Номер провадження: 33/813/487/25
Головуючий у першій інстанції Борщов І. О.
Доповідач Котелевський Р. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Тьосової Я.В.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Київського районного суду м. Одеси від 18.12.2024 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

встановив:

Оскарженою постановою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, та стягнуто судовий збір 605,60 грн.

Згідно з оскарженою постановою, водій ОСОБА_1 , 23.10.2024 року, близько о 08:36, навпроти буд.14 по пр.Небесної Сотні (Маршала Жукова) в м. Одесі, керував транспортним засобом «Volkswagen Passat» державний знак НОМЕР_1 , перебуваючи з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає обстановці, неприродня блідість. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 «Правил дорожнього руху України».

Не погоджуючись із постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність постанови, стверджує про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, не врахування доказів, які мали суттєве значення для прийняття рішення по справі, просить скасувати постанову та прийняти нову, якою провадження по справі закрити на підставі ч.1 ст. 247 КУпАП, уз в`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Мотивуючи вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує, що суддя місцевого суду безпідставно притягнув його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, не врахував той факт, що після дзвінка правознавцю, ним було зроблено заяву поліцейському про намір проїхати до медичного закладу для проходження відповідного огляду; судом не враховано наявність на місці зупинки співробітників ТЦК; не досліджено запис на наявність у нього ознак наркотичного сп`яніння та оскаржуване рішення не містить висновків щодо безперервності та повного відеозапису, тому його не можна вважати належним та допустимим доказом по справі.

ОСОБА_1 стверджує, що місцевим судом не враховано суттєві порушення норм КУпАП, допущені працівниками поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно нього. Працівниками поліції, після складання протоколу, він не був відсторонений від керування транспортним засобом, що свідчить про відсутність підстав вважати, що він перебував у стані будь-якого сп`яніння.

Також ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки він не був присутній під час розгляду справи в місцевому суді, копію постанови від 18.12.2024 року отримав у поштовому відділенні 08.01.2025 року.

Заслухавши пояснення апелянта; перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та долучені до скарги докази; суд приходить до висновку про таке.

Що стосується клопотання поновлення строку на апеляційне оскарження, судом встановлено наступне

Згідно положень ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, або якщо відмовлено у його поновленні.

Як вбачається з матеріалів судової справи, ОСОБА_1 не був присутнім у судовому засіданні місцевого суду, копію постанови отримав 08.01.2025 року, а 17.01.2025 подав апеляційну скаргу.

Враховуючи наведені обставини, з метою забезпечення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, права на доступ до правосуддя, апеляційний суд вважає за необхідне поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність оскарженої постанови, апеляційним судом встановлено таке.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Апеляційний суд визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості постанови місцевого суду, оскільки рішення прийняте з недотриманням вимог діючого КУпАП, за результатами неповного дослідження доказів, та без врахування положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини.

Так, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України №475/97-ВР від 17.07.1997 року; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 року.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), застосовуючи критерій суворості покарання за вчинення адміністративного правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, відносить адміністративні правопорушення до кримінально-правової сфери з усіма гарантіями ст. 6 Конвенції.

Разом з цим, і інші адміністративні правопорушення можуть підпадати під сферу дії кримінально-правового аспекту статті 6 Конвенції. Зокрема це порушення правил дорожнього руху (позбавлення права управління - Рішення ЄСПЛ «Лутц проти Німеччини» від 25.08.1987 року; Рішення ЄСПЛ «Маліге (Malige) проти Франції» від 23.09.1998 року).

ЄСПЛ дійшов висновку, що стаття 6 Конвенції не може застосовуватися з точки зору «кримінального обвинувачення» до такої міри покарання як негайне позбавлення посвідчення водія (Комюніке Секретаря Європейського Суду з прав людини стосовно рішення у справі «Ескубе проти Бельгії»).

Отже, ЄСПЛ вирішуючи питання застосування ст. 6 Конвенції не ставить в залежність виведення з-під юрисдикції кримінальних судів певних видів правопорушень віднесених до юрисдикції інших органів, посадових осіб.

Виходить, що у справах про адміністративні правопорушення на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, - особа, щодо якої розглядається справа та потерпілий, додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та долучені докази, а також переглянувши відеозапис з нагрудних камер працівників патрульної поліції, апеляційний суд дійшов висновку, що під час розгляду даної справи суду першої інстанції слід було керуватися в тому числі й Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини. Однак, вимоги КУпАП та практики ЄСПЛ під час розгляду справи в суді першої інстанції виконані не були, внаслідок чого поза увагою судді залишилися обставини, які мали суттєве значення для правильного вирішення даної справи.

Відповідно до оскарженої постанови місцевого суду, ОСОБА_1 визнаний винуватим та притягнутий до адміністративної відповідальності як особа, яка відмовилась від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР.

Згідно п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст.266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735 (далі Інструкція) та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 №1103 (далі - Порядок).

