Справа № 366/322/25
Провадження № 3/366/395/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2025 с-ще Іванків

Суддя Іванківського районного суду Київської області Слободян Н.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від відділення поліції № 1 (с-ща Іванків) Вишгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИЛА:

1. Формулювання суті правопорушення, визнаного суддею недоведеним.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 234535 від 30.01.2025, по суті правопорушення зазначено таке:

30.01.2025 року о 21 год. 00 хв. в с-щі Іванків по вул. 8-го Березня ОСОБА_1 керувала ТЗ ЗАЗ 110307-42 н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушена координація рухів). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовилась, що зафіксовано на технічний засіб відеозапису, а саме нагрудний відеореєстратор № 855393, чим порушила п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУПАП.

2. Рух справи

05.02.2025 справа надійшла до суду. Судове засідання з розгляду справи призначено на 20.02.2025.

3. Позиція учасників справи

ОСОБА_1 у судовому засіданні просила закрити провадження у справі з підстав відсутності в її діях події і складу правопорушення, мотивуючи це тим, що вона транспортним засобом не керувала. Вона перебувала в гостях у своєї знайомої, автомобіль був припаркований біля господарства останньої. В салоні автомобіля вона перебувала за водійським сидінням та очікувала прибуття тверезого водія. Разом з нею в салоні перебував її знайомий, який також був в гостях. До них під`їхали працівники поліції та почали вимагати для перевірки документи. Після цього їй запропонували пройти огляд на стан сп`яніння, однак вона відмовилась, оскільки не вбачала підстав для його проходження (не була водієм автомобіля).

4. Оцінка судді

4.1 Релевантні джерела права

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як зазначено у ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення має бути з`ясовано, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення у справі.

Верховний Суд України у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, розглядаючи справу № 524/5741/16-а зауважив, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Доведення вини правопорушника покладається на орган, що складає протокол про адміністративне правопорушення. Під доказуванням у провадженні у справах про адміністративні правопорушення слід розуміти процесуальну діяльність суб`єктів щодо збору, перевірки та оцінки доказів з метою встановлення об`єктивної істини у справі й прийняття на цій основі законного рішення.

Верховний суд наголошує, що судді при розгляді справ про адміністративне правопорушення не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже, діючи таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до ст.32 Конвенції про захист прав і основних свобод людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

У рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 року (заява №36673/04) зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом). Виходячи з практики застосування Європейським судом Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції.

У рішенні по справі «Карелін проти росії» («заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року) ЄСПЛ зазначив про заборону зміни судами у своїх рішеннях фабули правопорушення, усувати певні розбіжності та неточності, які мають місце в протоколах про адміністративні правопорушення, оскільки це становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із перелічених елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

При цьому, в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України»(з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282.

У постанові ККС ВС від 21.01.2020 у справі № 754/17019/17 (провадження № 51-2568км19) зроблено висновок, за яким стандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для ініціювання притягнення особи до адміністративної відповідальності, окрім виключень, зазначених уст. 258 КУпАП. Протокол про адміністративне правопорушення як підстава для притягнення особи до відповідальності та як один із засобів доказування (ст.251 КУпАП) у будь-якому разі повинен відповідати вимогамст.256 КУпАП.

Деталі обвинувачення мають дуже суттєве значення, а його неконкретність розглядається ЄСПЛ як порушення права на захист (справа «Маттоціа проти Італії» від 25.07.2000).

4.2 докази сторони обвинувачення

В обґрунтування винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке проявилось в порушенні п. 2.5 ПДР України, до матеріалів справи долучено:

-протокол про адміністративне правопорушення;

-направлення на огляду водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 30.01.2025 з відміткою про відмову від проходження такого огляду ОСОБА_1 ;

-оптичний диск з матеріалами відеозапису (один фрагмент) та супровідні документи до нього.

4.3 докази сторони захисту

Сторона захисту документів, які б відповідали критеріям доказів не надала.

Інших документів, які б відповідали критеріям доказів матеріали справи не містять, сторонами таких документів не надано.

4.4 дослідження доказів на предмет їх належності, допустимості та достатності і висновки за результатами дослідження.

4.4.1 щодо протоколу про адміністративне правопорушення.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

ОСОБА_1 поставлено в провину те, що вона керувала транспортним засобом та «від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовилась».

Питання, зв`язані з проведення з проведенням огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції регламентовані у ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС/МОЗ від 09.11.2015 року № 1452/735 (далі Інструкція № 1452/735), а також Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року № 1103 (далі Порядок № 1103).

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Згідно з п.п. 6-8 розділу І Інструкції № 1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться:

поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

У разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я.

Відповідно до п.п. 6, 9 Порядку № 1103, водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Проведення огляду водіїв транспортних засобів - учасників дорожньо-транспортної пригоди, унаслідок якої є постраждалі, - обов`язкове.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави стверджувати, що підставою проведення огляду водія транспортного засобу на стан алкогольного сп?яніння в закладі охорони здоров`я є:

відмова водія транспортного засобу від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським із застосуванням спеціальних технічних засобів, або

незгода водія з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння, проведеного поліцейським із застосуванням спеціальних технічних засобів, або

настання дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої є постраждалі.

Поняття «медичний огляд» в диспозиції ст. 266 КУпАП та Порядку № 1103 відсутнє.

При цьому, за положеннями п. 21 розділу ІІІ (розділ, який регламентує порядок проведення огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я і оформлення його результатів) Інструкції № 1452/735, кожний випадок огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я реєструється в журналі реєстрації медичних оглядів осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (додаток 5 до Інструкції).

Відтак, «медичним оглядом» в розумінні положень Інструкції № 1452/735 є огляд водія транспортного засобу на стан алкогольного сп?яніння, проведений/має проводитись в закладі охорони здоров`я.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність, крім іншого, за відмову водія транспортного засобу «від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Принцип тлумачення закону на користь особи є однією з основних засад правової системи, яка визначає, що суди повинні намагатися тлумачити закони та його норми в такий спосіб, щоб максимально захищати права та інтереси фізичної особи. Цей принцип також часто відомий як «in dubio pro persona» abo «in dubio pro homine» (латинською мовою), що означає «у вагомих сумнівах - на користь людини». Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.01.2024 у справі № 240/4894/23.

З огляду на викладену правову позицію Верховного Суду та зміст диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, положення Інструкції № 1452/735 та Порядку № 1103, формулювання «відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» слід трактувати як загальне, яке знаходить свою конкретизацію в двох аспектах: проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням спеціальних технічних засобів; проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладах охорони здоров`я або проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Таким чином, зміст викладеної суті правопорушення, яке ставиться у провину ОСОБА_1 полягає в тому, що вона відмовилась від проходження огляду на стан алкогольного сп?яніння в закладі охорони здоров`я.

При цьому, суть правопорушення не містить конкретизації її дій та її відношення щодо проходження огляду на стан алкогольного сп?яніння на місці зупинки транспортного засобу, який мав проводитись поліцейським із застосуванням спеціальних технічних засобів.

Також не містить фабула правопорушення конкретизації стосовно наявності підстав для проходження огляду на стан алкогольного сп?яніння відразу в закладі охорони здоров`я без проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу (відмова від проходження огляду на стан сп?яніння на місці зупинки автомобіля працівниками поліції, незгода з результатами такого огляду або настання ДТП, в результаті якої є загиблі або травмовані)

За таких обставин, суддя приходить до висновку, що до ОСОБА_1 , за змістом викладеного звинувачення, відразу висунута передчасна вимога щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я (вимога до проведення медичного огляду) без наявності на те підстав.

Висунення вимоги для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я за відсутності відповідних підстав (відмова від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки поліцейським із застосуванням спеціальних технічних засобів, незгода з результатами такого огляду або настання ДТП, в результаті якої ж загиблі чи травмовані) свідчить про порушення вимог ч. 3 ст. 266, п. 7 розділу І Інструкції № 1452/735 та п. 6 Порядку № 1103 зокрема та процедури висунення такої вимоги загалом.

За таких обставин, викладена у протоколі про адміністративне правопорушення фабула відображає порушення процедури висунення вимоги для проходження огляду на стан алкогольного сп?яніння, що не може бути підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

4.4.2 щодо доказів факту керування транспортним засобом.

За змістом диспозиції ст. 130 КУпАП, доказуванню в таких справах підлягає, крім інших, факт керування особою транспортним засобом. Керування транспортним засобом є однією з одзнак об`єктивної сторони правопорушення.

Особа, яка керує транспортним засобом є суб`єктом вчинення правопорушення за ст. 130 КУпАП.

Згідно п. 1.1 розділу 1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2006 року № 1306 (далі ПДР України), ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п.1.10 розділу 1 ПДР України водій особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Згідно з п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Виключно водій, а не особа, яка сидить з кермом, підлягає відповідальності за порушення Правил дорожнього руху. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 204/8036/16-а.

Під час дослідження у судовому засіданні матеріалів відеозапису на оптичному диску суддею встановлено, що на диску знаходяться два файли з відеозаписами, тривалістю 29 хв. 14 сек. та 29 хв. 19 сек. відповідно і які є такими, що відзняті в один період часу на різні портативні відео реєстратори працівників поліції.

Матеріали відеозапису розпочинаються з того, що працівники поліції перебувають в салоні службового автомобіля та здійснюють фіксацію неба в темну пору доби. В кадрі видно відблиск проблискових маячків синього та червоного кольору, проїзна частина дороги не фіксується. Службовий автомобіль поліції зупиняється, з нього виходять працівники поліції та підходять до автомобіля білого кольору, поблизу якого перебуває чоловік з ознаками алкогольного сп`яніння та спілкується з особою, яка перебуває в салоні. При подальшому перегляді відеозапису встановлено. що в салоні транспортного засобу на місці водія перебуває ОСОБА_1 .

