Справа № 496/2371/23
Провадження № 3-в/496/3/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року м. Біляївка

Суддя Біляївського районного суду Одеської області Шаньшина М.В., розглянувши подання начальника ОРУП №2 ГУНП в Одеській області про визнання постанови Біляївського районного суду Одеської області №496/2371/23 від 30.04.2023 року такою, що не підлягає виконанню щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого 20.04.2023 року притягнуто до адміністративної відповідальності Біляївським районним судом Одеської області за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту строком на 10 діб,

ВСТАНОВИВ:

24.02.2025 року начальник ОРУП №2 ГУНП в Одеській області Донець А. звернувся в суд з поданням від 24.02.2025р. про визнання постанови Біляївського районного суду Одеської області №496/2371/23 від 20.04.2023 року такою, що не підлягає виконанню щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого 20.04.2023 року притягнуто до адміністративної відповідальності Біляївським районним судом Одеської області за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту строком на 10 діб.

В обґрунтування подання зазначено, покарання за постановою ОСОБА_1 не відбуте, оскільки згідно витягу з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за ч. 1 ст. 115 КК України №0000370 від 27.05.2024 останній під час проходження військової служби зник безвісти біля АДРЕСА_1 . Вважає, що з врахуванням вищенаведеного виконання постанови суду від 30.04.2023 р. щодо ОСОБА_1 , є неможливим та на підставі ст. 304 КУпАП просить розглянути питання про визнання постанови такою, що не підлягає виконанню.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що постановою Біляївського районного суду Одеської області від 20.04.2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту строком на 10 діб.

04.07.2023 року вказана вище постанова прийнята до виконання ОРУП №2 ГУНП в Одеській області.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з Кодексу про адміністративні правопорушення та інших законів України.

У ч. 2 ст. 7 КУпАП встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У ст. 305 КУпАП встановлено, що контроль за правильним і своєчасним виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення здійснюється органом (посадовою особою), який виніс постанову, та іншими органами державної влади в порядку, встановленому законом.

Статтею 326 КУпАП, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23 листопада 2018 року №10-р/2018, постанова районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду (судді) про застосування адміністративного арешту виконується після набрання нею законної сили.

Відповідно дост.304 КУпАП, питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Згідност.32 КУпАП адміністративний арешт установлюється і застосовується лише у виняткових випадках за окремі види адміністративних правопорушень на строк до п`ятнадцяти діб. Адміністративний арешт призначається районним, районним у місті, міським чи міськрайонним судом (суддею). Адміністративний арешт не може застосовуватись до вагітних жінок, жінок, що мають дітей віком до дванадцяти років, до осіб, які не досягли вісімнадцяти років, до осіб з інвалідністю першої і другої груп.

Відповідно дост.327 КУпАП, порядок відбування адміністративного арешту, згідно з яким осіб, підданих адміністративному арешту, тримають під вартою в місцях, що їх визначають органи Національної поліції. При виконанні постанови про застосування адміністративного арешту арештовані піддаються особистому оглядові. Строк адміністративного затримання зараховується до строку адміністративного арешту. Відбування адміністративного арешту провадиться за правилами, встановленими законами України.

Відповідно до ст. 303 КУпАП не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 цього Кодексу перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки.

Як вбачається з матеріалів справи, постанова суду від 20.04.2023 р. про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у адміністративного арешту строком на 10 діб у передбачений законом строк звернена до виконання, а тому строк давності виконання постанови про накладення адміністративного стягнення, визначений ст. 303 КУпАП, не пропущено.

А ст. 302 КУпАП передбачено, що за наявності обставин, зазначених у пунктах 5, 6 і 9 статті 247 цього Кодексу, орган (посадова особа), який виніс постанову про накладення адміністративного стягнення, припиняє її виконання, тобто, орган (посадова особа), який виніс постанову про накладення адміністративного стягнення, припиняє її виконання, у разі: видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; смерті особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.

Разом з тим, із подання від 24.02.2025 року про визнання постанови Біляївського районного суду Одеської області №496/2371/23 від 20.04.2023 року такою, що не підлягає виконанню щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого 20.04.2023 року притягнуто до адміністративної відповідальності Біляївським районним судом Одеської області за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту строком на 10 діб та доданих до нього матеріалів особової справи не вбачаються підстави, передбачені пунктами 5, 6 і 9 статті 247 КУпАП.

Крім цього, вбачаю за доцільне зазначити, що відповідно до п.п. 11, 12 ч.1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» особа, зникла безвісти, - фізична особа, стосовно якої немає відомостей про її місцеперебування на момент подання заявником заяви про її розшук; особа, зникла безвісти за особливих обставин, - особа, зникла безвісти у зв`язку із збройним конфліктом, воєнними діями, тимчасовою окупацією частини території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 5 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» особа, зникла безвісти за особливих обставин, має всі права, гарантовані Конституцією та законами України, а також має право на всебічне розслідування обставин її зникнення та встановлення її місцеперебування. Держава зобов`язана вжити всіх можливих заходів для розшуку особи, зниклої безвісти за особливих обставин. Права та інтереси особи, зниклої безвісти за особливих обставин, а також її майно підлягають захисту до моменту припинення її розшуку у порядку, передбаченому цим Законом, або оголошення її померлою відповідно до законодавства.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 8 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» набуття правового статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, не зменшує обсяг цивільної правоздатності такої особи. За особою, зниклою безвісти за особливих обставин, зберігаються місце роботи та займана посада, але не більш як до моменту визнання її безвісно відсутньою чи оголошення померлою у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з ч. 4 ст. 4 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин», якщо особа, зникла безвісти за особливих обставин, була оголошена померлою, але її місцеперебування, місце поховання чи місцезнаходження її останків не було встановлено, проведення розшуку в розумінні цього Закону не припиняється до встановлення її місцеперебування, місця поховання чи місцезнаходження її останків.

Отже, набуття ОСОБА_1 правового статусу особи, зниклої безвісти, не є підставою, що унеможливлюють виконання постанови суду, та, як наслідок, припинення виконання стягнення у вигляді адміністративного арешту за постановою суду.

Враховуючи вищенаведене, приходжу до висновку, що в задоволенні подання від 24.02.2025 року про визнання постанови Біляївського районного суду Одеської області №496/2371/23 від 30.04.2023 року такою, що не підлягає виконанню щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого 20.04.2023 року притягнуто до адміністративної відповідальності Біляївським районним судом Одеської області за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту строком на 10 діб, є передчасним та задоволенню не підлягає.

На підставі ст. 19, 129-1 Конституції України, Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» та керуючись ст.ст. 2, 7, 30-1, 247, 289, 294, 298- 304 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання начальника ОРУП №2 ГУНП в Одеській області про визнання постанови Біляївського районного суду Одеської області №496/2371/23 від 30.04.2023 року такою, що не підлягає виконанню щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого 20.04.2023 року притягнуто до адміністративної відповідальності Біляївським районним судом Одеської області за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту строком на 10 діб, - відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя М.В. Шаньшина