Номер провадження: 33/813/378/25
Номер справи місцевого суду: 497/2670/24
Головуючий у першій інстанції Кравцова А. В.
Доповідач Копіца О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі головуючого судді Копіци О.В., за участі секретаря судового засідання Ровенко А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Болградського районного суду Одеської обл. від 18.12.2024, відносно:

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Болград Одеської обл., інструктора відділення рекрутингу та комплектування у ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- про накладення стягнення за вчинення адміністративногоправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Зазначеною постановою суду 1-ої інстанції на ОСОБА_1 було накладено стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., а також стягнуто судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 грн.

Відповідно до постанови суду 1-ої інстанції, ОСОБА_1 , обіймаючи посаду інструктора відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_3 та маючи військове звання "молодший сержант" і тому, відповідно до п.п."г" п.1 ч.1 ст.3 ЗУ «Про запобігання корупції» -будучи посадовою особою і суб`єктом інкримінованого йому правопорушення, пов`язаного з корупцією, у порушення вимог ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції», без поважних причин несвоєчасно подав та опублікував на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції свою щорічну електронну декларацію за 2021 рік як суб`єкта декларування, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, а саме, лише 16.04.2024 після встановленого періоду щорічного декларування (що був встановлений чинним законодавством до 31.03.2024), чим вчинив правопорушення, пов`язане з корупцією, за яке передбачена відповідальність ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначив, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою з огляду на наступне:

- суд 1-ої інстанції ухвалив рішення про притягнення його до відповідальності без врахування обставин, які склалися в державі у вигляді воєнного стану, загальної мобілізації, виконання ним функцій військовослужбовця та визнання форс-мажорними обставинами військової агресії рф проти України;

- судом 1-ої інстанції не враховано дату виявлення правопорушення, що пов`язано з корупцією, якою є день складення Південним відділом з питань запобігання та виявлення корупції акту планової перевірки дотримання вимог антикорупційного законодавства України, тобто 02.05.2024, яким зафіксовано факт виявлення несвоєчасного подання декларації, а тому на момент розгляду справи, передбачений ст. 38 КУпАП 6-ти місячний строк накладення адміністративного стягнення закінчився, що відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП є підставою для закриття провадження у справі;

- суд 1-ої інстанції за одних і тих же обставин на підставі ст. 38 КУпАП закрив провадження у справі № 497/2719/24 за несвоєчасне подання декларації щодо іншого військовослужбовця ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Посилаючись на наведені обставини, ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду 1-ої інстанції та закрити провадження у справі у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Позиція інших учасників провадження.

Заступник керівника Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону Брагар Д.В. в запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_1 з його доводами не погодився, зазначивши, що оскаржувана постанова суду 1-ої інстанції є законною та обґрунтованою, вина ОСОБА_1 повністю доведена належними та допустимими доказами, а адміністративне стягнення накладено в межах строків, передбачених ст. 38 КУпАП, при цьому моментом виявлення правопорушення, пов`язаного з корупцією, є 29.10.2024, коли уповноваженою особою на складення протоколу встановлено всі обставини та склад правопорушення, опитано особу та встановлено відсутність поважних підстав на неподання декларації у визначений строк.

З урахуванням викладених обставин, прокурор Брагар Д.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду 1-ої інстанції залишити без змін.

Прокурор Брагар Д.В. та Аврамов В.К. до апеляційного суду не з`явилися, водночас подали заяви про проведення апеляційного розгляду без їх участі, в яких ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу задовольнити, а прокурор Брагар Д.В. залишити її без задоволення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд, керуючись при цьому вимогами ч. 1 ст. 268 та ч. 6 ст. 294 КУпАП, вважає за можливе апеляційний розгляд проводити за відсутності учасників провадження та фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювати.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно із ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

При розгляді зазначеної справи у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так, ЄСПЛ у своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_1 вбачається, що вона не містить жодного доводу щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а він просить скасувати постанову суду 1-ої інстанції та закрити провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

З врахуванням того, що доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та кваліфікація його дій не оспорюються, апеляційний суд не вдається до оцінки висновків суду в даній частині та констатує, що в діях ОСОБА_1 наявний склад правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП за кваліфікуючими ознаками несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Разом з тим, апеляційний суд не погоджується з висновком суду 1-ої інстанції у частині вирішення питання про дотримання строку накладення адміністративного стягнення з таких підстав.

Відповідно до роз`яснень викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 13 «Про практику розгляду судами справ про корупційні діяння та інші правопорушення, пов`язані з корупцією» від 25.05.1998 для своєчасного, всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи судам необхіднозвертати увагу на роз`яснення в кожній справі таких питань, зокрема чи не закінчилися на момент розгляду справи строки, передбачені ст. 38 КУпАП.

За приписами ч. 4 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Судом 1-ої інстанції встановлено, що на момент судового розгляду справи не сплив 2-річний строк з дня вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, що виключає застосування наслідків спливу строку накладення адміністративного стягнення, який передбачений ст. 38 КУпАП.

