Справа № 509/265/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2025 року смт.Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого?судді Спічака Вадима Олексійовича

за участю:

секретаря судового засідання?Попочебенюк Владлени Олександрівни

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника адвоката Станіславської Анастасії Вікторівни?

розглянувши у відкритому судовому засіданні, матеріали адміністративних справ, які надійшли з Відділення поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

До Овідіопольського районного суду Одеської області надійшли матеріали про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 , ст. 185 КУпАП, згідно яких: 11.01.2025 року о 22:10 годині за адресою: Одеська область, Одеський район, с. Молодіжне, вул. Степова, 68, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «Renault», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, та на алкотестер «Drager» відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, за яке передбачена відповідальність за ч.1?ст.?130 КУпАП.

Крім того, 11.01.2025 року о 22:15 годині, за адресою: Одеська область, Одеський район, с. Молодіжне, вул. Степова, 68, гр. ОСОБА_1 вчинив злісну непокору законній вимозі поліцейського надати посвідчення водія або паспорт громадянина України, що виразилось у втечі від поліцейських у напрямку будинку, штовханини, та було застосовано спецзасоби кайданки та речовина дратівливої дії.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.130, ст. 185 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заявив, що провини своєї не визнає, оскільки не перебував за кермом автомобіля, та взагалі не вживав алкоголь, пояснив, що 11.01.2025 року ввечері, приблизно о 21 год. 55 хвилин його вагітна дружина захотіла молока, оскільки молока вдома не було, вона вирішила поїхати до магазину щоб його купити. Вирушивши в магазин за молоком, автомобілем керувала дружина, а ОСОБА_1 поїхав разом з нею, перебував на пасажирському сидінні. Від`їхавши не більше ста метрів від дому автомобіль зупинили співробітники поліції й попросили надати документи на керування автомобілем. Дружина ОСОБА_1 не мала при собі посвідчення водія, оскільки забула його вдома, тому ОСОБА_1 зателефонував синові й попросив принести посвідчення водія. Згодом син прибув із документами, серед яких було посвідчення водія ОСОБА_1 , і не було посвідчення водія його дружини. Натомість співробітники поліції перевірили через базу даних особу ОСОБА_1 . Під час перевірки поліцейський заявив, що ОСОБА_1 перебуває в розшуку ТЦК, та наголосив, що має намір направити ОСОБА_1 до територіального центру комплектування (ТЦК). Коли ОСОБА_1 вирішив піти додому щоб принести посвідчення водія своєї дружини, працівники поліції повалили на асфальт ОСОБА_1 . Наділи кайданки та застосували до нього сльозогінний засіб «Терен». Під час затримання поліція намагалася переконати ОСОБА_1 , що якщо він буде виконувати вказівки поліції, то працівники поліції його відпустять, та не повезуть в ТЦК. Саме за вказаних обставин він відмовлявся від проходження перевірки на стан сп`яніння. Потім ОСОБА_1 стало зле, в наслідок застосування до нього газового балончика він почав задихатися, оскільки має хронічні проблеми з легенями, очі сильно пекли. Після цього працівники поліції доставили його до лікарні, де ОСОБА_1 лікарі надали першу медичну допомогу. У лікарні поліцейські запропонували підписати пояснення та написати розписку про те, що він не має претензій до дій співробітників поліції. Співробітники поліції давали слово офіцера, що у разі підписання документів, вони відвезуть ОСОБА_1 додому а не до ТЦК. Натомість працівники поліції відвезли ОСОБА_1 до Овідіопольського ТЦК, де він пробув до ранку, поки не було з`ясовано питання, що правила військового обліку ним не порушені, оскільки він має відстрочку у зв`язку з здійсненням догляду за хворим батьком.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.ст.252,280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно п. 5 розділу II Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої?Наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 № 1026, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 за № 28/32999, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Відповідно до п. 1 розділу VII Інструкції, під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняються: 1) самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна їх системної дати та часу;2) примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб;3) перешкоджання здійсненню фото- і кінозйомки, відеозапису; 4) використання носіїв відеозапису у випадках, не пов`язаних із здійсненням ними повноважень поліції; 5) копіювання, передання інформації з відповідних носіїв стороннім особам.

Згідно п. 2 розділу VII Інструкції, поліцейський забезпечує належне виконання вимог цієї Інструкції.

Однак, дослідивши диск з відеозаписами, що долучений до матеріалів справи, суд звертає увагу, що відеозаписи фрагментарні, епізодичні, не є безперервними, з них неможливо встановити, які саме події відбувались.

Відомості, зазначені у протоколі, та пояснення, надані ОСОБА_1 у судовому засіданні є вкрай суперечливими, та через відсутність відеозаписів цих подій та інших доказів, неможливо їх підтвердити чи спростувати.

Один з відеозаписів знятий на бодікамеру поліцейського містить тільки відеозображення автомобілів, марки яких неможливо розпізнати.

