КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 33/824/1371/2025
Головуючий в суді І інстанції Букіна О.М.
Доповідач в суді ІІ інстанції Кашперська Т.Ц.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 лютого 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Кашперської Т.Ц., за участю секретаря Діденка А.С., з участю захисника Крижанівського Валерія Валерійовича (в режимі відеоконференції), представника Київської митниці Держмитслужби Панькіна Дмитра Валерійовича, розглянувши клопотання захисника Крижанівського Валерія Валерійовича про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним в порушенні митних правил та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 483 МК України,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2020 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 Митного Кодексу України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 295 694,55 гривні з конфіскацією безпосередніх предметів порушення митних правил.

Суд першої інстанції визнав доведеним факт зазначення у митній декларації CN 22 № RJ030537756UA ОСОБА_1 недостовірних відомостей щодо найменування та кількості товару, і зазначив, що вчинення порушення митних правил передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України повністю підтверджене в ході розгляду справи.

Не погоджуючись з даною постановою, захисник Крижанівський В.В. в інтересах ОСОБА_1 22 січня 2025 року подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк апеляційного оскарження, пропущений з поважних причин, скасувати постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, без накладення адміністративного стягнення у зв`язку з визнанням санкції ч. 1 ст. 483 МК України неконституційною на підставі рішення Конституційного Суду України від 05 липня 2023 року.

Обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилався на ч. 6 ст. 161 КАС України та правові висновки Верховного Суду від 27 квітня 2023 року в справі № 520/18079/21, вказував, що усталеною є практика Верховного Суду, що при вирішенні питання про поновлення строку, в межах кожної конкретної справи, суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку з тривалістю строку, який пропущено, поведінкою сторони протягом цього строку, діями, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності.

Зазначав, що під час розгляду справи 02 жовтня 2020 року ОСОБА_1 свою вину визнав, однак судом не було повідомлено його про розмір адміністративного стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 295 694,55 грн., тобто ОСОБА_1 судом не було оголошено постанову, а лише повідомлено про його винуватість. Також ОСОБА_1 не було повідомлено і він не міг припустити, що розмір адміністративного стягнення у вигляді штрафу на користь держави може суттєво відрізнятися від вартості вилученого товару згідно протоколу про порушення митних правил № 0960/10000/20 від 07 травня 2020 року, яка становила 4 685,25 грн. Вартість вилученого майна в протоколі про порушення митних правил та в постанові суду від 02 жовтня 2020 року відрізняється в 63 рази, про що його не було повідомлено.

Вказував, що з тексту постанови Солом`янського районного суду міста Києва вбачається, що її було прийнято 31 липня 2020 року, що не відповідає встановленим обставинам. При цьому вказана постанова була надіслана для оприлюднення до ЄДРСР 19 жовтня 2020 року, зареєстрована 20 жовтня 2020 року, а надання загального доступу забезпечено 21 жовтня 2020 року.

Посилався на зміст ч. 2 ст. 294 КУпАП, вказував, що постанова 02 жовтня 2020 року не була внесена, а лише формально було повідомлено судом про винуватість особи без зазначення розміру адміністративного стягнення, про що свідчить постанова, надіслана для оприлюднення до ЄДРСР 19 жовтня 2020 року, зареєстрована 20 жовтня 2020 року, а надання загального доступу забезпечено 21 жовтня 2020 року.

Посилався на ч. 2 ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень», якою передбачено, що судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення та підписання, вказував, що якщо постанова Солом`янського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2020 року надіслана для оприлюднення до ЄДРСР 19 жовтня 2020 року, а згідно закону підлягають оприлюдненню не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання, то така постанова була виготовлена лише 18 жовтня 2020 року.

Зазначив, що оприлюднення постанови Солом`янського районного суду міста Києва в ЄДРСР лише 21 жовтня 2020 року позбавило можливості ОСОБА_1 вчасно оскаржити дану постанову, а саме протягом 10 днів з дня винесення постанови, оскільки формально суд вказав про її внесення 02 жовтня 2020 року.