Поряд із цим, судом 1-ої інстанції не було надано відповідної правової оцінки питанню щодо спливу на момент розгляду справи судом шестимісячного строку накладення адміністративного стягнення, з дня виявлення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією.

Так, з огляду на матеріали справи, 02.05.2024 Південним відділом з питань запобігання та виявлення корупції, під час здійснення планової перевірки на підставі ст. 13-1 ЗУ «Про запобігання корупції» встановлено факт несвоєчасного подання, зокрема, ОСОБА_1 як суб`єктом декларування декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, про що складено акт планової перевірки дотримання вимог антикорупційного законодавства України, організації роботи щодо запобігання та виявлення корупції в ІНФОРМАЦІЯ_5 та підпорядкованих підрозділах № 781/109 від 02.05.2024 (а.с. 62-92).

Водночас, Південним відділом з питань запобігання та виявлення корупції, який є спеціально уповноваженим суб`єктом у сфері протидії корупції лише 19.09.2024 було надіслано відповідне повідомлення до УСР в Одеські області ДРС НП України про те, що штаб-сержант 3 категорії ІНФОРМАЦІЯ_6 старший сержант ОСОБА_1 несвоєчасно подав шляхом заповнення на офіційному веб-сайті НАЗК щорічну декларацію за 2021 рік.

Апеляційний суд звертає увагу, що зі змісту вказаного повідомлення про обставин, що можуть свідчити про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією від 19.09.2024 за №781/385, адресованого УСР в Одеській області ДСР НП України, вбачається, що саме в результаті планової перевірки ІНФОРМАЦІЯ_4 встановлено факт несвоєчасного подання ОСОБА_1 як суб`єктом декларування декларації за 2021 рік (а.с. 15-16).

Отже, апеляційний суд дійшов висновку про те, що днем виявлення правопорушення слід вважати саме 02.05.2024, і саме з цієї дати необхідно відраховувати початок 6-ти місячного строку для накладення адміністративного стягнення, який сплив 02.11.2024.

Так, протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією № 1530/2024 відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП складено лише 29.10.2024, тобто за декілька днів до спливу відповідного строку, та в цей же день матеріали надіслано до суду 1-ої інстанції для розгляду.

Судом 1-ої інстанції справу із прийняттям оскаржуваної постанови про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення розглянуто 18.12.2024, тобто після спливу шестимісячного строку з дня виявлення адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та з огляду на приписи ч. 4 ст. 38 КУпАП, апеляційний суд не може погодитись з висновками суду 1-ої інстанції про можливість накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення зазначеного правопорушення, оскільки строк накладення адміністративного стягнення, визначений ч. 4 ст. 38 КУпАП, сплив ще 02.11.2024.

З наведених підстав, на думку апеляційного суду є помилковими доводи прокурора про те, що моментом виявлення правопорушення, пов`язаного з корупцією, є 29.10.2024, коли уповноваженою особою на складення протоколу встановлено всі обставини та склад правопорушення, опитано особу та встановлено відсутність поважних підстав на неподання декларації у визначений строк, оскільки як вже було зазначено раніше, факт несвоєчасного подання декларації було встановлено ще 02.05.2024 під час здійснення контролюючим органом планової перевірки у період з 04.03.2024 по 18.04.2024, за результатами якої й було складено відповідний акт, що стало підставою для складення протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією № 1530/2024 від 29.10.2024 відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що пояснення ОСОБА_1 надав 01.10.2024 (а.с. 22-23), а протокол складено 29.10.2024, в той же час матеріали справи не містять доказів на підтвердження вчинення особою, уповноваженою на складення протоколу, у зазначений період часу інших дій з отримання інформації про події та факти, що мають відношення до вчинення адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд під час розгляду зазначеної справи також враховує практику Європейського Суду з прав людини (п. 137 рішення від 09.01.2013 у справі «Волков проти України» (заява №21722/11) про те, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (див. рішення від 22.10.1996 у справі «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства» (Stubbingsand Others v. The United Kingdom), п. 51, Reports 1996-IV). Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень.

З урахуванням викладених обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що судом 1-ої інстанції був залишений поза увагою той факт, що на момент розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП спливли строки накладення адміністративного стягнення, встановлені ст. 38 КУпАП.

Пункт 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП встановлює, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Відтак, у суду 1-ої інстанції не було відповідних правових підстав для накладання стягнення на ОСОБА_2 за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП поза межами строків накладення адміністративного стягнення, натомість, провадження у справі підлягало закриттю на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а постанова суду скасуванню, із закриттям провадження у справі стосовно ОСОБА_1 у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, з мотивів, викладених апеляційним судом вище.

Керуючись ст. ст. 7, 247, 251, 252, 266, 268, 280, 283, 294 КУпАП апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Болградського районного суду Одеської обл. від 18.12.2024 про накладення стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП скасувати та провадження по справі закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.В. Копіца