Номер провадження: 33/813/465/25
Головуючий у першій інстанції Єршова Л. С.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі головуючого судді Дришлюка А.І.

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши апеляційну скаргу адвоката Тодорова Анатолія Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2024 року по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 25.11.2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено відповідне адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, та стягнено судовий збір на користь держави у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 (шістдесят) коп (а.с. 28-30).

23.12.2024 року канцелярією Приморського районного суду м. Одеси було зареєстровано апеляційну скаргу адвоката Тодорова Анатолія Івановича в інтересах ОСОБА_1 на постанову від 25.11.2024 року (а.с. 32-41).

Постановою Одеського апеляційного суду від 30.12.2024 року (головуючий суддя Назарова М.В.) апеляційна скарга була повернена особі, яка її подала через відсутність доказів на підтвердження наявності у адвоката повноважень на звернення до суду з апеляційною скаргою, а саме витягу з договору про надання правової допомоги (а.с. 44, 44 зворот).

15.01.2025 року адвокат Тодоров Анатолій Іванович, який діє в інтересах ОСОБА_1 , повторно звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову скасувати та провадження по справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що висновки, викладені у постанові суду першої інстанції, не відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на неналежних доказах, а саме рапорт, складений інспектором Стукаленко О. не відповідає дійсності, що підтверджується наявними у матеріалах справи відеозаписами. До того ж, оскільки судове засідання не відбулося, представника апелянта було позбавлено можливості подання клопотання про виклик інспектора Стукаленко О. (а.с. 47-54).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30.01.2025 року апелянту було поновлено пропущений строк апеляційного оскарження, відкрито апеляційне провадження та справу призначено до розгляду (а.с. 57-58).

В судове засідання 25.02.2025 з`явився представник апелянта адвокат Тодоров А.І., апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, оскаржувану постанову просив скасувати та провадження закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, зазначаючи при цьому, що долучені до матеріалів справи відеозапис та загалом наявні матеріали справи будь-яких доказів на підтвердження перебування ОСОБА_1 за кермом транспортного засобу в день складення адмін матеріалів, посилаючись при цьому також на письмові пояснення особи, яка того дня, згідно її слів, перебувала за кермом авто. Також представник апелянта зазначив, що ОСОБА_1 наразі перебуває в зоні бойових дій, а тому не мав можливості з`явитися до судового засідання.

Дослідивши матеріали справи, пояснення представника апелянта, апеляційним судом встановлено наступне.

Приймаючи оскаржувану постанову щодо визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції в оскаржуваній постанові зазначає, що критично відноситься до пояснень ОСОБА_1 щодо його невинуватості та закриття справи за відсутністю складу адміністративного правопорушення, так як з його пояснень вбачається, що ОСОБА_1 намагається уникнути адміністративного стягнення, хоча вина останнього у вчиненні адміністративного правопорушення повністю знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду справи та підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії АБА №114608 від 19.07.2024 року; результатом алкотесту від 19.08.2024 року за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 7510, №0435 стосовно ОСОБА_1 , результат тесту 2.56 ‰; рапортом поліцейського від 19.07.2024 року; відеозаписом з місця події та іншими матеріалами справи.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно положень ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно положень ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

За положенням ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії АБА № 114608 вбачається, що 19.07.2024 року близько 18 год. 50 хв. в м. Одеса, вул. Середньофонтанська, 69, ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mercedes-Benz ML 350, державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія було проведено за допомогою спеціального технічного засобу із результатами огляду 2,56 проміле, чим порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно п. 2.9а Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За положенням ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена у випадку керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно, обов`язковою умовою для притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, вчинення якого інкримінується ОСОБА_1 , в даному випадку, зважаючи на доводи апелянта, є встановлення факту керування останнім вказаним в протоколі транспортним засобом, адже суб`єктом даного правопорушення є саме водій транспортного засобу або інша особа, яка керує ним.

Само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування (постанова Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20.02.2019 року, справа № 404/4467/16-а).

У відповідності до змісту вищезазначеного протоколу, працівниками поліції було встановлено, що ОСОБА_1 19.07.2024 року керував транспортним засобом Mercedes-Benz ML 350, державний номерний знак НОМЕР_1 . Із зазначеними обставинами подій також погодився й суд першої інстанцією, притягнувши останнього до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, посилаючись на даний протокол про адміністративне правопорушення, рапорт поліцейського та відеозапис, долучений до матеріалів справи.

Вказаний відеозапис, котрий на думку суду першої інстанції підтверджує факт керування ТЗ, розпочинається з моменту, коли працівник поліцій виходить з спеціалізованого авто та прямує до місця зіткнення транспортного засобу Mercedes-Benz ML 350, та іншого авто, яке знаходилося попереду. При цьому, ОСОБА_1 на момент підходу поліцейського та протягом подальших дій останнього, знаходився біля вказаного авто, спілкуючись з іншим учасником дорожньо-транспортної пригоди. Фіксації безпосередньо керування ОСОБА_1 даним авто або ж хоча б його перебування на місці водія наявні відеозаписи в свою чергу не містять. В ході спілкування поліцейського з ОСОБА_1 останнім неодноразово зазначалося, що за кермом вказаного в протоколі автомобіля перебувала його знайома ОСОБА_2 , письмові пояснення якої також було долучено працівниками поліції до адмін матеріалів (а.с. 7), в яких вона повідомила, що 19.07.2024 року протягом всього дня перебувала за кермом транспортного засобу засобом Mercedes-Benz ML 350, д. н. з. НОМЕР_2 .О., натомість ОСОБА_1 перебував на пасажирському сидінні. Пояснення іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди, наявність якої вбачається з відеозапису, з метою підтвердження особи водія, в свою чергу в матеріалах справи відсутні.

Даний відеозапис також міститься фіксацію спілкування працівників поліції щодо встановлення особи водія вказаного в протоколі транспортного засобу, а саме дослівно фіксує запитання працівника поліції до іншого поліцейського «докази керування є?» «хтось бачив, що ОСОБА_1 перебував за кермом?» (05 хв. 29 сек.), на що потім повідомляє «та я напишу рапорт і все (05 хв. 35 сек.). При цьому, рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень, згідно висновків Верховного Суду, наведених в постанові від 20.05.2020 р. по справі №524/5741/16-а.

Вчинення працівниками будь-яких інших заходів, спрямованих на встановлення особи водія, наявний відеозапис фіксації не містить. Натомість, незважаючи на дані обставини, працівники поліції все ж таки в подальшому звертаються до ОСОБА_1 із пропозицією щодо проходження огляду, як до водія автівки, та після проходження огляду складають відносно нього протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за керування в стані алкогольного сп`яніння.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, згідно положень ст. 255 КУпАП.

У рішенні ЄСПЛ від 2.07.2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву».

Відповідно, зважаючи на те, що суб`єктом адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є саме водій транспортного засобу, та встановлення факту керування є обов`язковою умовою для притягнення особи до відповідальності в межах даної статті, натомість наявні матеріали справи в свою чергу жодних доказів на підтвердження факту перебування саме ОСОБА_1 за кермом зазначеного в протоколі транспортного засобу «поза розумним сумнівом» не містять, що свідчить про передчасність висновків суду першої інстанції щодо визнання останнього винним у вчиненні даного правопорушення.

Таким чином, з огляду на вищезазначене, оскільки доводи апелянта знайшли своє часткове підтвердження в матеріалах справи, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржувана постанову суду першої інстанції підлягає скасуванню та провадження підлягає закриттю у відповідності до положень п. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись 294 КУпАП України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Тодорова Анатолія Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2024 року скасувати.

Провадження по справі закрити

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк