Справа № 477/56/25 Провадження № 3/477/198/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2025 р. м. Миколаїв

Суддя Жовтневого районного суду Миколаївської області Полішко В.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з відділення поліції №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області, про притягнення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого: АДРЕСА_1 , непрацюючого, паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Жовтневим РВ УМВС України в Миколаївській області 24 березня 2010 року,

до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 173-2 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

14 січня 2025 року на адресу суду надійшла справа про адміністративне правопорушення №477/56/25 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 173-2 КУпАП.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 20 грудня 2024 року, серії ВАД, № 606061, 20 грудня 2024 року близько 10-00 години ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив сварку відносно своєї матері ОСОБА_2 , під час якої висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, чим вчинив насилля в сім`ї психологічного характеру.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за частиною 1 статті 173-2 КУпАП.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи судом повідомлений своєчасно. Будь-яких заяв, чи клопотань до суду не надходило.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, була присутня при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, повідомлена про розгляд справи Жовтневим районним судом Миколаївської області.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вжити заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Відповідно до статті 268 КУпАП явка особи при розгляді цієї справи не визначена як обов`язкова.

З огляду на вказане, вважаю за можливе розглянути справу за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

В судовому засіданні були досліджені матеріали справи, а саме: заяву ОСОБА_2 до відділення поліції №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області про прийняття заходів до її сина ОСОБА_1 , який систематично вживає алкогольні напої та висловлюється на її адресу нецензурною лайкою; письмові пояснення потерпілої від 20 грудня 2024 року, які узгоджуються зі змістом її заяви до ВП №4 МРУП ГУНП в Миколаївській області від 20 грудня 2024 року; письмові пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, в яких вказав, що 20 грудня 2024 року перебував за місцем проживання, де вживав алкогольні напої. У нього з матір`ю виник конфлікт, в ході якого ображав її нецензурною лайкою.

До матеріалів справи долучений бланк термінового заборонного припису, який окрім підписів особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілої та інспектора поліції будь-яких інших відомостей не містить, а тому не може бути прийнятий судом в якості доказу винуватості.

Крім цього, працівниками поліції, для кваліфікації дій правопорушника не здійснено будь яких заходів по встановленню осіб, як правопорушника так і потерпілої, їх взаємовідносини та місця проживання, що є необхідним для кваліфікації дій за ст. 173-2 КУпАП.

Складені органами поліції форма оцінки ризиків та заборонний припис носять формальний характер і не мають доказового значення за справою.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 252 КУпАП України визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Диспозиція частини 1 статті 173-2 КУпАП передбачає вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, встановлені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» У цьому Законі визначені такі поняття як «кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі» та «особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі». Закон передбачає, що одна з осіб кривдник займає активну позицію та вчиняє домашнє насильство щодо постраждалої особи, яка є жертвою цього насильства. Тобто, чітко визначені ролі кривдника та постраждалого. Разом з тим Закон не передбачає, що постраждала особа може одночасно бути кривдником особи, що вчинила домашнє насильство щодо постраждалого.

Відповідно до статті 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Як вбачається з матеріалів справи між особою, яка притягається до адміністративної відповідальності та потерпілою відбувся побутовий конфлікт з приводу вживання ОСОБА_1 спиртних напоїв, тобто через сімейні непорозуміння, що виключає статус будь-якої з цих осіб як постраждалої особи, що зазнала домашнього насильства.

З огляду на правову позицію, висловлену у постанові Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 545/744/19 (провадження № 61-13514св19) факт сварок і непорозумінь на побутовому ґрунті свідчить про наявність конфлікту між подружжям, членами сім`ї та не підтверджує факту вчинення особою, яка притягується до відповідальності, домашнього насильства.

Крім цього, з гідно з п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Особливостями ознак домашнього насильства є: наявність повторюваності; системна основа; повна влада та контроль над постраждалою особою; насильницькі дії у відносинах між близькими людьми; якщо вже є одна з форм домашнього насильства, висока ймовірність того, що й інші форми насильства можуть розвиватися.

Систематичність як ознака злочину домашнього насильства визначається як вчинення трьох або більше діянь, які пов`язані однаковими або подібними об`єктами, вчиняються в межах однієї й тієї самої форми вини та спрямовані на досягнення загального результату.

В свою чергу, матеріали справи не містять доказів системності вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності домашнього насильства щодо потерпілої.

Відповідно до вимог статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В зв`язку з чим приходжу до висновку щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного порушення, передбаченого частиною 1 статтею 173-2 КУпАП, оскільки доказів, які підтверджують вчинення ним домашнього насилля психологічного характеру суду не надані.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Керуючись статтями 247, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена через Жовтневий районний суд Миколаївської області до Миколаївського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя В.В.Полішко