Інший відео файл знятий на невідомий пристрій, та містить відео зображення чоловіка в кайданках, роздягнутого (з оголеним торсом) у морозну погоду (січень місяць), з суттєвим набряком обличчя та вираженою сльозотечою внаслідок застосування засобу дратівливої дії, який відмовляється від пропозиції поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння.

Відповідно до?ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з КУпАП та інших законів України. Разом з цим, згідно із?ч. 1 ст. 9 Конституції України?чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2,4, 7 та 11 до Конвенції» ратифіковано вказану Конвенцію.

Порядок реалізації Конвенції та рішень ЄСПЛ визначено Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Відповідно до ч. 1 ст. 17 даного Закону, суди при розгляді справ застосовують Конвенцію і практику ЄСПЛ як джерело права. Як встановлено рішенням ЄСПЛ у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014 р., провадження у справах про адміністративні правопорушення вважається кримінальними у розумінні Конвенції. У справі «Надточій проти України» ЄСПЛ зазначив, що Уряд України визнав кримінально-правовий характер КУпАП.

Адміністративне правопорушення, передбачене статтею 130 КУпАП, може бути віднесено до «кримінального обвинувачення» в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), із розповсюдженням відповідних гарантій щодо справедливого судового розгляду. Також, в деяких справах проти України ЄСПЛ розглядав питання про віднесення правопорушень передбачених КУпАП до «кримінального аспекту» в розумінні Конвенції, що, з огляду на суворість передбаченого покарання, правопорушення не є незначним (див. пункт 33 рішення у справі «Гурепка проти України» (F 2)) та такі адміністративні провадженні слід вважати по суті кримінальними і такими, що вимагають застосування всіх гарантій статті 6 Конвенції.

Таким чином, розгляд справи про адміністративні правопорушення може бути здійснено за аналогією закону відповідно до положень кримінального процесуального законодавства.

Статтею 87 КПК України?передбачено, що?недопустимими?є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння:

2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження.

Висновок щодо умов, та підстав визнання доказів недопустимими було зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31.08.2022 року по справі № 756/10060/17.

Так Верховний Суд констатував, що невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Адже для прийняття законного й обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію.

В основі встановлених кримінальним процесуальним законом правил допустимості доказів лежить концепція, відповідно до якої в центрі уваги суду повинні знаходитися права людини і виправданість втручання в них держави незалежно від того, яка саме посадова особа обмежує права.

На користь відповідного висновку свідчить зміст ст. 87 КПК, якою визначено критерії недопустимості засобів доказування у зв`язку з недотриманням законного порядку їх одержання. Згідно з частиною першою цієї статті недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, одержаній унаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Частинами другою і третьою цієї статті передбачено безальтернативний обов`язок суду констатувати істотне порушення прав людини і основоположних свобод і визнати недопустимими засоби доказування, отримані: в результаті процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, здійснених без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози його застосування; з порушенням права особи на захист; з показань чи пояснень, відібраних із порушенням права особи відмовитися від давання показань і не відповідати на запитання, або без повідомлення про таке право; з порушенням права на перехресний допит; з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування та прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; в результаті обшуку житла чи іншого володіння особи, якщо до проведення даної слідчої дії не було допущено адвоката.

З наведеного слідує, що імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини - заборони катування й нелюдського поводження (ст. 3 Конвенції, ч. 1 ст. 28 Конституції України), прав підозрюваного, обвинуваченого на захист, у тому числі професійну правничу допомогу (п. "с" ч. 3 ст. 6 Конвенції, ст. 59 Конституції України), на участь у допиті свідків (п. "d" ч. 3 ст. 6 Конвенції), права людини на повагу до свого приватного життя, недоторканність житла (ст. 8 Конвенції), на відмову давати показання щодо себе, членів своєї сім`ї та близьких родичів (ч. 1 ст. 63 Конституції України).

Враховуючи вищевикладене слід звернути увагу на практику застосування Конвенції із захисту прав людини Європейським судом із захисту прав людини.

Як зазначено в пункті 88, рішення Великої Палати ЄСПЛ у справі «Буїд проти Бельгії» [ВП] (Bouyid v. Belgium) [GC], заява № 23380/09, , ЄСПЛ 2015).

Суд вважає особливо важливим підкреслити, що коли йдеться про особу, яка позбавлена свободи чи, кажучи більш загально, стикнулася з правоохоронцями, застосування до неї будь-яких заходів фізичного впливу, які не були однозначно спричинені її власною поведінкою, є приниженням її гідності та є, в принципі, порушенням права, передбаченого у статті 3 (дивись серед інших джерел згадані вище рішення «Рібіч», пункт 38; «Мете та інші», пункт 106; і «Ель-Масрі», пункт 207).

