ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року м. Дніпро

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справа Дніпровського апеляційного суду Руденко В.В., розглянувши клопотання захисника Мерешко Михайла Леонідовича, який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2025 року щодо ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.156Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі-КупАП),-

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2025 року притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.156 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3 400 грн, з конфіскацією предметів торгівлі згідно протоколу огляду та вилучення від 14.11.2024 року. Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 грн.

17 лютого 2025 року захисником Мерешко М.Л., в інтересах ОСОБА_1 , подана апеляційна скарга, разом із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної постанови судді місцевого суду. В обґрунтування свого клопотання захисник вказує на те, 16 січня 2025 року судом була винесена оскаржувана постанова. 03 лютого 2025 року ним через електронний суд подано заяву на отримання копії постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.01.2025 року, яка була ним отримана 07 лютого 2025 року, у зв`язку з чим останній день оскарження припадає на 17.02.2025 року. Отже захисник вважає, що він має право на поновлення йому пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення місцевого суду та просить його поновити.

Перевіривши матеріали справи та наведені в клопотанні доводи щодо поважності причин пропуску захисником строку на апеляційне оскарження рішення судді місцевого суду, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Правило дотримання десятиденного строку має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб справи про адміністративні правопорушення розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи органи влади та інших зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності.

Це правило надає особі, яка має право на апеляційне оскарження, достатній строк для роздумів стосовно того, чи подавати апеляційну скаргу, для чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції, і визначає період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.

Згідно ч.1 ст.2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч.1 ст.6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Безсторонність суду передбачає як його суб`єктивну свободу від упередженості чи зацікавленості в результаті розгляду справи, так об`єктивну, яка виключає будь-який обґрунтований сумнів стосовно безсторонності суду.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п.21-22 рішення у справі "Надточій проти України", п.33 рішення у справі "Гурепка проти України").

Свою правову позицію щодо тлумачення поняття поважності причин, які можуть бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження неодноразово висловив у своїй рішенням Верховний Суд. Зокрема у Постанові Першої судової палати ККС ВС від 30 жовтня 2018 року (справа №299/2987/15-к провадження № 51-4594 км18) зазначено наступне.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, оскільки в кожній справі національні суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності) (див.: рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року; рішення у справі «Устименко проти України» (Ustimenko v. Ukraine), заява № 32053/13, п. 47, від 29 жовтня 2015 року).

При цьому Суд визначив, що під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали можливість своєчасного звернення до суду у вищезазначений законом строк.

Суд не може зобов`язати сторону скористатися своїм правом, але сторона, яка добровільно відмовилася від використання свого права, маючи всі можливості ним скористатися, має миритися з процесуальними наслідками свого рішення.

Як убачається з матеріалів справи особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисник Мерешко М.Л., хоча і не були особисто присутніми у судовому засіданні під час розгляду справи, але були обізнаними про те, що справа розглядається в Жовтневому районному суді м. Дніпропетровська, про що свідчить подане захисником Мерешко М.Л. 15 січня 2025 року клопотання про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення (а.с.15-22), та 16 січня 2025 року, тобто в день винесення оскаржуваного рішення, заява про розгляд справи без його участі (а.с.23). Тому суд, приймаючи рішення у справі, обґрунтовано зазначив мотиви, за яких він дійшов до переконання про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 та її захисника Мерешко М.Л.

Отже, наведене свідчить про те, що захисник Мерешко М.Л. безумовно був обізнаний про перебіг судового розгляду справи про адміністративне правопорушення, а отже мав можливість протягом строку на апеляційне оскарження своєчасно отримати копію судового рішення та подати апеляційну скаргу, але не проявив зацікавленості у результатах судового розгляду справи та не скористався своїм правом на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції у визначений законом строк, який спливав 26 січня 2025 року (неділя).

Разом з тим, із заявою про отримання копії оскаржуваної постанови захисник Мерешко М.Л. звернувся лише 03 лютого 2025 року (а.с.26), тобто вже після спливу встановленого законом строку для подання апеляційної скарги.

З огляду на викладене не можна погодитися з наведеними у клопотанні захисника Мерешко М.Л. доводами щодо поважності причин пропуску ним строків на апеляційне оскарження постанови судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 січня 2025 року та апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки апелянт маючи реальну можливість своєчасно отримати копію прийнятого судом рішення по справі, скористатися своїм правом на апеляційне оскарження судового рішення у визначений законом десятиденний строк після винесення судового рішення, не скористався наданим йому законом процесуальним правом з причин, які не можна вважати поважними.

При цьому твердження захисника про те, що строк на апеляційне оскарження постанови судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2025 року слід рахувати з дати отримання ним копії оскаржуваного судового рішення з 07 лютого 2025 року є хибними, оскільки суперечать положенням ч.2 ст.294 КУпАП, якою обраховується початок строку на апеляційне оскарження з дня винесення місцевим судом постанови.

Інших причин, які унеможливили сторону своєчасно подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції у клопотанні не наведено.

Підсумовуючи вищенаведене суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що клопотання захисника Мерешко М.Л. про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2025 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.156 КУпАП відносно ОСОБА_1 , є безпідставним та задоволенню не підлягає, а тому подана апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, разом з доданими до неї документами.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП ,-

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити захиснику Мерешко Михайлу Леонідовичу у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2025 рокувідносно ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.156 КУпАП.

Апеляційну скаргу повернути особі, що її подала, разом з доданими до неї документами.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

СУДДЯ ДНІПРОВСЬКОГО

АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ В.В. РУДЕНКО