Справа № 598/105/25
провадження № 3/598/207/2025
ПОСТАНОВА
іменем України

"28" лютого 2025 р. Суддя Збаразького районного суду Тернопільської області Гудима І.В., розглянувши матеріали, які надійшли з відділення поліції №1 (м.Ланівці) Кременецького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , з середньою освітою, неодруженої, що має на утриманні одну неповнолітню дитину, РНОКПП НОМЕР_1 , раніше не притягувалася до адміністративної відповідальності,

за ч.2 ст.173-2 КпАП України,

встановив:

До провадження Збаразького районного суду надійшли адміністративні матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КпАП України.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №279047 від 13 січня 2025 року ОСОБА_1 звинувачується в тому, що вона «02.12.2024 року о 10 год. за своїм місцем проживання АДРЕСА_1 вчинила домашнє насильство відносно свого малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , психологічного характеру, а саме погрожування фізичною розправою, чим могла завдати шкоди психічному здоров`ю».

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, не визнала та пояснила, що 02.12.2024 року о 10 год. за своїм місцем проживання в АДРЕСА_1 не вчиняла домашнього насильства психологічного характеру відносно свого малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначила, що спілкувалися з останнім лише про те, що вона отримує мало грошей, а також про його навчання.

Дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та матеріали, що додані до нього, вважаю, що дана адміністративна справа підлягає закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення виходячи із наступного.

Так, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №279047 від 13.01.2025 року дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.2 ст.173-2 КпАП України в редакції Закону України №3733-IX від 22 травня 2024 року, яка набула чинності з 19 грудня 2024 року і діє на даний час, хоча діяння, в якому звинувачується ОСОБА_1 мало місце 02 грудня 2024 року, тобто на час дії ст.173-2 КпАП України в редакції Закону України №1604-ІХ від 01 липня 2021 року.

Діяння ОСОБА_1 , які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, і за які вона притягується до адміністративної відповідальності, підлягають кваліфікації за ч.1 ст.173-2 КпАП України в редакції Закону України №1604-ІХ від 01 липня 2021 року, тобто за нормою Закону, яка діяла на час вчинення правопорушення.

Постановою Збаразького районного суду Тернопільської області від 17.01.2025 року матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.173-2 КпАП України було повернуто відділенню поліції №1 (м.Ланівці) Кременецького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на дооформлення, з метою зміни кваліфікації дій ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КпАП України в редакції Закону України №1604-ІХ від 01 липня 2021 року, тобто за нормою Закону, яка діяла на час вчинення правопорушення. Однак, вказаний орган дану постанову не виконав, матеріали відправив в суд для розгляду та прийняття рішення.

Згідно ст.8 КпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Суд не вправі самостійно змінювати фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. У протилежному, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Малофєєва проти Росії», серед іншого зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, зокрема в рішеннях у справах «Гурепка проти України (N2)» від 08 квітня 2010 року, «Лучанінов проти України» від 09 червня 2011 року на необхідність суворого дотримання процедури притягнення особи до відповідальності (як кримінальної, так і адміністративної).

Висновки викладені Європейським судом у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є одним з джерел національного права, а отже є обов`язковими до виконання державною Україна.

Частина друга ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно здобутих доказів.
Враховуючи викладене, в справах про адміністративні правопорушення підлягає застосуванню положення ст.62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно вимог ч.2 ст.251 КпАП України обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
При цьому, слід зазначити, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, не може перебирати на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що призведе до порушення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
В ході судового засідання не здобуто доказів об`єктивного характеру, які б спростовували покази ОСОБА_1 , які дані нею в судовому засіданні, та підтверджували б скоєння останньою адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП в редакції Закону України №1604-ІХ від 01 липня 2021 року, тобто за нормою Закону, яка діяла на час вчинення правопорушення.
Також, суд вважає за необхідне зазначити, що факт вчинення адміністративного правопорушення має бути підтверджений лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом», і таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Виходячи з основоположних засад диспозитивності, суд не може встановлювати інші фактичні обставини, окрім тих, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення.
Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, дослідивши надані матеріали, враховуючи викладене, а також те, обставини, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення не відображають всіх істотних ознак складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КпАП України в редакції Закону України №1604-ІХ від 01 липня 2021 року, що при судовому розгляді справи не може бути виправлене, оскільки суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, отже вина особи є недоведеною, а тому провадження у справі потрібно закрити, відповідно до п.1 ч.1 ст.247КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного та керуючись ч.2 ст.173-2, п.1 ст.247, 284, 294 КпАП України, суддя,-

постановив:
В притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КпАП України відмовити, а дану справу провадженням закрити за відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення.
На дану постанову може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

СУДДЯ Ігор ГУДИМА