Крім того, Суд підкреслив, що стаття 3 не забороняє застосування сили представниками держави за певних чітко визначених обставин, наприклад, для здійснення арешту. Однак така сила може застосовуватися лише в разі крайньої необхідності та не повинна бути надмірною («Недждет Булут проти Туреччини» (Necdet Bulut v. Turkey), 2007 р., § 23; «Шморгунов та інші проти України» (Shmorgunov and Others v. Ukraine), 2021 р., § 359

Стосовно використання перцевих балончиків працівниками правоохоронних органів Суд схвалив рекомендації Європейського комітету з питань запобігання катуванням чи нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню чи покаранню (КЗК). Відповідно до КЗК, перцевий балончик є потенційно небезпечною речовиною, і його не можна використовувати в закритих приміщеннях: якщо у виняткових випадках є потреба застосувати його на відкритому просторі, повинні бути чітко визначені запобіжні заходи («Талі проти Естонії» (Tali v. Estonia), 2014 р., § 78). Зокрема, його в жодному разі не можна застосовувати проти особи, яку вже було взято під контроль («Ізчі проти Туреччини» (Izci v. Turkey), 2013 р., §§ 4041 та «Алі Гюнеш проти Туреччини» (Ali Gunes v. Turkey), 2012 р., §§ 3940)

Відповідно до матеріалів справ про адміністративне правопорушення вбачається така хронологія подій; спочатку ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, що передбачено ч.1 ст.130 КУпАП, це вбачається з протоколу серії ААД №576189, в якому вказаний час вчинення адміністративного правопорушення 11.01.2025 року 22 година 10 хвилин. В подальшому, згідно протоколу, ОСОБА_1 вчинив правопорушення, що передбачено ст. 185 КУпАП, що вбачається з протоколу серія ВАД №165523. Отже відповідно наявних матеріалів непокора вимогам працівників поліції з боку ОСОБА_1 відбулась після складання відносно нього протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Однак вказані обставини спростовуються наявним в матеріалах справи відеозаписом, в якому зафіксовано, що коли працівник поліції пропонує ОСОБА_1 пройти на місці тест на стан сп`яніння із застосуванням алкотестеру Драгер, останній вже перебуває в кайданках, з вираженим набряком обличчя та сльозотечою.

Так з наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 в момент, коли працівники поліції пропонували йому пройти на місці тест на стан сп`яніння із застосуванням алкотестеру Драгер, та пропонували проїхати до медичного закладу для проведення перевірки на стан сп`яніння був частково роздягнутий ( куртка накинута на плечі, оголений торс) перебував під повним контролем працівників поліції: з одягнутими на руки кайданками, після застосування до нього засобу дратівливої дії, що негативно відобразитись на його фізичному стані. Крім того, у зв`язку із погіршенням стану здоров`я ОСОБА_1 , працівники поліції були вимушені в подальшому відвезти останнього до медичного закладу для надання медичної допомоги, що зафіксовано на відеозаписі та підтверджується довідкою КНП «Чорноморська лікарня» Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області».

В свою чергу матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять достовірної інформації (зокрема відсутній відеозапис вказаних подій) чому ОСОБА_1 опинився в кайданках, та в наслідок чого працівниками поліції до нього було застосовано силу та засіб дратівливої дії. За вказаних обставин суд не може вважати такі дії працівників поліції виправданими та необхідними в даних умовах .

В свою чергу проведення працівниками поліції огляду водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння після безпідставного застосування до нього сили, спец засобів, після взяття його під повний фізичний контроль, в умовах коли ОСОБА_1 перебував в уразливому та залежному від працівників поліції стані невілюють результати такої процедури.

Таким чином доказ у вигляді відеозаписів на яких зафіксовано відмова ОСОБА_1 від проходження перевірки на стан сп`яніння за допомогою алкотестера Драгер , та відмова від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі, та письмові пояснення ОСОБА_1 що містяться в матеріалах справ про адміністративні правопорушення, а також протоколи складені відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 , ст. 185 КУпАП, суд визнає недопустимими, оскільки у суду є обґрунтовані сумніви, що ці пояснення отримані працівниками поліції у встановлений законом спосіб, а не в результаті поводження, яке було не виправдано жорстоким, та таким що принижує гідність особи.

Натомість, до суду не було надано відеозапису на підтвердження керування ОСОБА_1 автомобілем, на відеозаписі не вбачається у ОСОБА_1 ознак сп`яніння. Таким чином відсутні належні та допустимі докази на підтвердження, що ОСОБА_1 , було вчинено правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 130, ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Виходячи з положень ст. 8, ст. 62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є вкрай важливим для демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на його користь.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 247 КпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю при відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Тому, проаналізувавши наявні в справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не доведена допустимими доказами, в зв`язку з чим відповідно до п. 1 ч. 1ст. 247 КУпАП провадження у справі відносно ОСОБА_1 слід закрити.

На підставі викладеного, керуючись 184,247,252,256,283-285 КУпАП,суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП в зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Овідіопольський районний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Суддя Спічак В.О.