Номер провадження: 33/813/441/25
Номер справи місцевого суду: 505/2585/24
Головуючий у першій інстанції Павловська Г.В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2025 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,

за участю:

секретаря Козлової В.А.,

захисника ОСОБА_1 адвоката Шаталіна М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шаталін Микола Вікторович, на постанову Котовського міськрайонного суду Одеської області від 13 грудня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово проживаючого в АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Також стягнуто з нього на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Відповідно до адміністративних матеріалів, 31.05.2024 року, о 00 годині 08 хвилин, по вул. В. Деповська в м. Подільськ, Одеської області, водій ОСОБА_1 керував т/з BMW X5, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проходив за допомогою приладу Alcotest 6820 (0,76 проміле), чим порушив п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України (далі ПДР), за що передбачена відповідальність ч. 1 ст.130 КУпАП.

Зазначені обставини стали підставою для винесення оскаржуваної постанови Котовського міськрайонного суду Одеської області від 13 грудня 2024 року про визнання винним і притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП (а.с. 43-44).

Не погоджуючись із вказаною вище постановою суду, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шаталін М.В., подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати, провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 49-51).

Окрім того, 30.01.2025 року на електронну адресу Одеського апеляційного суду від захисника ОСОБА_1 - адвоката Шаталіна М.В. надійшла уточнена апеляційна скарга разом з поясненнями ОСОБА_1 .

В судовому засіданні, призначеному на 19.02.2025 року, о 11:00 год., в режимі відеоконференції захисник ОСОБА_1 - адвокат Шаталін М.В. доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та просив закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних обставин.

Частиною 7 ст.294 КУпАП, передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Оцінка доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до п.п. «а» п.2.9 ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , додержався вимог статей 245 та 252 КУпАП та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, застосувавши до нього адміністративне стягнення, у межах санкції ч.1 ст. 130 КУпАП.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідальність за вказане адміністративне правопорушення настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Висновок судді про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується зібраними по справі доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 477831 від 31.05.2024 року (а.с.2);

- тестуванням ОСОБА_1 на алкоголь за допомогою приладу «Alcotest Drager 6820», результат тесту склав 0,76 ‰ (а.с.3);

- рапортом від 31.05.2024 року (а.с.4);

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.5);

- відеозаписами з місця події (а.с.8).

Аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 , встановленою постановою судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 13 грудня 2024 року в порушенні нею вимог п. 2.9а ПДР, тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У доводах уточненої апеляційної скарги адвокат Шаталін М.В. посилається на те, що ОСОБА_1 з результатами тесту, проведеного на місці зупинки на стан алкогольного сп`яніння, був не згоден та вимагав у патрульних пройти повторно огляд в закладі охорони здоров`я, однак його вимоги працівники поліції проігнорували, хоча за положеннями ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №1452/735 від 09.11.2015 (далі - Інструкція), поліцейські були зобов`язані запропонувати пройти огляд в медичному закладі, виписати направлення та забезпечити доставку ОСОБА_1 до найближчого закладу охорони здоров`я для проходження огляду.

Надаючи оцінку зазначеним доводам, апеляційний суд звертає увагу на наступне.

Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст. 266 КУпАП, відповідно до Інструкції та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року № 1103 (далі - Порядок).

Відповідно до ч.2. ч.3, ч.4 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами, огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

Відповідно до п. 7 розділу 1 Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.

Отже, системний аналіз наведених норм свідчить про те, що у працівників поліції виникає обов`язок пропонувати пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі лише у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або у разі незгоди водія з результатами такого огляду.

З доданих до матеріалів справи відеозаписів вбачається, що ОСОБА_1 погодився пройти огляд на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу. Після проходження огляду на місці зупинки за допомогою «Alcotest Drager 6820», працівником поліції було озвучено та продемонстровано ОСОБА_1 позитивний результат огляду - 0,76 проміле. Далі, під час ознайомлення ОСОБА_1 з протоколом про адміністративне правопорушення, останній не висловлював жодної незгоди з результатом проведеного огляду на місці зупинки чи з обставинами правопорушення, які були викладеними в протоколі.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що у відповідності до ч. 3 ст. 256 КУпАП, ОСОБА_1 у випадку незгоди із результатом огляду проведеного на місці зупинки, міг скористатися своїм правом та викласти в протоколі про адміністративне правопорушення чи на окремому аркуші свої зауваження чи незгоду із результатом огляду, однак таким правом не скористався та від викладення пояснень відмовився.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_1 з результатами тесту, проведеного на місці зупинки на стан алкогольного сп`яніння був не згоден та вимагав у патрульних пройти повторно огляд в закладі охорони здоров`я, є такими, що не підтверджуються матеріалами справи, з огляду на що, у працівників поліції не виник обов`язок, передбачений п. 3 ст. 266 КУпАП та п. 7 розділу 1 Інструкції.

Твердження ОСОБА_1 , які викладені в письмових поясненнях про те, що прилад за допомогою якого він проходив огляд, був технічно несправний та налаштований таким чином, щоб результат тесту був позитивний, апеляційний суд оцінює критично, оскільки правопорушником не було наведено жодних відомостей, даних та (або) доказів, які б викликали сумніви у несправності/некоректності робити приладу «Alcotest Drager 6820», а також втручання в його роботу та результату огляду працівниками поліції.

При цьому, в цій частині апеляційний суд додає, що з відомостей, які містяться на роздруківці газоаналізатора «Alcotest Drager 6820», прилад №ARLH 0169, який використовувався для огляду ОСОБА_1 , вбачається, що остання повірка законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки відбулась 13.09.2023 року, огляд зазначеним приладом ОСОБА_1 проводився 31.05.2024 року, тобто до закінчення терміну повторної повірки даного приладу (13.09.2024 року), а відтак у суду відсутні сумніви щодо справності зазначеного приладу та правильності результату огляду.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що надані відеозаписи були зроблені не на спеціальні технічні засоби у вигляді портативного відео реєстратора, є не безперервними, а тому є недопустимим доказом у справі, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з статті 31 Закону України від 2 липня 2015 року, № 580-VIII «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, засобів фото і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 цього Закону закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до розділу п. 4. Розділу X Інструкції, огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Наявні матеріали відеозапису долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно зі ст. 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

До матеріалів справи долучений СD-R диск з двома фрагментами відеозаписів з місця події, на які зафіксовано: зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , процедуру проходження огляду за допомогою приладу Alcotest 6820, та ознайомлення ОСОБА_1 з протоколом про адміністративне правопорушення.

Зазначені відеозаписи хоч і не містять ідентифікуючих ознак того, що відеофіксація була здійснена за допомогою спеціального технічного засобу, та не є безперервними, однак фіксують реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, позбавлені упередження і суб`єктивного ставлення, а також надають можливість суду об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення.

Таким чином, враховуючи викладене та те, що доданий до матеріалів справи диск/електронний носій із відеозаписами адміністративного правопорушення є джерелом доказів в розумінні вимог ч.1 ст. 251 КУпАП, апеляційний суд вважає долучені відеозаписи належним та допустимим доказом.

Доводи сторони захисту про наявну в матеріалах справи розбіжність, а саме: згідно протоколу серії ААД № 477831 від 31.05.2024 року правопорушення мало місце 31 травня 2024 року о 00 год. 08 хв., тоді як на роздруківці тесту вказано, що огляд був проведений 00 год. 07 хв., апеляційний суд розцінює як допущену працівниками поліції під час складення адміністративних матеріалів помилку, яка не може бути підставою для визнання зазначених доказів недопустимими та тим більше не спростовує наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, апеляційний суд також враховує посилання апелянта на те, що протокол про адміністративне правопорушення не містить відомостей про відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортного засобу, однак зазначена обставина не дає підстав дійти до висновку про відсутність події та складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 , передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому не може бути безумовною підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Враховуючи викладене, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується наявними у справі доказами. Підстави вважати вказані докази неналежними, у суду апеляційної інстанції відсутні.

Апеляційний суд враховує, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної постанови у межах доводів і вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що висновок суду першої інстанції щодо визнання ОСОБА_1 , винним у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за наведених у постанові обставин, ґрунтується на належних, достовірних і допустимих доказах, які будучи проаналізованими, не викликають сумнівів у наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 283, 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шаталін Микола Вікторович, залишити без задоволення.

Постанову Котовського міськрайонного суду Одеської області від 13 грудня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

По справі винесена окрема ухвала на адресу УПП ДППУ в Одеській області.

Суддя Одеського апеляційного суду С.М. Сегеда