Справа № 751/34/25
Провадження №3/751/332/25

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2025 року м. Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

в складі: головуючого-судді Павлова В.Г.,

при секретарі Овдій О.М.,

розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, яка надійшла від УПП в Чернігівській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, місце проживання: АДРЕСА_1 -

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП

за участі сторін:

особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника-адвоката Бредюк О.М.,

ВСТАНОВИВ:

21.12.2024 р. о 23 год. 03 хв. в м. Чернігові по вул. Олександра Довженка буд. 48, водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом «Hyundai Santa Fe» /д.н.з. НОМЕР_1 / з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, запах алкоголю з порожнини рота.

Від проходження медичного огляду на стан алкогольного спяніння у встановленому законом порядку відмовилась, чим порушила вимоги п.2.5 ПДР та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 , в присутності захисника, вину у вчиненні правопорушення не визнала та пояснила, що близько 23 год. 00 хв. 21.12.2024 р. вона керувала транспортним засобом «Hyundai Santa Fe» /д.н.з. НОМЕР_1 / та була безпідставно зупинена працівниками поліції з підстав керування транспортним засобом без увімкненого ближнього світла фар у темну пору доби. Вона не оспорювала свою винуватість в порушенні вимог ст.122 КУпАП, оскільки хотіла якнайшвидше довезти пасажира її чоловіка, який перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння.

В подальшому один з поліцейських виявив у неї ознаки алкогольного сп`яніння і запропонував вийти з автомобіля для проведення детального візуального огляду. ОСОБА_1 підтвердила, що працівником поліції в неї було виявлено виражене тремтіння пальців рук, однак це пов`язано з постійними емоційними переживаннями, заперечуючи запах алкоголю з порожнини рота. При цьому наголошувала на тому, що лише один працівник поліції виявив у неї ознаки алкогольного сп`яніння, а в інших присутніх правоохоронців жодних до неї претензій не було, що свідчить про упереджене ставлення до неї.

Будучи категорично незгодною з діями працівниками поліції вона повідомила про відмову від проходження огляду без адвоката та зачинилась у салоні автомобіля. ОСОБА_1 підтвердила, що її поведінка при спілкуванні з працівниками була емоційно-нестабільною і обумовлена виключно їх протиправними діями. Після того, як приїхав адвокат, який надавав юридичні послуги її чоловіку, вона погодилась пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, однак їй було відмовлено з підстав вже складеного адміністративного протоколу. ОСОБА_1 повідомила, що отримала право керування транспортними засобами з 1998 р., і вважає, що її відмова від проходження огляду не була категоричною та обумовлювалась виключно необхідністю отримати правову допомогу від адвоката.

Захисник-адвокат Бредюк О.М. просив закрити провадження у справі з підстав відсутності в діях його підзахисної складу адміністративного правопорушення. Узагальнений зміст аргументів сторони захисту зводився до безпідставності зупинки працівниками поліції автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , не встановлення у водія очевидних ознак алкогольного сп`яніння, які б обумовлювали проходження останньою огляду на стан сп`яніння, та відсутність категоричної відмови від проходження огляду.

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Приписами п.2.5 ПДР встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Тобто, у даному випадку, доказуванню підлягають: факт керування особи транспортним засобом та факт відмови цієї особи від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Судочинство в Україні проводиться на засадах змагальності, що передбачає самостійне обстоювання кожною стороною своїх прав та інтересів.

В силу положень ст.251 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію та обставини правопорушення, а доказами у справі є, зокрема, пояснення особи, що притягується до відповідальності, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису.

З досліджених в судовому засіданні протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 202217 та відеозапису з портативного відео-реєстратора встановлено, що 21.12.2024 р. о 23 год. 03 хв. в м. Чернігові по вул. Олександра Довженка буд. 48, водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом «Hyundai Santa Fe» /д.н.з. НОМЕР_1 /. Факт керування транспортним засобом не заперечувала ОСОБА_1 і після її зупинки працівниками поліції.

Враховуючи позицію сторони захисту в частині не оспорювання факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, яка співвідноситься з поясненнями самої водійки на місці зупинки транспортного засобу та, зокрема підтверджується матеріалами відеофіксації, суд вважає доведеним факт керування транспортним засобом «Hyundai Santa Fe» /д.н.з. НОМЕР_1 / саме ОСОБА_1 .

Відтак, суд вважає доведеним факт виконання ОСОБА_1 функцій водія, тобто остання є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП.

Проаналізувавши обставини відмови водія від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, суд приходить до наступного висновку.

Будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку огляд на стан сп`яніння.

Відмова водія від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння є правопорушенням, передбаченим ч.1 ст.130 КУпАП, що тягне за собою адміністративну відповідальність, про що складається протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначаються ознаки сп`яніння.

Таким чином, проходження до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння є імперативною нормою, оскільки передбачає обов`язкове проходження огляду в незалежності від наявності особистих обставин у особи, щодо якої порушується таке питання.

Суд особливо звертає увагу на відеозапис з відео-реєстратора поліцейського, що є засобом об`єктивного контролю, оскільки не залежить від суб`єктивного сприйняття кожного з учасників події, і є достатнім доказом для прийняття несуперечливого рішення по справі.

Згідно відеозапису з портативного відео-реєстратора вбачається, що підставою для зупинки транспортного засобу «Hyundai Santa Fe» /д.н.з. НОМЕР_1 / стало порушення водієм вимог п.9.1 а ПДР, а саме керування транспортним засобом без увімкненого ближнього світла фар у темну пору доби.

За змістом п.1 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський за порушення вимог ПДР України може зупиняти транспортний засіб.

Враховуючи, що ОСОБА_1 за порушення вимог п.9.1 а ПДР поліцейським притягнуто до відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, що підтверджується постановою серії ЕНА №3705897 від 21.12.2024 р. /а.с.8/, твердження захисника про безпідставність зупинки транспортного засобу є необґрунтованими.

Суд в рамках даної справи не надає оцінки діям працівників поліції щодо притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, оскільки це є прерогативою патрульних. Проте, звертає увагу, що ОСОБА_1 визнавала порушення вимог п.9.1 а ПДР під час розгляду справи, відомостей про скасування вказаної постанови сторона захисту в розпорядження суду не надала, а тому, з огляду на збіг строку на її оскарження, суд вважає її такою, що набрала законної сили та є підтвердженням відповідності дій працівників поліції вимогам п.1 ч.1 ст.35 ЗУ «Про Національну поліцію».

В супереч твердженням адвоката, концепція «плодів отруєного дерева» не є абсолютною, а критерії допустимості доказів обумовлюють диференційований порядок вирішення питання щодо їх недопустимості.

В конкретному випадку захисником не обґрунтовано якими діями працівників поліції були істотно порушені права та свободи водія ОСОБА_1 та яким чином ці обставини впливають на дотримання працівниками поліції порядку виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного сп`яніння, встановлення яких відбувалося вже після фактичної зупинки автомобіля.

Суд наголошує, що питання поважності чи неповажності причин зупинки транспортного засобу поліцейськими не є предметом судового розгляду в справі про адміністративне правопорушення за ст.130 КУпАП.

Відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкція), ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Наявність у водія хоча б однієї вищевказаної ознаки сп`яніння є підставою для проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння.

Під час перевірки працівником поліції документів та спілкування з водієм ОСОБА_1 з приводу порушення нею вимог п.9.1 а ПДР у останньої було виявлено чітко виражені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, запах алкоголю з порожнини рота.

Вказані ознаки алкогольного сп`яніння були об`єктивними та реальними. Більше того, ОСОБА_1 при спілкуванні з працівниками поліції підтвердила, що вона разом з чоловіком їдуть з дня народження.

Твердження сторони захисту про те, що виявлені у ОСОБА_1 працівниками поліції ознаки алкогольного сп`яніння були удаваними спростовуються переглянутим відеозаписом. Так, оголошення працівником поліції виявлених у водія ознак передував її детальний огляд, і лише після виявлення алкоголю з порожнини рота та вираження тремтіння пальців рук, з урахуванням її подальшої поведінки, давали більш чим обґрунтовані підстави для підозри про перебування в стані алкогольного сп`яніння.

Більше того, в судовому засіданні ОСОБА_1 особисто підтвердила тремтіння пальців рук під час її візуального огляду поліцейським, що свідчить про об`єктивність ознак та підставність подальших вимог щодо проходження огляду.

