П О С Т А Н О В А

іменем України

24 лютого 2025 року м. Зміїв

Суддя Зміївського районного суду Харківської області Овдієнко В. В.

розглянувши матеріали, які надійшли 27.12.2024 від відділу поліції № 2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 , проживає в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , відомості про притягнення до адміністративної відповідальності відсутні,

за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

у с т а н о в и в:

18 грудня 2024 року о 12:00 годині в м. Змієві Чугуївського району Харківської області по вул. Харківській, 11, ОСОБА_1 керував власним автомобілем Jeep Compass, реєстраційний номер НОМЕР_3 , та був зупинений працівниками поліції, які виявили у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, порушення координації рухів) та вимагали від нього проходження огляду на стан сп`яніння.

На вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху, яким передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

27.12.2024 матеріал надійшов до суду. Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи для розгляду матеріалу визначено суддю Овдієнка В. В.

Розгляд матеріалів призначено на 17.01.2025.

17.01.2025 розгляд справи відкладено на 24.02.2025 за клопотаннями захисника - адвоката Дмитренко І. Б.

24.02.2025 захисник ОСОБА_2 через систему "Електронний суд" подала заперечення на протокол про адміністративне правопорушення, в яких просила закрити провадження у справі, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. У разі, якщо суд дійде висновку про необхідність притягнення ОСОБА_1 до відповідальності, просила призначити більш м`яке покарання - накласти штраф без позбавлення права керування транспортними засобами.

На обґрунтування заперечень зазначено, що протокол про адміністративне правопорушення, наявний у матеріалах справи, не відповідає формі протоколу, яка затверджена у додатку 1 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена Наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395.

ОСОБА_1 з 01.03.2022 проходить військову службу в лавах Збройних Сил України. З 13.12.2024 ОСОБА_1 у складі військової частини НОМЕР_1 перебуває безпосередньо у зоні ведення бойових дій та бере участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з російською військовою агресією проти України.

Отже, щодо військовослужбовців діє спеціальний порядок їх огляду на стан сп`яніння, визначений приписами ст. 266-1 КУпАП.

Установлений законом спеціальний порядок огляду військовослужбовця на стан сп`яніння працівниками поліції не був дотриманий. Тому вся процедура що стосується направлення на огляд, яка застосована до ОСОБА_1 відповідно до ч. 9 ст. 266-1 КУпАП є недійсною. Навіть у разі огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, результати огляду були б недопустимими доказами, оскільки були б отримані всупереч умовам і порядку, встановленим законом. Застосування цієї процедури починається з моменту встановлення, що особа є військовослужбовцем. Про те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем працівникам поліції було відомо, що зафіксовано у протоколі серії ЕПР1 №199412.

При цьому, згода чи незгода військовослужбовця пройти огляд чи його фактичне проходження значення не має, оскільки норма ст. 266-1 КУпАП має імперативний характер, описує випадки і процедуру огляду військовослужбовців (якщо є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях (за кермом, зокрема) і адресована службовим особам, які повинні провести такий огляд з дотриманням визначеної процесуальної форми.

Вважала, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення.

Також, просила врахувати, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, обіймає посаду старшого офіцера юридичної служби військової частини НОМЕР_1 та для належного виконання обов`язків військової служби потребує наявності водійського посвідчення, і відповідно до ст. 69 КК України, просила призначити покарання більш м`яке, ніж передбачене законом.

Особа, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисник Дмитренко І. Б. на судовий розгляд, призначений 24.02.2025 матеріалу не з`явилися, заяв про відкладення судового розгляду не подавали.

Відповідно до статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, неприбуття в судове засідання особи, що притягується до відповідальності за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не перешкоджає судовому розгляду справи за його відсутності.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутньою на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки здійснення прав, гарантованих статтею 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

Практика Європейського суду з прав людини, у своїх рішеннях, вказує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Так, у рішенні Європейського Суду з прав людини "Пономарьов проти України" від 03 квітня 2008 року зазначено, що "сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження".

Стосовно справи про адміністративне правопорушення розумність таких інтервалів часу обумовлюється положеннями статей 38, 277 Кодексу України про адміністративні правопорушення, де зазначено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи, а строк для накладення адміністративного стягнення обмежується одним роком з дня його вчинення.

З урахуванням викладеного, а також враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суддя дійшов висновку про наявність підстав для розгляду справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення, враховуючи, що захисником Дмитренко І. Б. сформовано правову позицію щодо цієї справи.

Дослідивши матеріали справи, доводи захисника, викладенні в запереченні на протокол, дійшов наступного.

Так, даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 199412 від 18.12.2024 підтверджуються викладені зазначені вище обставини правопорушення, а в ньому міститься підпис особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 . Будь-які заперечення до протоколу відсутні (а. с. 1).

Зміст протоколу та викладені в ньому обставини відповідають положенням Додатку 1 до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (пункт 1 розділу IІ).

Частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 2 та 3 статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Відповідно до пункту 27 постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23.12.2005 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" судам слід ураховувати, що відповідальність за ст. 130 КпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника, який проводять згідно з Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів.

Відповідно до пунктів 2, 3, 6, 7 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України від 09.11.2015 № 1452/735, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно до пунктів 1-5 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України від 09.11.2015 № 1452/735, за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Огляд на стан алкогольного сп`яніння водія транспортного засобу здійснюється поліцейськими, які мають спеціальні звання.

Поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції.

Перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

В рішенні по справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху ОСОБА_1 як особа, що керувала транспортним засобом, повинен був на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, однак цього обов`язку не виконав, що є підставою для відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 18.12.2024, ОСОБА_1 відмовився від проходження такого огляду в КНП "Зміївська ЦРЛ" (а. с. 2).

Даними постанови ВП № 2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області від 18.12.2024 підтверджується, що ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки того ж дня ОСОБА_1 керував транспортним засобом зі спущеним переднім лівим колесом, не мав при собі свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та посвідчення водія відповідної категорії (а. с. 4).

Відомості щодо оскарження такої постанови матеріали справи не містять.

Даними результатів відеофіксації на диску, підтверджуються відомості про керування транспортним засобом ОСОБА_1 зі спущеним переднім лівим колесом, обстановку на місці зупинки транспортного засобу, а саме факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі (а. с. 5).

Самі ж обставини, що зафіксовані на відеозаписі, не спростовані захисником, а також і повністю узгоджуються з відомостями, встановленими під час судового розгляду.

Таким чином, заперечення щодо винуватості ОСОБА_1 у правопорушенні, передбаченому частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення оцінюються критично, як обраний спосіб захисту, що спростовується сукупністю зазначених вище, досліджених під час судового розгляду доказів, які є належними, допустимими, достовірними, а в сукупності - достатніми для висновку, щодо його винуватості у вказаному правопорушенні.

За таких обставин, дослідивши та оцінивши зазначені вище докази, в діях ОСОБА_1 вбачаю склад відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за що передбачено відповідальність частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Посилання захисника на положення статті 266-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення є безпідставними, з огляду на таке.

Так, частина 1 вказаної статті передбачає загальне правило, згідно з яким військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів, а також військовослужбовці Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Ця норма є загальною і не передбачає, хто саме має право проводити відповідний огляд.

Частина друга цієї статті врегульовує, щодо військовослужбовців Збройних Сил України порядок огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у тих випадках, коли є підстави вважати, що вони у такому стані виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин. У цих випадках огляд проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.

У частині третій цієї ж статті передбачено, що огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовослужбовців Збройних Сил України проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів, у тих випадках, коли є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях.

Отже, в частинах 2 та 3 статті 266-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення міститься перелік випадків, у яких огляд військовослужбовців на стан алкогольного сп`яніння уповноважені здійснювати лише представники військової влади.

Разом з тим, цей перелік не передбачає випадків керування транспортним засобом особою, яка є військовослужбовцем, однак під час керування транспортним засобом не виконує обов`язки військової служби та не перебуває на території військової частини.

З цього слідує, що до випадків, якщо особа, яка є військовослужбовцем, однак під час керування транспортним засобом не виконує обов`язки військової служби та не перебуває на території військової частини, мають застосовуватися правила статті статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Щодо призначення покарання більш м`якого, ніж передбачене законом, суддя зазначає, що під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя не має дискреційних повноважень щодо обрання виду і розміру стягнення, яке безальтернативно передбачене санкцією ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення і виді штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Враховуючи конкретні обставини правопорушення, дійшов висновку, що до ОСОБА_1 належить застосувати стягнення, передбачене санкцією частини 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, а також, відповідно до статті 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, пункту 5 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір", стягнути з нього судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись статтями 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в:

До ОСОБА_1 застосувати за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) грн 00 коп., які перерахувати на р/р UA0020001, отримувач коштів ГУК Харківська обл./ 21081300, , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету: 21081300, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Строк сплати штрафу не пізніш як через 15 днів з дня отримання копії постанови. У разі несплати штрафу у вказаний строк особою, яку притягнуто до відповідальності, у порядку примусового виконання постанови стягується подвійний розмір штрафу.

Стягнути з ОСОБА_1 до Державного бюджету України (стягувачем є Державна судова адміністрація України) судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп., які перерахувати на р/р UA0026001, отримувач коштів ГУК у м. Києві / м. Київ / 22030106, , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету: 22030106.

На постанову може бути подана апеляція до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова підлягає зверненню до виконання протягом трьох місяців з дня винесення, а при оскарженні постанови, вона підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення.

Суддя: В. В. Овдієнко