Ці нормативно-правові акти передбачають два види огляду: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу і лікарем в закладі охорони здоров`я.

Згідно з пунктом 12 Інструкції у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Відповідно до норм ч.2 ст.266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Аналогічні положення містить і згадана вище Інструкція.

Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив матеріали судової справи, не надав оцінки відеозапису з нагрудних камер поліцейських, та дійшов хибного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП.

Так, протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 складено на місці події, що підтверджується відеозаписами з нагрудних камер поліцейських, які долучені до протоколу.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 повідомив, що в означені в протоколі дату та час, його дійсно зупинили співробітники поліції за порушення правил дорожнього руху. Під час оформлення протоколу за вказане порушення, працівники поліції викликали співробітників ТЦК та СП, які мали намір вручити йому повістку від отримання якої він відмовився, тому працівники ТЦК та СП залишили місце події. Після цього, співробітник поліції повідомив йому про наявність у нього ознак наркотичного сп`яніння та запропонував проїхати до медичного закладу для проведення відповідного огляду. На вказану пропозицію він не відмовився, а сказав що йому потрібно проконсультуватися з адвокатом. Після чого співробітник поліції повідомив, що пройшло багато часу та сказав що починає складати протокол. Після спілкування по телефону з адвокатом, ОСОБА_1 заявив поліцейським про свою згоду проїхати до медичного закладу, проте співробітник поліції повідомив, що завершує складати протокол.

Зазначені пояснення ОСОБА_1 узгоджуються з обставинами події, які зафіксовані на нагрудну камеру поліцейських.

З переглянутих судом відеозаписів просліджується чітка послідовність подій, які відбувались 23.10.2024 року на пр. Небесної Сотні, навпроти будинку №14 в м. Одесі.

Зокрема, на відеозаписах зафіксовано те, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції за порушення правил дорожнього руху, за що на нього був складений відповідний протокол. Далі поліцейські викликали представників ТЦК та СП, які поспілкувавшись з ОСОБА_1 , залишили місце події. Лише після цього, за сплином тривалого часу, поліцейські заявили ОСОБА_1 про те, що вони вбачають у водія ознаки наркотичного сп`яніння, та запропонували йому пройти медичний огляд в закладі охорони здоров`я. ОСОБА_1 тривалий час намагався з`ясувати у працівників поліції, з яких критеріїв вони виходять стверджуючи про те, що в нього є ознаки наркотичного сп`яніння, на що поліцейські декілька разів пропонували йому пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі. При цьому, ОСОБА_1 продовжував з`ясовувати у поліцейських причини висунення вимоги щодо проведення медичного огляду, запитував в якому медичному закладі він повинен пройти огляд та одночасно просив надати йому можливість проконсультуватися із захисником та здійснював телефонні дзвінки. Вказані дії ОСОБА_1 співробітником поліції були розцінені як відмова від проведення медичного огляду, про що поліцейські повідомили водію. При цьому, згідно відеозапису, ОСОБА_1 до складання протоколу, фактично не висловлював відмови в проходженні медичного огляду та більш того, після спілкування по телефону, заявив поліцейським, що готовий проїхати до медичного закладу. Однак працівники поліції повідомили ОСОБА_1 , що вони сприйняли його поведінку, як відмову та вже складають протокол про адміністративне правопорушення.

На переконання апеляційного суду, вказані дії поліцейський не відповідають вимогам Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735) та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду (затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року №1103), оскільки не отримавши від водія відмову від проведення медичного огляду та не склавши протокол про адміністративне правопорушення, працівники поліції повинні були доставити водія до медичного закладу.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що дослідженні відеозаписи не містять беззаперечних відомостей про зафіксований факт відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

За викладених обставин, апеляційний суд вважає, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять беззаперечних та достатніх доказів на підтвердження факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку в медичному закладі за викладених в протоколі обставин.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що обов`язок збирання доказів у справах про адміністративні правопорушення покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.

Розглядаючи дану справу, апеляційний суд враховує практику ЄСПЛ, зокрема у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav.Russia», рішення від 30.05.2013, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelinv.Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016), в яких Суд, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

За наведених обставин, враховуючи пояснення ОСОБА_1 та зміст відеозаписів обставин події, які долучені до справи, а також відсутність інших належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому порядку в медичному закладі, за викладених в протоколі про адміністративне правопорушення обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для кваліфікації дій ОСОБА_1 , як порушення водієм вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України, а саме як відмову водія від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість прийнятого місцевим судом рішення про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження по справі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, постанова суду першої інстанції, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, підлягає скасуванню із закриттям провадження по справі, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

Задовольнити клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження та поновити строк на апеляційне оскарження постанови.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Київського районного суду м. Одеси від 18.12.2024 року, якою ОСОБА_1 визнаний винуватим за ч.1 ст.130 КУпАП скасувати, а провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно нього за ч.1 ст.130 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення й оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський