ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 609/1082/24Головуючий у 1-й інстанції Харлан М.В.
Провадження № 33/817/106/25 Доповідач - Сарновський В.Я.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2025 р. суддя Тернопільського апеляційного суду Сарновський В.Я. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Сідорова В.М. на постанову Шумського районного суду Тернопільської області від 23 січня 2025 року,-

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.

Згідно постанови, ОСОБА_1 , 02.08.2024 р., о 12.05 год., в м. Шумськ по вул. Богдана Хмельницького, в напрямку вул. Українська керував автомобілем марки «Фіат Скудо», д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: відчувався різкий запах вживання алкоголю із порожнини рота, почервоніння обличчя та тремтіння пальців рук. На місці зупинки водієві було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння зі згоди водія, за допомогою газоаналізатора «Drager 6820 ARLK 0005», проба позитивна 1.16 проміле. ОСОБА_1 від проходження медичного освідування в КНП «Шумська міська лікарня» відмовився. Таким чином ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - адвокат Сідоров В.М. просить скасувати постанову Шумського районного суду Тернопільської області від 23 січня 2025 року, а провадження у справі закрити. Свої вимоги мотивує тим, що :

в матеріалах справи немає достатніх доказів, які б свідчили, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом;

в ОСОБА_1 були відсутні ознаки алкогольного сп`яніння;

зміна протоколу про адміністративне правопорушення який був складений за п. 2.9.а ПДР, а потім без обґрунтованих підстав змінений на п. 2.5 ПДР після його направлення на дооформлення, є порушенням інструкції, законодавства та постанови Пленуму Верховного Суду України;

постанова про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за п. 2.5 ПДР є юридично помилковою, оскільки ОСОБА_1 не відмовився від проходження огляду на місці зупинки, а пройшов тест за допомогою газоаналізатора.

Заслухавши доводи захисника Сідорова В.М., який просив проводити розгляд у відсутності ОСОБА_1 і задовольнити апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог статей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винуватості ОСОБА_1 в порушенні правил дорожнього руху.

Як вбачається зі змісту оскарженої постанови, судом першої інстанції належним чином перевірені всі обставини справи, які досліджені всебічно, повно та об`єктивно, висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчинені правопорушень ґрунтуються на матеріалах справи.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується даними, які містяться в: протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №106740 від 02 серпня 2024 року; направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 02 серпня 2024 року; свідоцтві про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки газоаналізатор Alcotest 6820 № ARLK-0005. Чинне до 02 липня 2025 року; копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2738499 від 02 серпня 2024 року; долучених до матеріалів справи відеозаписах із нагрудної камери поліцейського та камери патрульного автомобіля, записаними на DVD-R диск.

Наведені в оскарженій постанові докази, на підставі яких суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 є послідовними та узгоджуються між собою.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП доведений належним чином дослідженими в судовому засіданні доказами.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів та обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається.

Твердження апелянта про те, що в матеріалах справи немає достатніх доказів, які би свідчили, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом є безпідставні, так як спростовуються сукупністю належних та допустимих доказів, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №106740 від 02 серпня 2024 року, який узгоджується із відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції, з яких вбачається, що ОСОБА_1 не заперечує факту свого керування транспортним засобом.

Крім того, даними відеозапису із нагрудних камер працівників поліції (файл VID44F-800-0016.MOV з 12:14:00 год) зафіксовано розмову працівника поліції із ОСОБА_1 з приводу того, що він керував транспортним засобом та порушив ПДР, на що останній не висловлює жодних заперечень з приводу факту керування ним транспортним засобом, та підтвердив те, що працівниками поліції надані йому докази (відеофіксація) порушення ним ПДР.

Крім наведеного, твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 транспортним засобом марки «Фіат Скудо», д.н.з. НОМЕР_1 не керував, спростовуються копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього рух, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2738499 від 02 серпня 2024 року, зі змісту якої слідує, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП (а.с.3).

Відомостей про скасування вказаної постанови в апеляційній скарзі не вказано і доказів такого апеляційному суду не надано, а тому слід вважати, що ця постанова не скасована і набрала законної сили.

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги твердження апеляційної скарги про те, що у ОСОБА_1 були відсутні ознаки алкогольного сп`яніння, оскільки відповідно до п.2 розділу 1 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких саме у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. З наявних у справі відеозаписів видно, що працівник поліції оголошував ОСОБА_1 виявлені ознаки сп`яніння, які стали причиною направлення на відповідний огляд (файл VID44F-800-0016.MOV з 12:14:30 год).

Окрім цього, ознаки алкогольного сп`яніння (запах спиртного із порожнини рота, почервоніння обличчя та тремтіння пальців рук), які були визначені поліцейським підставою для направлення на огляд на стан сп`яніння зафіксовані в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.5).

Доводи апеляційної скарги про те, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за п. 2.5 ПДР є юридично помилковою, оскільки ОСОБА_1 не відмовився від проходження огляду на місці зупинки, а пройшов тест за допомогою газоаналізатора, суд апеляційної інстанції оцінює критично з огляду на наступне.

Так, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При цьому, підстави вважати, що працівниками поліції було невірно складено відносно ОСОБА_1 протоколу за порушення останнім саме п. 2.5 ПДР в даному випадку відсутні, оскільки ОСОБА_1 з результатами його огляду на стан сп`яніння, який було проведено на місці зупинки транспортного засобу поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів не погодився, а тому результат цього огляду не дає можливості вважати стан сп`яніння установленим, а тому згідно вимог ст.266 КУпАП останньому було запропоновано пройти відповідний огляд у медичному закладі, від чого він відмовився.

Твердження захисника про те, що зміна протоколу про адміністративне правопорушення в частині кваліфікації дій ОСОБА_1 з п. 2.9.а ПДР на п. 2.5 ПДР після його направлення судом на дооформлення, є порушенням інструкції, законодавства та постанови Пленуму Верховного Суду України, було предметом дослідження суду першої інстанції і в оскарженій постанові суду отримало належну правову оцінку, з якою суд апеляційної інстанції погоджується.

Таким чином, в ході апеляційного розгляду не встановлено обставин, які би ставили під сумнів правильність висновків суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

За наведених обставин, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Сідорова В.М. залишити без задоволення, а постанову Шумського районного суду Тернопільської області від 23 січня 2025 року відносно ОСОБА_1 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя