Справа №949/584/25
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2025 року м. Дубровиця

Суддя Дубровицького районного суду Рівненської області Тарасюк А.М., розглянувши матеріали справи, які надійшли з ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ) з бойової та спеціальної підготовки ІНФОРМАЦІЯ_4 (з місцем дислокації АДРЕСА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_5 , старшого лейтенанта, зареєстрованого в АДРЕСА_3 , проживаючого в в АДРЕСА_4 ,
за ч. 2 ст. 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЧЦП №043543 від 01 січня 2025 року вбачається, що 31 грудня 2024 року виконуючи обов`язки начальника НОМЕР_1 прикордонної застави (з м.д. АДРЕСА_2 ) НОМЕР_2 прикордонної комендатури (з м.д. АДРЕСА_2 )старший лейтенант ОСОБА_1 недбало та безвідповідально віднісся до організації та планування служби, а саме неякісно здійснив планування та контроль за несенням служби прикордонного наряду "Прикордонний патруль", який ніс службу з 07 год. по 10 год. в межах прикордонних знаків 0762-764 у складі двох військовослужбовців НОМЕР_3 приккшр НОМЕР_3 прикордонного загону, чим порушив вимоги розпорядження начальника НОМЕР_4 прикордонного загону від 30 листопада 2024 року №Р-207 (гриф), а саме: п.п. 3.5 п. 3 "Старшими прикордонних нарядів призначати військовослужбовців від прикордонної застави на ділянку якої прибули на посилення військовослужбовці 3 приккшр 3 прикз".
Своїми діями старший лейтенант ОСОБА_1 порушив статті 11, 16, 30, 49 Статуту Внутрішньої служби ЗСУ, ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ, чим допустив недбале та безконтрольне ставлення до військової служби, вчинене в умовах воєнного стану, тим самим вчинив військове адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.
У своїх письмових поясненнях, доданих до протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 зазначив, що дійсно не зміг в повній мірі виконати вказівку начальника НОМЕР_4 прикордонного загону щодо організації несення служби прикордонних нарядів з числа військовослужбовців прикордонної застави спільно з військовослужбовцями НОМЕР_3 прикордонного загону, а саме: з розрахунку 1 військовослужбовець від НОМЕР_1 прикордонної застави (призначається старшим прикордонного наряду) та 1 військовослужбовець від 3 ПКШР НОМЕР_3 прикордонного загону. Тому що наявна кількість особового складу НОМЕР_1 прикордонної застави не дозволяє в повній мірі виконувати завдання з охорони державного кордону, оскільки перебували на той час у відрядженні (з службовою метою), хворіли або знаходилися у щорічній основній відпустці, що призвело до того, що він був вимушений залучати до несення служби 2 військовослужбовці НОМЕР_3 ПКШР НОМЕР_3 прикордонного загону та призначити одного з них старшим прикордонного наряду аби в повній мірі здійснювати охорону державного кордону, оскільки військовослужбовці НОМЕР_3 ПКШР НОМЕР_3 прикордонного загону перебувають на посиленні ІНФОРМАЦІЯ_3 (з м.д. АДРЕСА_1 ), ознайомлені з ділянкою відповідальності та знають лінію проходження державного кордону. Зазначає, що дані обставини були непередбачувані та унеможливили будь-який інший варіант планування служби.
На розгляд справи ОСОБА_1 , не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі та про обізнаність про місце і час розгляду справи, зазначивши, що згоден з обставинами, викладеними в матеріалах справи, свою вину визнає в повному обсязі, щиро розкаюється. При цьому просить врахувати, що дане порушення стало можливе внаслідок непереборних обставин та не призвело до тяжких наслідків (а.с.4).
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та з`ясувавши повно, всебічно, об`єктивно усі обставини справи, приходжу до наступного висновку.
Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Відповідно до диспозиції ч. 2 ст. 172-15 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, вчинене в умовах особливого періоду.
Частиною 1 ст. 172-15 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за недбале ставлення військової особи до військової служби.
Так, об`єктивна сторона складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, полягає у недбалому ставленні військової службової особи до військової служби, вчиненому в умовах особливого періоду, тобто у невиконанні або неналежному виконанні військовою службовою особою своїх обов`язків, передбачених законами, військовими статутами, положеннями, наказами командування.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу на посаді заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ) з бойової та спеціальної підготовки ІНФОРМАЦІЯ_4 (з місцем дислокації АДРЕСА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Відтак, будучи військовослужбовцем, ОСОБА_1 , згідно вимог ст.ст. 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язаний свято та непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей.
Пунктами 17, 30 Статуту передбачено, що на військовослужбовця під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України. Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання.
Військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому (п. 49 Статуту).
Положеннями ст.ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів.
Статтею 26 Статуту передбачено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Як визначено ст. 1 Закону України "Про оборону України" та ст.ст. 1, 4 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій;
Вказаною вище статтею Закону України "Про оборону України" та ст. 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Так, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" в Україні введений воєнний стан, який діє на даний час.
Отже, на момент складення протоколу про адміністративне правопорушення на всій території України діє особливий період.
