П О С Т А Н О В А

06 березня 2025 року м. Київ

Справа №366/3360/24

Апеляційне провадження №33/824/1820/2025

Київський апеляційний суд в складі судді-доповідача Соколової В.В., вирішуючи питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на постанову Іванківського районного суду Київської області від 05 лютого 2025 року за матеріалами, які надійшли від Відділення поліції №1 Вишгородського РУП ГУ НП в Київській області про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В

Постановою Іванківського районного суду Київської області від 05 лютого 2025 року визнано винуватим ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. Накладено адміністративне стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Звільнено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від сплати судового збору.

Не погодився із вказаною постановою ОСОБА_1 , ним 21 лютого 2025 року подано апеляційну скаргу, в якій він, зокрема, вказує на те, що оскаржувану постанову він зміг отримати лише 11 лютого 2025 року та того ж дня ознайомитись з матеріалами справи, а тому він фізично не встиг підготувати дану апеляційну скаргу в передбачений законом 10-денний термін з дня винесення постанови у справі. На підставі викладеного, просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Іванківського районного суду Київської області від 05 лютого 2025 року задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Оскільки норми КУпАП не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку, то такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі №3236/03 «Пономарьов проти України» зазначено, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини також у справах «Науменко проти України» від 9 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.

Тобто, якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. У кожному випадку суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у вказаний принцип.

В той же час, строк на апеляційне оскарження може і повинен бути поновлений тільки у випадку, якщо він пропущений з поважних причин. Поважність причин його пропуску має довести апелянт, який заявив таке клопотання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що сторона, яка задіяна в процесі судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З матеріалів справи та оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 був присутній в судовому засіданні 04 лютого 2025 року та надавав свої пояснення /а.с. 15-20/. ОСОБА_1 ознайомився з результатами справи №366/3360/24, що підтверджується розпискою від 05 лютого 2025 року /а.с. 21/.

Копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 отримав 11 лютого 2025 року, що підтверджується розпискою /а.с. 22/.

З даних Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що оскаржувану постанову судом першої інстанції було надіслано судом: 10.02.2025. Зареєстровано: 10.02.2025. Забезпечено надання загального доступу: 11.02.2025.

Із апеляційною скаргою ОСОБА_1 звернувся 21 лютого 2025 року, подавши її до суду першої інстанції /а.с. 25-33/.

Основними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження постанови, ОСОБА_1 вказує на те, що копію оскаржуваної постанови він отримав лише 11 лютого 2025 року , а тому він фізично не встиг підготувати дану апеляційну скаргу в передбачений законом 10-денний термін з дня винесення постанови у справі.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що ОСОБА_1 був присутній в судовому засіданні 04 лютого 2025 року та надавав свої пояснення, та був ознайомлений з результатами розгляду справи №366/3360/24 05 лютого 2024 року, що підтверджується розпискою, отже строк на апеляційне оскарження відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП почав відраховуватись з дня винесення постанови, та закінчувався 17 лютого 2025 року.

Посилання скаржника на те, що копію оскаржуваної постанови він отримав лише 11 лютого 2025 року, а тому фізично не встиг підготувати дану апеляційну скаргу в передбачений 10-ти денний термін, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки скаржник був присутній в судовому засіданні, ознайомився із змістом постанови 05 лютого 2025 року, повний текст постанови отримав 11 лютого 2025 року, а тому в останнього ще було достатньо часу для подання апеляційної скарги в строки передбачені ч.2 ст.294 КУпАП, оскільки строк подачі апеляційної скарги закінчувався 17 лютого 2025 року. Поважних причин, які б перешкоджали ОСОБА_1 подати апеляційну скаргу з 11 лютого 2025 року по 17 лютого 2025 року, останнім не наведено та матеріали справи не містять.

Таким чином, скаржником не надано жодних доказів на підтвердження того, що перешкоджало йому оскаржити постанову суду першої інстанції від 05 лютого 2025 року протягом строку на апеляційне оскарження, враховуючи ту обставину, що він ознайомлений з результатом розгляду справи 05 лютого 2025 року та отримав повний текст оскаржуваної постанови 11 лютого 2025 року.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції визнає вказані скаржником причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду неповажними.

Таким чином, ОСОБА_1 , слід відмовити в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Іванківського районного суду Київської області від 05 лютого 2025 року, апеляційну скаргу відповідно до вимог ст.294 КУпАП повернути особі, яка її подала.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

П О С Т А Н О В И В

Відмовити ОСОБА_1 у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Іванківського районного суду Київської області від 05 лютого 2025 року.

Апеляційну скаргу з додатками повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя: Соколова В.В.