Зауважував, що отримав повний текст постанови лише 25 травня 2021 року, звернувшись до суду першої інстанції, коли йому повідомили про розмір адміністративного стягнення з виконавчої служби, тому 31 травня 2021 року він подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження.

Зазначив, що Солом`янським районним судом міста Києва всупереч вимогам законодавства було направлено справу для розгляду до Київського апеляційного суду лише 01 серпня 2024 року, тобто через 3 роки 2 місяці 1 день, що грубо порушує вимоги ст. 294 КУпАП та принцип розумності строку розгляду справи.

Вказував, що ОСОБА_1 у м. Києві не проживає, на домашню адресу копія постанови не надходила.

Оскільки ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, чекав розгляду справи апеляційним судом, отже строк розгляду даного клопотання слід вважати поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження.

Також строк звернення до суду пропущено в зв`язку з введенням воєнного стану на території України.

При вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, суд не перевіряє доводи щодо законності, обґрунтованості та справедливості оскаржуваного рішення, оскільки така оцінка може бути дана судом тільки в результаті розгляду апеляційної скарги по суті.

Розглянувши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, заслухавши думку учасників справи, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Дана норма визначає строк, з якого починає обраховуватись десятиденний строк на апеляційне оскарження, тобто з наступного дня після винесення постанови.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» (974_256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи є підстави для поновлення строків для оскарження, які виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява N 3236/03).

Також, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії»).

На осіб, які беруть участь у справі, також покладається обов`язок не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду буде порушувати законні права та інтереси сторін і суперечити принципу (правової визначеності) права на справедливий суд, що закріплене в ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, та згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України. (п. 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» заява № 32053/13).

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувану постанову було проголошено 02 жовтня 2020 року. Строк на апеляційне оскарження обраховується з наступного дня після винесення постанови, а тому останнім днем на апеляційне оскарження постанови є 12 жовтня 2020 року. Апеляційна скарга подана 22 січня 2025 року. ОСОБА_1 був присутній в судовому засіданні, також, відповідно до змісту оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 в судовому засіданні вину у вчиненні правопорушення визнав та просив суд першої інстанції не застосовувати відносно нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Також 02 жовтня 2020 року ОСОБА_1 був присутній при оголошенні постанови відносно нього, про що свідчить розписка (а. с. 73).

Вказані обставини у їй сукупності свідчить про те, що ОСОБА_1 був обізнаний про розгляд справи Солом`янським районним судом м. Києва, винесення судом постанови, результати розгляду справи та строки оскарження постанови - десять днів з дня її винесення.

З огляду на вищезазначені обставини і обізнаність з результатами розгляду справи ОСОБА_1 та/або його захисник Крижанівський В.В. мали можливість подати апеляційну скаргу в межах десятиденного строку з дня її отримання, однак допустили нічим не обґрунтоване зволікання до 22 січня 2025 року.

Апеляційний суд враховує, що вперше апеляційну скаргу на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2020 року ОСОБА_1 подав 31 травня 2021 року та просив поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що повний текст постанови він отримав 25 травня 2021 року, звернувшись до суду першої інстанції.

Постановою Київського апеляційного суду від 12 грудня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Солом`янського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2020 року та повернуто апеляційну скаргу апелянту.

При цьому в постанові Київського апеляційного суду від 12 грудня 2024 року надано оцінку доводам ОСОБА_1 в частині часу фактичного отримання копії постанови, та додатково звернуто увагу, що оскаржувана постанова була прийнята судом 02 жовтня 2020 року, забезпечено надання загального доступу в ЄДРСР 21 жовтня 2020 року, однак ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу лише 31 травня 2021 року.

Розглядаючи клопотання захисника Крижанівського В.В. від 22 січня 2025 року про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд наголошує, що положення ст. 294 КУпАП пов`язують обчислення строку на оскарження з днем винесення постанови, а не з днем отримання її повного тексту або оприлюднення у ЄДРСР, а відтак, посилання на дату ознайомлення зі змістом постанови, отримання копії оскаржуваної постанови або її оприлюднення у ЄДРСР не може бути достатньою підставою для поновлення строку на її оскарження.

