Справа № 761/1503/25
Провадження № 3-зв/761/10/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Савчук Юлія Никодимівна, при секретарі судового засідання: Клюс В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду заяву захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Волкова Павла Олександровича, про відвід головуючого судді Шевченківського районного суду м.Києва Хардіної О.П.

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді Шевченківського районного суду м.Києва Хардіної О.П. перебуває справа №761/1503/25 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.

25.02.2025 року у судовому засіданні захисник особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвокат Волков Павло Олександрович заявив відвід судді Хардіній О.П.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.02.2025 року заяву передано на розгляд судді Савчук Ю.Н.

Суд зауважує, що кодекс України про адміністративні правопорушення не передбачено поняття «відвід судді» та «самовідвід судді» та не встановлено порядку їх розгляду.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ст.2 Закону України «Про міжнародні договори» міжнародний договір України - укладений у письмовій формі з іноземною державою або іншим суб`єктом міжнародного права, який регулюється міжнародним правом, незалежно від того, міститься договір в одному чи декількох пов`язаних між собою документах, і незалежно від його конкретного найменування (договір, угода, конвенція, пакт, протокол тощо).

Ст.9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

11.09.1997 для України набрала чинності Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (з протоколами) (Європейська конвенція з прав людини), яку ратифіковано Законом № 475/97-ВР від 17.07.97.

Ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

В справах проти України Європейський Суд розглядав питання про віднесення правопорушень, передбачених КУпАП, до «кримінального аспекту» в розумінні Конвенції, що, з огляду на суворість передбаченого покарання правопорушення, не є незначним (див. пункт 33 рішення у справі «Гурепка проти України» (F 2)) та такі адміністративні провадженні слід вважати по суті кримінальними і такими, що вимагають застосування всіх гарантій статті 6 Конвенції.

Статтею 6 Конвенції прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом.

Аналогічні вимоги щодо гарантування захисту прав, свобод та інтересів кожного у розумні строки незалежним, безстороннім та справедливим судом передбачені і у ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Враховуючи викладене, суд вважає розгляд справи про відвід судді в рамках справм про адміністративне правопорушення можливим та таким, що направлений на захист прав особи щодо розгляду його справи безстороннім судом, не дивлячись на прогалину в Кодексі України про адміністративні правопорушення в даному питанні.

Оскільки нормами КУпАП вказані питанні не врегульовано, суд вважає за можливе застосувати до цих процесуальних правовідносин за аналогією закону положення Цивільного процесуального кодексу України, якими встановлено підстави для відводу та самовідводу судді та порядок вирішення вказаних питань.

В судове засідання для вирішення заяви про відвід суд не викликав сторони, враховуючи положення ч.8 ст.40 ЦПК України, а саме: суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, заяву про відвід судді, суд приходить до наступного.

Заявник в своїй заяві ставить під сумнів неупередженість судді Хардіної О.П. у розгляді даної справи, з тих підстав, що всупереч вимогам процесуального закону нею було відмовлено у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із неможливістю, на думку захисника, розгляду справи без участі особи, що притягується до адміністративної відповідальності.

У зв`язку з цим захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, має сумніви в об`єктивності та неупередженості судді під час розгляду справи.

Чинним ЦПК України чітко визначено перелік підстав для відводу (самовідводу) судді, серед яких не передбачено відвід судді, з підстав зазначених заявником у даній заяві.

Пунктом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи безстороннім судом.

Відповідно до ст. 15 Кодексу суддівської етики визначено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Вказане випливає з принципу об`єктивності, визначеному у Бангалорських принципах поведінки суддів, відповідно до яких об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків.

Статтею 40 ЦПК України передбачено, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу. За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Відповідно до практики ЄСПЛ (рішення від 09 листопада 2006р. у справі «Білуха проти України», від 28 жовтня 1998р. у справі «Ветштан проти Швейцарії») важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Волков проти України» суд зазначив, що відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на розгляд його справи незалежним і безстороннім судом.

Згідно ч. 7 ст. 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.

Відповідно до ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 ЦПК України.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у відповідній частині передбачено: «Кожен має право на справедливий розгляд його справи…незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру…».

Вимога «безсторонності», згідно з судовою практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Білуха проти України», «Салов проти України», «Мироненко проти України», «Фельдман проти України») характеризується двома критеріями: перший полягає у намаганні визначити особисте переконання судді у конкретній справі, а другий - у з`ясуванні того, чи забезпечив суддя достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з цього приводу у сторін.

У рішенні у справі «Castillo Algaro v. Spain» (постанова від 28 жовтня 1998 року, збірник 1998-VIII, с. 3116, параграф 45) зазначено, що дійсно навіть припущення про факти, які ставлять під сумнів безсторонність суду, можуть мати певне значення; йдеться про довіру, яку суди у демократичному суспільстві повинні викликати у людей.

Статтею 15 Кодексу суддівської етики визначено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Вказане випливає з принципу об`єктивності, визначеному у Бангалорських принципах поведінки суддів, відповідно до яких об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків.

Відповідно до п. 2.5. Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006 року суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Згідно з ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

З журналу судового засідання від 25.02.2025 року вбачається, що головуючим суддею Хардіною О.П. було відмовлено у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що особу, яка притягується до відповідальності, було належним чином повідомлено про час та місце судового розгляду.

Вказане підтверджується також довідкою від 14.02.2025 року про доставку повідомлення у додаток «viber» щодо документу «судова повістка» одержувачу ОСОБА_1 , яка наявна в матеріалах справи.

Матеріали справи не містять клопотання особи, що притягується до адміністративної відповідальності, про відкладення її розгляду.

Таким чином, при відмові суддею Хардіною О.П. у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, вимоги процесуального закону порушено не було, оскільки положеннями ст.268 КУпАП не заборонено суду проводити розгляд справи без участі особи, що притягується до адміністративної відповідальності у разі, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи за відсутності клопотання про відкладення розгляду справи.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, будучи обізнаним про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, не вжив заходів для явки до суду.

Враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суддя вважала за необхідне провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Ч.4. ст.36 ЦПК України передбачено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Відповідно до викладеного у Висновку №3 Консультативної ради європейських суддів щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку судді, зокрема, питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, що пред`являються їм у зв`язку із добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду справи, здійсненні оцінки свідчень, повинні вирішуватися за допомогою апеляції.

Отже, вчиняючи такі дії, суддя Хардіна О.П., добросовісно виконувала свої функції на виконання вимог процесуального закону. Незгода учасника процесу з таким процесуальним рішенням судді не може бути підставою для відводу. У разі, якщо захисник вважає таке рішення судді процесуальною помилкою, він буде вправі включити вказане до змісту апеляційної скарги на постанову суду у разі її оскарження.

Враховуючи викладене, а також те, що зазначена в заяві, обставина відповідно до положень ЦПК України не може бути підставою для відводу судді, при цьому, враховуючи те, що в обґрунтування своїх вимог, заявником не надано жодних належних і допустимих доказів, суд приходить до висновку про відмову в задоволені заяви про відвід головуючого у справі, оскільки вона є необґрунтованою.

Керуючись ст.36, 40 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Волкова Павла Олександровича, про відвід головуючого судді Шевченківського районного суду м.Києва Хардіної О.П. від участі у розгляді справи №761/1503/25.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: