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон України провадиться відповідно до законодавства України і міжнародних договорів України. Відповідно до міжнародних договорів України Кабінетом Міністрів України може бути встановлено спрощений порядок пропуску осіб, транспортних засобів, вантажів через державний кордон України.

Згідно з п.2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57, перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини (чинний протягом строку, на який він виданий); 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.

Відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», 24 лютого 2022 року на території Україні запроваджено воєнний стан.

Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022, в Україні запроваджено загальну мобілізацію, що передбачає здійснення визначених Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходів, зокрема, обмеження виїзду чоловіків 18-60 років за кордон.

Досліджуючи матеріали справи в апеляційному порядку, суд приходить до висновку, що наявних в матеріалах справи доказів недостатньо для обґрунтування вини ОСОБА_1 за критерієм «поза розумним сумнівом».

Так, вирішуючи питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.204-1 КУпАП суд першої інстанції врахував протокол про адміністративне правопорушення серії ЧПЦ №042805 від 26 жовтня 2024 року (а.с.1), рапорт начальника 1 відділення інспекторів прикордонної застави лейтенанта ОСОБА_3 (а.с.3), схему виникнення правопорушення за ч.2 ст.204-1 КУпАП (а.с.5), письмові пояснення ОСОБА_1 (а.с.4).

Однак на переконання апеляційного суду, протокол про адміністративне правопорушення, рапорт начальника прикордонного загону та схема виявлення правопорушника самі по собі не можуть бути достатніми доказами для висновку про винуватість особи, якщо обставини правопорушення не підтверджені іншими доказами.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 зазначив, що 26 жовтня 2024 року він був на риболовлі разом зі своїм батьком ОСОБА_2 , коли на річці їх було затримано працівниками прикордонної служби. Зазначив, що під тиском працівників прикордонної служби підписав пустий бланк постанови про вчинення адміністративного правопорушення та заяву, якою не заперечував проти розгляду справи за його відсутності.

При цьому ОСОБА_1 звернув увагу на те, що він не мав наміру незаконно перетнути кордон, оскільки він є непридатним до військової служби та виключений з військового обліку за станом здоров`я, а тому може безперешкодно перетинати державний кордон.

Вказані доводи ОСОБА_1 стверджуються долученими до матеріалів справи скан-копіями тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 та довідкою військово-лікарської комісії №244/2967.

Слід зауважити, що у матеріалах справи відсутній протокол особистого огляду, огляду речей та вилучення документів, а отже, у ОСОБА_1 не було виявлено речей чи документів, які б могли свідчити про намір перетину державного кордону, а також підтвердити чи спростувати твердження останнього про те, що він перебував з батьком на риболовлі.

Суд апеляційної інстанції враховує пояснення ОСОБА_1 та вважає, що сам факт перебування чи прямування особи в населений пункт, який розташований на межі кордону України з іншою країною не вказує на його намір або спробу перетнути кордон.

Відповідно до ч.1 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі, закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Таким чином, на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження наявних в матеріалах справи доказів, враховуючи, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, апеляційний суд доходить висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, недоведена належними, допустимими та достовірними доказами, а висновок суду першої інстанції є необґрунтованим, передчасним та ґрунтується лише на припущеннях, а тому постанову суду слід скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.6 ЄКПЛ, ст.294 КУпАП, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Зарічненського районного суду Рівненської області від 19 листопада 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Зарічненського районного суду Рівненської області від 19 листопада 2024 року відносно ОСОБА_1 скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Рівненського апеляційного суду О.І. Полюхович