Доводи захисника, що оскільки постанова Солом`янського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2020 року надіслана для оприлюднення до ЄДРСР 19 жовтня 2020 року, а згідно закону підлягають оприлюдненню не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання, то така постанова була виготовлена лише 18 жовтня 2020 року, є нічим не підтвердженими припущеннями та відхиляються апеляційним судом як безпідставні.

Крім того, дані доводи спростовуються розпискою самого ОСОБА_1 про його присутність при оголошенні постанови від 02 жовтня 2020 року на а. с. 73.

Апеляційний суд також не може погодитися з доводами захисника, що судом першої інстанції не було повідомлено ОСОБА_1 про розмір адміністративного стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 295 694,55 грн., а лише повідомлено про його винуватість, не оголошуючи зміст самої постанови, також ОСОБА_1 не було повідомлено і він не міг припустити, що розмір адміністративного стягнення у вигляді штрафу на користь держави може суттєво відрізнятися від вартості вилученого товару згідно протоколу про порушення митних правил № 0960/10000/20 від 07 травня 2020 року, яка становила 4 685,25 грн.

Надуманість зазначених доводів також підтверджується тим, що про вказані обставини ОСОБА_1 не повідомляв взагалі під час подання апеляційної скарги 31 травня 2021 року, і зазначив лише при повторному апеляційному оскарженні 22 січня 2025 року.

Апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи захисника, що з тексту постанови Солом`янського районного суду міста Києва вбачається, що її було прийнято 31 липня 2020 року, що не відповідає встановленим обставинам, зважаючи на наявність в матеріалах справи постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2024 року, якою виправлено описку в постанові Солом`янського районного суду міста Києва, шляхом зазначення правильної дати ухвалення постанови 02 жовтня 2020 року замість помилково вказаної 31 липня 2020 року (а.с. 108).

Доводи захисника Крижанівського В.В., що Солом`янським районним судом міста Києва всупереч вимогам законодавства було направлено справу для розгляду до Київського апеляційного суду лише 01 серпня 2024 року, тобто через 3 роки 2 місяці 1 день, що грубо порушує вимоги ст. 294 КУпАП та принцип розумності строку розгляду справи, не впливають на необхідність дотримання особою, яка притягається до адміністративної відповідності, процесуальних строків для подання апеляційної скарги, передбачених ст. 294 КУпАП, і не є самі по собі поважною підставою для поновлення пропущеного строку.

Доводи захисника Крижанівського В.В., що строк звернення до суду пропущено в зв`язку з введенням воєнного стану на території України, є неспроможними, оскільки постанову Солом`янського районного суду м. Києва прийнято 02 жовтня 2020 року, вперше апеляційну скаргу подано 31 травня 2021 року, воєнний стан введено із 05:30 24 лютого 2022 року відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», в подальшому постановою Київського апеляційного суду від 12 грудня 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження та повернуто апеляційну скаргу апелянту.

Лише після цього, дочекавшись результатів розгляду Київським апеляційним судом попередньої апеляційної скарги, 10 січня 2025 року захисником Крижанівським В.В. подано нову апеляційну скаргу на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2020 року, яка була повернута заявнику без розгляду постановою Київського апеляційного суду від 20 січня 2025 року в зв`язку з відсутністю документів, які посвідчують повноваження адвоката як захисника, і 22 січня 2025 року подано апеляційну скаргу повторно.

Таким чином, як нові, так і повторно наведені в клопотанні захисника Крижанівського В.В. про поновлення строку на апеляційне оскарження доводи не містять посилань на обставини, які б унеможливлювали звернення з апеляційною скаргою у визначений законом строк.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що захисником Крижанівським В.В. подано апеляційну скаргу із пропуском строку, визначеного ст. 294 КУпАП, підстав для його поновлення не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в :

Відмовити захиснику Крижанівському Валерію Валерійовичу в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним в порушенні митних правил та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 483 МК України.

Повернути апеляційну скаргу особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кашперська Т.Ц.