В силу положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Отже, факт скоєння адміністративного правопорушення ОСОБА_1 повністю підтверджений протоколом про адміністративне правопорушення серії ЧЦП №043543 від 01 січня 2025 року; рапортом коменданта ІНФОРМАЦІЯ_4 (з м.д. АДРЕСА_2 ) підполковника ОСОБА_2 ; витягом з книги обліку особового складу від 02 січня 2025 року та поясненнями ОСОБА_1 , що надані під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Згідно ч. 2 ст. 7 та ст. 245, ст. 280 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин кожної справи, правильного і справедливого її вирішення. Суддя зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші, що мають значення для правильного вирішення справи.
Таким чином, враховуючи, що по справі зібрано достатньо доказів, які не викликають сумнівів у своїй достовірності і допустимості, та які підтверджують вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, є всі підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності.
Постанова суду, згідно ст. 283 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, на достатніх і незаперечних доказах.
Однак, вирішуючи питання щодо накладення стягнення на ОСОБА_1 , за вчинення даного адміністративного правопорушення, суд приймає до уваги положення ст. 22 КУпАП, які вказують, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.
Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
За правилами ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.
Статтею 22 КУпАП передбачено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.
При цьому, у кожному конкретному випадку суд має вирішувати питання про визнання діяння малозначним, виходячи з того, що його наслідки не представляють суспільної небезпеки, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб.
Будь-яких застережень щодо неможливості застосування до даного складу адміністративного правопорушення положень ст. 22 КУпАП закон не містить.
Вирішуючи питання про звільнення особи від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення на підставі ст. 22 КпАП, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого правопорушення, особу порушника:, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, його майновий стан, визнання вини у вчиненому.
Так, згідно службової характеристики на ОСОБА_1 , наданої комендантом ІНФОРМАЦІЯ_4 (з м.д. АДРЕСА_2 ) підполковника ОСОБА_2 (а.с.7) ОСОБА_1 за час проходження служби на посаді заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (з м.д. АДРЕСА_1 ) (з НОМЕР_5 ) ІНФОРМАЦІЯ_4 (з м.д. АДРЕСА_2 ) зарекомендував себе виключно з позитивної сторони. Є патріотом своєї держави, сприяє усвідомленню кожним військовослужбовцем закономірностей історичного процесу становлення української держави, будівництва Державної прикордонної служби України, законності та дотримання прав людини. До виконання службових обов`язків ставиться сумлінно, здатний вирішувати складні завдання, які потребують організаторських здібностей та вольових якостей. Має високий рівень виконавської дисципліни та почуття відповідальності. Дорожить честю та гідністю свого військового колективу. Вимогливий до себе та до підлеглих. Спроможний навести твердий статутний порядок і підтримувати дисципліну. При всіляких обставинах порядний і чесний.
При цьому, обставиною, що пом`якшує відповідальність ОСОБА_1 суд визнає визнання вини, щире каяття. Обставин, що обтяжують відповідальність ОСОБА_1 , судом не встановлено.
У контексті забезпечення дотримання принципів Конституції та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, задля утвердження верховенства права та європейських підходів до розуміння прав людини, 23 лютого 2006 року Верховною Радою України було прийнято Закон України №3477-ІV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини". Основними цілями даного Закону є застосування практики Європейського суду з прав людини з метою забезпечення виконання рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України та впровадження в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини.
Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.
Принцип верховенства права - одна з підвалин демократичного суспільства, яка закріплена в усіх статтях Конвенції.
Питання чи було досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогам захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу пропорційності. Суд повинен проаналізувати чи дотримали органи влади розумний баланс між заходами вжитими для забезпечення загальних інтересів суспільства та потребою захищати право особи на мирне володіння своїм майном, тобто чи не стануть вжиті заходи особистим і надмірним тягарем для правопорушника.
При розгляді даної справи про адміністративне правопорушення суддя також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.
Так, приймаючи рішення по справі, враховуються правові позиції висловлені ЄСПЛ у справі "Бакланов проти росії" (09.06.2005) та у справі "Фрізен проти росії" (24.03.2005), а саме те, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним. Крім того, приймаються до уваги правові позиції висловлені у справі "Ісмайлов проти росії" (п. 38 Рішення від 16.10.2008), згідно яких для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити надмірний тягар для особи.
Отже, враховуючи характер вчиненого правопорушення, обставини, при яких було вчинене адміністративне правопорушення, враховуючи свідоме усвідомлення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності своєї протиправної поведінки, дані про особу винного, який характеризується виключно з позитивної сторони, в їх сукупності, обставини, що пом`якшують відповідальність, відсутність обтяжуючих обставин вчиненого правопорушення, ступінь вини останнього у вчиненому правопорушенні, його відношення до вчиненого, те що він визнає вину, щиро розкаюється у вчиненому, що в сукупності на переконання суду, свідчить про малозначність вчиненого ним правопорушення, тому суддя дійшов висновку, що можливо, відповідно до ст. 22 КУпАП, звільнити його від адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 175-15 КУпАП, оголосивши усне зауваження.
Відповідно до ст. 284 КУпАП, при оголошенні усного зауваження, органом (посадовою особою), який уповноважений розглядати справу, виноситься постанова про закриття справи.
Керуючись ст.ст.22, 283, 284, 294 КУпАП, суддя

п о с та н о в и в:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.
ОСОБА_1 звільнити від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, оголосивши йому усне зауваження.
Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити.
Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Дубровицького
районного суду: Тарасюк А.М.