Слід звернути увагу, що двигун автомобіля в момент підходу до нього працівника поліції був вимкнений (це вбачається з подальших дій працівників поліції, які просять ОСОБА_1 увімкнути двигун та покажчик повороту, після чого остання його увімкнула). Працівник поліції наголошує ОСОБА_1 , що вона не увімкнула покажчик повороту, на що остання заперечує та просить пред`явити їй фіксацію руху її автомобіля та не увімкнення покажчика повороту. У відповідь на це працівник поліції наголошує, що всі докази їй «пред`являть в суді». В подальшому на відеозаписі відзнятий словесний конфлікт між працівниками поліції та чоловіком, який перебував поблизу автомобіля та спілкувався з ОСОБА_1 в момент підходу до них працівників поліції.

Подальший фрагмент відеозапису не містить факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Надаючи оцінку дослідженому фрагменту відеозапису, суддя приходить до висновку про те, що факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом не зафіксований та його існування в час, визначений у протоколі про адміністративне правопорушення є сумнівним.

Сумнів ґрунтується на такому.

По-перше, з матеріалів відеозапису вбачається, що працівників поліції було двоє в складі екіпажу поліції і обидва здійснювали фіксацію подій на нагрудні відео реєстратори. Ці реєстратори, з огляду на відомості з матеріалів відеозапису, не були стаціонарно закріплені на автомобілі а знаходились на їх одязі. При цьому є незрозумілим те, чому замість того, щоб здійснювати фіксацію проїзної частини дороги хоча б одним з портативних відеореєстраторів (якщо цього, керування автомобілем, не міг через зробити поліцейський-водій, то інший поліцейський не був позбавлений можливості здійснити таку фіксацію), працівники поліції відзняли відеозапис під кутом, який фільмував лобове скло службового автомобіля та відзняв темну пору доби (нічне небо) замість фіксації проїзної частини дороги, по якій, як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення, рухалась ОСОБА_1 виконуючи функції водія.

По-друге, з моменту зупинки службового автомобіля, виходу з нього працівника поліції і до підходу до автомобіля, в салоні якого перебувала ОСОБА_1 пройшов час приблизно 3 сек. При цьому двигун автомобіля ОСОБА_1 був вимкнений.

По-третє, в момент підходу працівника поліції до автомобіля, поблизу нього вже перебував чоловік, який дивився в сторону водійських дверей та спілкувався з ОСОБА_1 .

Разом з цим слід також відзначити доводи ОСОБА_1 , яка, не скориставшись своїм правом на ознайомлення з матеріалами справи, прибула у судове засідання та надала показання, які повністю узгоджуються з відомостями, встановленими за результатом дослідження матеріалів відеозапису.

З огляду на дослідженні матеріали відеозапису, враховуючи позицію сторони захисту, суддя приходить до висновку про недоведеність факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Згідно з вимогами ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Недоведеність вини особи, відповідно до ст. 9 КУпАП, свідчить про відсутність складу правопорушення.

Враховуючи недоведеність наданими доказами факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом та заперечення сторони захисту про наявність такого факту за викладених у протоколі про адміністративне правопорушення обставинах, суддя приходить до висновку, що вона не є суб`єктом правопорушення та в її діях відсутня об`єктивна сторона складу правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Слід зазначити, що до таких висновків приходив Київський апеляційний суд у своїх постановах, переглядаючи постанови суддів Іванківського районного суду Київської області у справах за ч. 1 ст. 130 КУпАП, де обставини справ були аналогічними цій справі (постанова від 31.08.2023 у справі № 366/1306/23, апеляційне провадження № 33/824/3367/2023; постанова від 30.10.2023 у справі № 366/935/23, апеляційне провадження № 33/824/4447/2023, постанова від 06.06.2024 у справі № 366/504/24, апеляційне провадження №33/824/2860/2024).

Суддя також враховує інші відомості, що отримані за результатами дослідження наявних в матеріалах справи доказах, однак не надає їм детальної оцінки, оскільки встановлені обставини справи є самостійними підставами для прийняття остаточного рішення.

5. Висновки

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи у тому чи іншому діянні, оскільки він не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується зі стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява N 25), оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" N 39598/03 від 21.07.2011).

З наведеного слідує, що відомості, які відображені у протоколі про адміністративне правопорушення повинні підтверджуватись долученими у встановленому законом порядку доказами, які відображають у своїй сукупності всю суть обставин інкримінованої протиправної поведінки правопорушника, що наведена у протоколі про адміністративне правопорушення.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

За ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За встановлених обставин, провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв?язку з відсутністю в її діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

6. Щодо вилучених речей і документів

Питання щодо вилучених речей і документів не вирішується, оскільки з матеріалів справи не встановлено, що при складанні протоколу про адміністративні правопорушення вилучались будь-які речі чи документи.

7. Судовий збір

Питання судових витрат суддя вирішує у відповідності до ст. 40-1 КУпАП.

Судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення сплачується особою, на яку накладено адміністративне стягнення.

Оскільки у цьому випадку провадження у справі підлягає закриттю, судовий збір слід віднести на рахунок держави.

На підставі ст.ст. 19, 62 Конституції України, керуючись ст.ст. 7, 36, 40-1, 130, 245, 247, 251, 256, 266, 268, 280, 283-285 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 визнати невинуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та може бути оскаржена особами, визначеними ч. 2 ст. 294 КУпАП до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Іванківський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня вручення копії постанови.

Суддя Н.П. Слободян