При цьому суд підкреслює, що визначення ознак сп`яніння, відповідно до Інструкції, є прерогативою саме поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України, при цьому вказана Інструкція не зобов`язує визначати саме три ознаки алкогольного сп`яніння, а тому за об`єктивної неможливості на стадії судового розгляду справи перевірити відсутність чи наявність запаху алкоголю з порожнини рота водія, суд приходить до переконання про достатність інших об`єктивних ознак алкогольного сп`яніння для висновку, що інспектором поліції було правомірно запропоновано водієві ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці за допомогою спеціального технічного засобу.

Натомість остання відмовилась, що підтверджується Актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів /а.с.5/, зачинилась в салоні транспортного засобу та почала вимагати присутність адвоката.

В подальшому ОСОБА_1 на відеозаписі пояснювала поліцейській, що перебувала на дні народженні з досить впливовими людьми, які допоможуть відправити поліцейського, який виявив в неї ознаки алкогольного сп`яніння, на нульову лінію фронту. Суть розмови водія, яка супроводжувалась нецензурною лайкою та погрозами, була досить зверхньою та зводилась до підбурювання поліцейської переконати її колегу в недоцільності проведення огляду на стан сп`яніння. В судовому засіданні ОСОБА_1 , у присутності свого захисника, також охарактеризувала свою поведінку як емоційно-нестабільна.

Отже, вказана поведінка особи є не просто обуренням, а більше ніж невідповідною реакцією водія на вимогу поліцейського, що за своєю суттю кореспондується з ознакою алкогольного сп`яніння, визначеною п.3 Розділу І Інструкції та однозначно свідчить про обґрунтованість визначених працівником поліції ознак алкогольного сп`яніння.

Відповідно до п.7 розділу І Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст.266 КУпАП.

Отримавши відмову водія від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу інспектор поліції, з дотриманням положень п.7 Інструкції, підставно запропонував водієві ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я, натомість, остання також відмовилась.

Погодження особи на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння має бути актом волевиявлення, який би виражався в активних діях особи, щодо погодження на проходження огляду.

Суд звертає увагу, що працівники поліції близько однієї години очікували прийняття ОСОБА_1 остаточної позиції щодо проходження нею огляду, а відтак твердження захисту про упереджене ставлення або ж поспіх в оформленні адміністративного протоколу є безпідставними.

При цьому відсутність чіткого словесного виразу водія щодо відмови у проходженні огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я не є підставою вважати, що такої відмови не було. Сукупність дій, поведінки, а також інших мовних виразів та стилістичних звернень на адресу службової особу протягом однієї години є цілком достатньою для висновку щодо відсутності згоди водія на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що у тому числі обумовлене бажанням винної особи уникнути відповідальності за порушення ПДР.

Тобто, ОСОБА_1 , незважаючи на детальне роз`яснення працівником поліції правових наслідків її відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у вигляді складання протоколу про адміністративне правопорушення, усвідомлено та послідовно відмовлялась виконувати вимоги п.2.5 ПДР, що підтверджується долученим до протоколу відеозаписом.

Наданим відеозаписом в достатній мірі підтверджені обставини викладені в протоколі, а також виконання працівниками поліції вимог Інструкції, КУпАП при його складанні та дотримання процедури виявлення у водія ознак сп`яніння, що за наявності відмови водія у проходженні огляду утворюють об`єктивну сторону інкриміновано правопорушення, та є об`єктивним доказом, який не залежить від особистого сприйняття певних подій, а тому передає перебіг подій в об`єктивній реальності.

Проаналізувавши досліджені докази, суд приходить до висновку, що саме свідоме передбачення ОСОБА_1 позитивних результатів огляду з застосуванням технічного засобу газоаналізатора або ж у медичному закладі, і обумовлювало вибір її поведінки у виді ігнорування обов`язку щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння шляхом ухилення від проведення такого огляду та неодноразових погроз в адресу поліцейських.

Про існування будь-яких об`єктивних причин, які б перешкоджали пройти медичний огляд на вимогу працівників поліції перед складанням протоколу, водій не повідомляла, такі причини не були озвучені і в судовому засіданні ні самим водієм, ні її захисником.

Аргументи ОСОБА_1 про перешкоджання працівниками поліції реалізувати її право на правову допомогу при складанні адміністративного протоколу є безпідставними, оскільки обов`язкової участі захисника ані при оформленні матеріалів про адміністративне правопорушення, ані під час проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, нормами КУпАП не передбачено.

При цьому водій не була позбавлена можливості забезпечити собі присутність будь-якого захисника або отримати телефонні консультації, з огляду на час протягом якого відбувалось спілкування поліцейських з водієм та подальше складання протоколу.

Суд звертає увагу на те, що складання протоколу та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та згідно положень ст.ст.221,254,255,256,279 КУпАП не є розглядом справи.

Отже, ОСОБА_1 , маючи об`єктивну можливість спростувати обґрунтовану підозру працівника поліції щодо наявності в неї реальних ознак алкогольного сп`яніння шляхом проходження відповідного огляду на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу або ж у медичному закладі, без жодних переконливих пояснень відмовилась від проходження такого огляду, що власне і становить об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

На виконання положень ч.3 ст.268 КУпАП, інспектором поліції було надано можливість ОСОБА_1 подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу. Натомість остання від надання пояснень, підпису та отримання протоколу про адміністративне правопорушення відмовилася.

Суд звертає увагу на те, що право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте, заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояснення не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень.

Гарантії щодо реалізації права не свідчити проти себе не позбавляють суд можливості враховувати відмову особи, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення від дачі показань, за умови доведеності її вини поза розумним сумнівом на підставі сукупності інших доказів у справі.

Доводи ОСОБА_1 про те, що вона не розуміла українську мову, якою здійснювалось співробітником поліції адміністративне провадження, та їй не було забезпечено перекладача, є непереконливими. Остання вільно спілкувалась з правоохоронцями як українською, так і російською мовами, підтвердила громадянство України, а отже вимога про забезпечення її перекладачем не мала під собою вагомих підстав та була пред`явлена на завершальній стадії оформлення адміністративної справи.

Після складення адміністративного протоколу, поліцейські на виконання вимог ч.1 ст.266 КУпАП, відсторонили водія ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, що підтверджується переглянутим відеозаписом.

Суд, проаналізувавши наявні у справі матеріали в їх сукупності, приходить до переконання, що ОСОБА_1 , порушуючи вимоги п.2.5 ПДР України, скоїла правопорушення, що передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки вищезазначені факти її вини є об`єктивними, переконливими, достатніми, в повному обсязі відповідають фактичним обставинам справи та знайшли своє підтвердження в допустимих доказах, які містяться в матеріалах справи, що були повно та всебічно досліджені під час судового засідання.

Вищезазначені письмові докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.

Досліджені судом відеозаписи мають достатньо високу інформативність, позбавлені упередження і суб`єктивного ставлення, мають безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі.

Суд також враховує, що рапорт поліцейського за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейський інформує керівництво про законність та обґрунтованість дій поліцейських під час встановлення обставин вчинення особою адміністративного правопорушення. Разом з тим, хоча рапорт і не є окремим доказом, проте вказаний документ містить інформацію, яка повністю узгоджується з іншими доказами по справі та не суперечить їх змісту.

Що стосується доводів захисника про неправильність зазначення часу в направленні на проходження медичного огляду в закладі охорони здоров`я як на підставу визнання проведення огляду з порушенням, то вони не заслуговують на увагу, оскільки при відмові водія на вимогу поліцейського від проходження огляду як на місці зупинки, так і в закладі охорони здоров`я, останній не зобов`язаний його складати взагалі.

Факт можливого добровільного проходження водієм огляду на стан сп`яніння не має жодного значення для вирішення справи, оскільки останній ставиться в провину саме відмова від проходження огляду, а отже, як наслідок, порушення п. 2.5 ПДР.

При цьому суд вважає за необхідне підкреслити, що відповідно до пункту 9 Розділу ІІ Інструкції, забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, здійснюється поліцейським, який і забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я та не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

А відтак, пред`явлення будь-якою із сторін провадження доказу, що ставить під сумнів отримання його у визначений законом спосіб, має наслідком визнання його недопустимим.

Інші доводи сторони захисту зводяться до правового пуризму та не спростовують факт відмови водія ОСОБА_1 у встановленому законом порядку від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі, а відтак - вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доведено сукупністю належних та допустимих доказів, наявних у матеріалах справи.

При цьому Верховний Суд неодноразово у своїх висновках підкреслював позицію ЄСПЛ, що мотивувати судом свої висновки у рішеннях не означає обов`язку суду надавати детальну відповідь на кожен аргумент, таке питання вирішується виключно у світлі обставин конкретної справи.

Позиція сторони захисту щодо відсутності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд оцінює як обрану лінію захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності.

Посилання захисника на численні рішення ЄСПЛ в обґрунтування підстав для закриття провадження є абсолютно нерелевантними до обставин цієї справи. Більше того, адвокат не вказує на конкретні порушення, які кореспондуються з тими, які були встановлені ЄСПЛ у зазначених рішеннях.

Суд неодноразово звертав увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.

В даному випадку протокол складено не за керування транспортним засобом в стані сп`яніння, а за відмову від проходження огляду, що є окремим складом адміністративного правопорушення, що й стало підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення працівником патрульної поліції, яким були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 .

Тобто, відмова від вимоги поліцейського пройти в установленому порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, незалежно від того, чи був водій у стані алкогольного сп`яніння, і пояснення про відсутність ознак сп`яніння, не є підставою для звільнення від адміністративної відповідальності. Таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Аргументи захисника про відсутність безумовної відмови ОСОБА_1 щодо проходження огляду на стан сп`яніння спростовуються поясненним останньої в судовому засіданні та переглянутим відеозаписом. Так, водій після отримання від працівника поліції законної вимоги пройти огляд та роз`яснення порядку проходження та наслідків відмови від його проходження усвідомлено та категорично відмовилась від проходження відповідного огляду.

Більше того, виходячи зі змісту п.2.5 ПДР та абз.3 ч.2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух» саме на водія покладається безумовний обов`язок виконати передбачені законом вимоги поліції, в тому числі про проходження огляду на стан сп`яніння. Тобто, висловлення водієм будь-яких умов для проходження відповідного огляду не допускається та є автоматичним не виконанням вимог п.2.5 ПДР.

Стороною захисту не наведено суду будь-яких обґрунтованих доводів та не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували обставини, встановлені поліцейськими та зафіксовані у процесуальних документах, зібраних у матеріалах справи, які було досліджено судом.

Суд вважає, що законодавець передбачив настання адміністративної відповідальності за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, саме з метою забезпечення неможливості ухилитись від проходження такого огляду водіями, які підозрюються у керуванні транспортним засобом у стані сп`яніння.

В протилежному випадку, в разі толерування судами поведінки водіїв щодо безпідставної відмови від проведення оглядів може призвести до підриву авторитету судової влади у суспільстві та сприятиме уникненню від відповідальності.

Суд вважає, що ОСОБА_1 не діяла у стані крайньої необхідності, не знаходилась у стані необхідної оборони і не перебувала у стані неосудності. Про такі обставини не повідомляла і сторона захисту в ході судового розгляду.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та для запобігання вчинення нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.

Положеннями ст.33 КУпАП визначено, що суд при накладенні адміністративного стягнення враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставин, які пом`якшують, чи обтяжують відповідальність у справі не встановлено. Підстав для звільнення від адміністративної відповідальності суд не вбачає.

З урахуванням ступеню та характеру вчиненого правопорушення, який становить підвищену суспільну небезпеку у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, особи порушника, дані про якого встановлені матеріалами справи та за відсутності будь-яких характеризуючих даних підтверджених доказами зі сторони захисту, відношення до скоєного адміністративного правопорушення, що полягало у запереченні його вчинення, відсутність відомостей про попередні притягнення до адміністративної відповідальності, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, суд вважає, що ОСОБА_1 слід притягнути до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та накласти на неї адміністративне стягнення у межах санкції статті.

Відповідно до ст.40-1 КУпАП суд стягує з особи, яка притягується до адміністративної відповідальності судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Керуючись ст.ст.23, 33,40-1, ч.1 ст.130, ст.ст.283-285 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 /сімнадцять тисяч/ грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 /один/ рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 605 грн (шістсот пять) 60 коп. судового збору.

Роз`яснити правопорушнику, що згідно зі ст.307 КУпАП штраф повинен бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі її оскарження не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу, згідно з ч.1 ст.308 КУпАП, надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

Згідно ст.291 КУпАП постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя В.Г. Павлов