ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 594/20/25Головуючий у 1-й інстанції Чир П.В.
Провадження № 33/817/115/25 Доповідач - Галіян Л.Є.
Категорія - ч.1 ст.173 -2 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2025 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Галіян Л.Є.

з участю:

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

потерпілої - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Тернополя справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Борщівського районного суду Тернопільської області від 23 січня 2025 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Цією постановою визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді 40 (сорок) годин громадських робіт.

Стягнуто із ОСОБА_1 в користь держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Згідно постанови суду, ОСОБА_1 30 листопада 2024 року о 14.40 год. в АДРЕСА_1 , за місцем спільного проживання, вчинив домашнє насильство відносно своєї матері ОСОБА_2 , а саме дії психологічного характеру, що полягали у криках в її сторону, висловленні образ нецензурними та принизливими словами, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Також, ОСОБА_1 30 листопада 2024 року о 14.40 год. в АДРЕСА_1 , порушуючи вимоги ТЗПСК серії АА№334562 від 28.11.2024, вчинив домашнє насильство відносно своєї матері ОСОБА_2 , чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 05 грудня 2024 року о 10.30 год. в АДРЕСА_2 , перебуваючи в коридорі Борщівського районного суду, вчинив домашнє насильство відносно своєї матері ОСОБА_2 , а саме дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні в її сторону нецензурних та принизливих слів, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржувану постанову суду скасувати.

Вказані вимоги мотивує тим, що жодних дій відносно своєї матері ОСОБА_2 він не здійснював, а все це її наклеп.

Крім того зазначає про те, що наявність сварок та конфліктних ситуацій між ним та потерпілою не є домашнім насильством.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , прихожу до наступних висновків.

У відповідності до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За змістом ст.280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується доказами, які належно оцінені судом першої інстанції та детально викладені у постанові.

Обґрунтовуючи такий свій висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адмінправопорушення, суд вірно поклав в основу оскаржуваної постанови наявні в матеріалах справи докази, зокрема дані протоколів про адміністративне правопорушення серії ВАД №620349 від 10.12.2024, серії ВАД №620348 від 10.12.2024, серії ВАД №620350 від 16.12.2024, рапортами чергового ВП №1 (м.Борщів) Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області від 30.11.2024, 05.12.2024, терміновим заборонним приписом стосовно кривдника серія АА №334562 від 28.11.2024; письмових поясненнях ОСОБА_1 від 10.12.2024 р., письмових поясненнях ОСОБА_2 від 30.11.2024, 05.12.2024 р. та ОСОБА_4 від 16.12.2024 року.

При цьому твердження ОСОБА_1 про невідповідність протоколу щодо викладу обставин події є неспроможними з огляду на наступне.

Частиною першою статті 173-2 КпАП України передбачено відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до пунктів 3, 14 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 7 грудня 2017 року (далі Закон) домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Таким чином Законом встановлено, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією частини першої статті 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, сексуального, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди.

Отже, домашнє насильство є правопорушенням із матеріальним складом, обов`язковою ознакою якого є настання відповідних суспільно-небезпечних наслідків у виді шкоди фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого або реальної можливості заподіяння такої шкоди, тобто такої, що об`єктивно могла настати, але не настала через незалежні від волі кривдника обставини.

Отже, у справах про домашнє насильство доказуванню підлягає не лише факт вчинення відповідних дій (бездіяльності) особи, а й наслідки, які в результаті таких дій (бездіяльності) були заподіяні постраждалій особі.

За змістом протоколів про адміністративне правопорушення серії ВАД №620348 від 10.12.2024 р. та серії ВАД №620350 від 16.12.2024 , ОСОБА_1 30 листопада 2024 року о 14.40 год. в АДРЕСА_1 , за місцем спільного проживання, а також 05 грудня 2024 року о 10.30 год. в АДРЕСА_2 , перебуваючи в коридорі Борщівського районного суду вчиняв домашнє насильство відносно своєї матері ОСОБА_2 , а саме дії психологічного характеру, що полягали у криках в її сторону, висловленні образ нецензурними та принизливими словами, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 вказав, що раніше з матір`ю не проживав, а приїхав до неї, коли та попросила приїхати та їй допомогти, у зв`язку із чим залишився з нею проживати у квартирі, де також разом з ним приїхала проживати його сім`я дружина та дитина. Домашнього насильства він щодо матері не вчиняє, а між ними періодично виникають скандали через матір, яка незадоволена його дружиною та дитиною, а також яка захаращує житло та першою розпочинає сварки. Також ОСОБА_1 вказав, що йому було відомо про існування термінового заборонного припису стосовно кривдника серія АА №334562 від 28.11.2024, однак конфлікт, який мав місце 30 листопада 2024 року відбувся у їх спільній квартирі, яка реально не розділена. Крім того, не заперечив обставини події 05 грудня 2024 року, однак зазначив, що ініціатором конфлікту після судового засідання у кримінальному провадженні, де він є обвинуваченим, а мати потерпілої, знову ж таки була його мати ОСОБА_2 ..

Разом з тим, у своїх письмових поясненнях, наявних у матеріалах справи, ОСОБА_1 вказав, що через висловлювання матір`ю ОСОБА_2 свого невдоволення його дружиною та дитиною, між ними виникла сварка, в ході якої він дійсно виражався в бік матері вульгарними та принизливими словами, матюками.

У поданих суду письмових поясненнях від 14.01.2024 року ОСОБА_2 вказала, що її син ОСОБА_1 періодично вчиняє щодо неї домашнє насильство психологічного характеру.

В судовому засіданні апеляційного суду потерпіла ОСОБА_2 вказала, що її син ОСОБА_1 проживає разом з нею у квартирі зі своєю дружиною та дитиною. Коли він перебуває у стані алкогольного сп`яніння, то неодноразово застосовує до неї психологічне насильство - кричить, погрожує та принижує, нищить її майно, продукти харчування, часом застосовує фізичну силу, чим створює неможливі для спільного проживання умови, через що вона змушена тікати з дому, боячись за своє життя та здоров`я. Зазначає, що боячись свого сина, коли той вчиняє домашнє насильство, вона тікає з дому на вулицю, неодноразово ночувала в знайомих, в сараї у зимову пору, інколи вимушена їхати до дочки в м.Тернопіль, тощо. При цьому вказала, що будь-яких спорів, у тому числі справ у суді, з приводу поділу майна чи житла між ними немає.

Щодо події, від 05 грудня 2024 року, ОСОБА_2 пояснила, що в Борщівському районному суді розглядається кримінальне провадження про обвинувачення її сина ОСОБА_1 у тому, що він зламав їй руку. Після судового засідання ОСОБА_1 , на запитання його дружини, як вона має проживати, якщо його посадять, той почав нецензурно висловлюватися та знову чинити психологічний тиск.

Водночас, ОСОБА_2 просила не накладати на ОСОБА_1 ніякого стягнення за вчинені ним діяння, мотивуючи тим, що їй шкода сина.

У відповідності до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Наявні у справі докази в їх сукупності, які узгоджуються між собою та доповнюють одні одних, належним чином доводять обставини, викладені у протоколах про адміністративне правопорушення.

В даному випадку встановлено, що у інкриміновані ОСОБА_1 періоди вчинення ним правопорушень, мало місце словесні образи, приниження, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення потерпілої ОСОБА_2 , у якої такі дії її сина ОСОБА_1 викликали побоювання за свою безпеку, спричиняли емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, тобто мало місце реальної можливості заподіяння психологічної шкоди, тобто такої, що об`єктивно могла настати, але не настала через незалежні від волі кривдника обставини.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доведеність вчинення діянь, викладених у протоколах про адміністративне правопорушення, передбачені ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин.

При цьому, посилання ОСОБА_1 на те, що місцевим судом при постановленні рішення не було взято до уваги рішення Борщівського районного суду у справі № 594/1838/24, яким провадження у справі було закрито щодо нього, апеляційний суд вважає неспроможними, так як обставини тієї справі не стосуються подій, які мали місце у даній справі 30.11.2024 року та 05 грудня 2024 року.

Також голослівними є доводи апелянта про те, що суд першої інстанції в оскаржуваній постанові надавав оцінку обставинам, які не були предметом даної справи. Аналіз постанови місцевого суду свідчить про те, що у ній відображено лише пояснення потерпілої, які вона подала до суду, та у яких вона описувала й обставини кримінального провадження, яке знаходиться на розгляді в суді, а власної оцінки тим подіям судом не надавалося, і оскаржувана постанова не обґрунтовувалася будь-якими іншими доказами, яких немає у матеріалах цієї справи.

Що стосується призначеного стягнення ОСОБА_1 , то воно судом першої інстанції визначено вірно з дотриманням вимог ст.ст. 33-35 КупАП, з врахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, його віку, вчинення правопорушення, враховано відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують відповідальність за вчинене правопорушення та визначено стягнення в межах санкції ч.1 ст.173-2 КУпАП у виді громадських робіт.

При цьому, думка потерпілої з приводу накладення стягнення приймається судом до уваги, однак не є вирішальною при визначенні виду та розміру призначеного стягнення за вчинене правопорушення.

Будь-яких порушень судом першої інстанції під час розгляду справи, які б стали підставою для скасування по суті правильного судового рішення, під час перевірки його в апеляційному порядку не встановлено.

За викладених вище обставин, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а апеляція такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 33-36, 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Борщівського районного суду Тернопільської області від 23 січня 2025 року відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя