ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/100/24 Головуючий в 1 інст. Новікова Н.В.
Провадження №33/807/298/25 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2025 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Шевченка О.І., розглянувши в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Шевченка О.І. на постанову судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 10 жовтня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до оскаржуваної постанови суддя суду першої інстанції встановив, що 23 грудня 2023 року, о 12-48 год. в м. Запоріжжя, Дніпровський район, по вул. Товариська, 60 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом RENAULT МЕGAN державний номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законодавством порядку за допомогою технічного приладу алкотестера Драгер 6810 за згодою водія на місці зупинки ТЗ, результат позитивний 2,39 проміле. Тест № 2658, чим порушив п. 2.9а ПДР України.

Не погоджуючись з вказаною постановою судді суду першої інстанції в частинні накладеного на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, адвокат Шевченко О.І. звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що оскаржувана постанова ухвалена судом при неповному дослідженні та без надання належної об`єктивної, справедливої оцінки всім матеріалам справи, які характеризують особу винного, а також без врахування обставин, передбачених ст. 35 КУпАП.

В обґрунтування наведено зазначив, що ОСОБА_1 не заперечує проти встановлених в судовому засіданні обставин вчиненого ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю визнає свою вину та щиро розкаюється в скоєному.

Однак на думку сторони захисту, суддя суду першої інстанції при визначенні виду та розміру стягнення формально поставився до оцінки даних, які характеризують особу винного та не врахував обставини, які пом`якшують його відповідальність. Зокрема, що після запровадження воєнного стану в Україні ОСОБА_1 у квітні 2022 року заснував благодійний фонд «Задля України», який серед іншого, сприяє обороноздатності та мобілізаційної готовності країни, розвиток міжнародної співпраці України та надає благодійну допомогу ЗСУ та ТО для здійснення обороноздатності держави. За активну волонтерську діяльність та віддану працю на потреби ЗСУ, ОСОБА_1 був нагороджений Подякою від імені командування та військовослужбовців ВЧ НОМЕР_2 , Подякою від 3-ї Окремої ОСОБА_2 , Подякою від командування та особового складу НОМЕР_3 Окремої механізованої бригади ВЧ НОМЕР_4 .

Звертає увагу на наявність в матеріалах справи клопотання Міжнародного Чеченського Батальону імені Шейха Мансура, в якому командування обґрунтовує та наголошує на необхідності наявності у ОСОБА_1 спеціального права керування транспортними засобами, для можливості отримання від нього благодійної допомоги в подальшому.

Сторона захисту вважає, що у відповідності до приписів ст. 34 КУпАП, щире каяття ОСОБА_1 та його активна волонтерська діяльність - обов`язково мають бути враховані при розгляді справи в якості обставин, що пом`якшують покарання останнього.

Зазначає, що за наявності у ОСОБА_3 загального водійського стажу 21 рік він жодного разу не керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, та ніколи не притягався до адміністративної відповідальності за аналогічні правопорушення, що свідчить про законослухняність та добросовісність водія ОСОБА_3 . Допущене ним одноразове правопорушення - є прикрим виключенням з його біографії, яке було обумовлено прагненням останнього найшвидше відремонтувати автомобіль для потреб військовослужбовців.

Разом із цим захисник вважає, що враховуючи, що перебування в стані сп`яніння є кваліфікуючою ознакою правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, вказана обставина не може бути врахована як така, що обтяжує відповідальність ОСОБА_1 . Отже, обставини, що могли обтяжити відповідальність ОСОБА_1 відповідно до ст. 35 КУпАП відсутні.

Посилається на те, що ОСОБА_1 працевлаштований в ТОВ «АіССГрупп» комерційним директором, та трудовий колектив підприємства готовий взяти останнього на поруки, що буде достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети виховного впливу та запобігання вчинення нових правопорушень із звільненням ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності у відповідності до вимог ч. 2 ст. 284 КУпАП.

У зв`язку з наведеними порушеннями, захисник просить постанову судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2024 року скасувати частково, а саме в частинні позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами, провадження в справі закрити

Разом із апеляційною скаргою, захисник звернувся з клопотанням про поновлення строку апеляційне оскарження постанови судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2024 року, посилаючись на поважність причини його пропуску.

В обґрунтування своїх доводів зазначив, що постановою Запорізького апеляційного суду від 18 листопада 2024 року, було повернуто апеляційну скаргу попередньому захиснику ОСОБА_1 адвокату Надворній О.С., яка була подана нею у встановлений ст. 294 КУпАП строк, з роз`ясненням права повторного звернення до суду апеляційної інстанції з дотриманням вимог ст. 271 КУпАП. Разом із цим, адвокат Надворна О.С. у зв`язку із воєнними діями виїхала за межі м. Запоріжжя, через що, ОСОБА_1 звернувся повторно до адвоката для виконання вимог ст. 271 КУпАП, однак на момент повторного подання скарги строки вже сплили, що знову стало підставою для повернення матеріалів справи без розгляду.

Отже, вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови судді суду першої інстанції, ним пропущений з поважних причин.

У відповідності до вимог ст. 294 КУпАП апеляційна скарга на постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.

Так, матеріали провадження не містять відомостей на спростування тверджень адвоката Шевченка О.І. щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 10 жовтня 2024 року, викладених ним у клопотання

Враховуючи наведене, суддя апеляційного суду вважає за можливе визнати причину пропуску строку поважною та поновити строк апеляційного оскарження постанови судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2024 року

У судовому засіданні апеляційного суду, адвокат Шевченко О.І. підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити. Наполягав, що суддею суду першої інстанції не враховані обставини, що пом`якшують відповідальність та не враховано благодійну діяльність ОСОБА_1 . Вважав за можливе в даному випадку, як виключення, застосувати аналогію права та не застосовувати до ОСОБА_1 додаткове стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами. Додав, що раніше ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не притягався.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити. Зазначив, що визнає свою вину в інкримінованого йому правопорушення, однак вказана подія сталася через його намагання як найшвидше доставити запчастини для ремонту автомобілів ЗСУ.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши адвоката Шевченка О.І., особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , перевіривши доводи скарги, суддя апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу у межах апеляційної скарги.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому висновок суду першої інстанції в цій частині апеляційним судом не перевіряється.

Сторона захисту не погоджується лише з накладеним на ОСОБА_1 суддею місцевого суду адміністративним стягненням та просить змінити постанову в частині накладеного адміністративного стягнення, а саме не позбавляти його права керування транспортними засобами, враховуючи те, що позбавлення його можливості керувати транспортними засобами унеможливить продовження ОСОБА_1 своєї волонтерської діяльності.

Суддя апеляційного суду приймає до уваги те, що ОСОБА_1 здійснює волонтерську діяльність, має гарну характеристику та є засновником благодійного фонду «Задля України».

Разом з цим, в контексті апеляційних вимог, суддя апеляційного суду приходить до наступних висновків.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність.

Між тим, за змістом частини 1 статті 130 КУпАП, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Із аналізу вищевказаної норми закону вбачається, що санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП не містить альтернативних видів адміністративних стягнень, а передбачає виключно адміністративне стягнення у виді штрафу поєднаного із позбавлення права керування транспортними засобами.

При цьому, в даному випадку, загальні засади призначення адміністративного стягнення, визначені ч. 1 ст. 33 КУпАП не наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, оскільки передбачено накладення стягнення у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Тобто у цій справі, з огляду на встановлену законодавством безальтернативну санкцію за ч. 1 ст. 130 КУпАП ця функція за своєю правовою природою не є дискреційною, оскільки не потребує врахування та оцінки характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від закону України про кримінальну відповідальність не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом.

При цьому, дана категорія правопорушень вчиняється водіями тільки навмисно, вчинене відноситься до грубого порушення, а водій не може не розуміти загрози для оточуючих внаслідок власної поведінки, зокрема і для осіб, яким надає допомогу з огляду на свої службові обов`язки.

У даному випадку, з огляду на положення ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права, суддя апеляційного суду вважає за потрібне звернути увагу на наступне рішення.

Так, по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Позитивні відомості стосовно особи ОСОБА_1 , який провину визнав, має позитивну характеристику, займається волонтерською діяльністю, не можуть слугувати підставою для задоволення апеляційних вимог з урахуванням встановленої законодавцем санкції, характеру вчиненого діяння та суспільної небезпеки правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 , як водій, керуючи джерелом підвищеної небезпеки в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлював, що це заборонено законом та становить небезпеку для оточуючих, проігнорував обов`язок пройти медичний огляд.

Отже, накладення судом першої інстанції адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, не лише відповідає санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП України, вимогам ст.ст. 33, 34 КУпАП України щодо загальних правил накладення стягнення, а також є співрозмірним скоєному адміністративному правопорушенню.

Законодавець не передбачає можливості призначення стягнення у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

При цьому, доводи захисника про необхідність застосування аналогії права щодо призначеного стягнення слід відхилити.

Так, дійсно при існуванні прогалин законодавства у сфері справ про адміністративні правопорушення застосовується аналогія права у межах положень кримінального процесуального законодавства, на чому і звертає увагу адвокат в судовому засіданні, проте в даному випадку адвокатом ставиться питання щодо застосування норм матеріального права, а положеннями ч. 1 ст. 130 КУпАП чітко визначений вид стягнення.

Отже, наведені доводи адвоката про призначення ОСОБА_1 стягнення без позбавлення права керування транспортним засобом не відповідають вимогам Закону.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду,-

П О С Т А Н О В И В:

Поновити адвокату Шевченку Олександру Ігоровичу, який діє в інтересах ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2024 року.

Апеляційну скаргу адвоката Шевченка Олександра Ігоровича, подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2024 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 334/100/24