Житомирський апеляційний суд
Номер провадження №33/4805/131/25
Категорія ч.1, ч.2 ст.172-7 КУпАП Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року м.Житомир

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Житомирського апеляційного суду ГалацевичО.М., за участі: особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , її захисника Струкової Людмили Володимирівни, прокурора Степури Марини Валеріївни, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Житомирі апеляційну скаргу адвоката Струкової Людмили Володимирівни, подану в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Богунського районного суду м.Житомира від 04 грудня 2024 року, якою останню визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.172-7 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Богунського районного суду м.Житомира від 04 грудня 2024 року ОСОБА_1 визнано виною у вчиненні адміністративних правопорушенень, передбачених ч.1 ст.172-7, ч.2 ст.172-7 КУпАП та призначено їй покарання за ч.1 ст.172-7 КУпАПу виді штрафу в розмірі 100 (сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн, за ч.2 КУпАП у виді штрафу в розмірі 200 (двісті) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн. На підставі ст.36 КУпАП остаточно накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, а саме за ч.2 ст.172-7 КУпАП у виді штрафу в розмірі 200 (двісті) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

З постанови судді місцевого суду вбачається, що ОСОБА_1 , обіймаючи посаду начальника відділу забезпечення відомчого контролю Головного управління ДПС у Житомирській області (далі- ГУ ДПС), всупереч вимогам п.п.2, 3 ч.1 ст.28 Закону «Про запобігання корупції» не повідомила у встановленому Законом порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів та вчиняла дії, приймала рішення в умовах реального конфлікту інтересів, який виник у зв`язку із проведенням, відповідно до розпорядження ГУ ДПС від 16.02.2024 №9-р, тематичної перевірки управління оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС, у якому посаду начальника відділу адміністрування податків з громадян та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, податків і зборів з фізичних осіб-підприємців обіймає ОСОБА_2 , пов`язаний з нею позаслужбовими стосунками.

Таким чином, ОСОБА_1 порушила вимоги ст.28 Закону України «Про запобігання корупції», чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, за що передбачена відповідальність на підставі ч.1 та ч.2 ст.172-7 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаною постановою судді місцевого суду, адвокат Струкова Л.В., діючи в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративних правопорушень в діях її підзахисної, посилаючись на незаконність постанови, однобічне та неповне з`ясування судом обставин справи. Вказала, що протокол про адміністративне правопорушення від 07.10.2024 №37-03/22 є недопустимим доказом у справі, оскільки такий складено НАЗК з порушенням норм чинного законодавства та з порушенням прав ОСОБА_1 , передбачених Конституцією України, КУпАП, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме з позбавленням особи в реалізації права на захист, безпосередньої присутності під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, а також з позбавленням права на його отримання. Окрім того, суд першої інстанції залишив поза увагою ті обставини, що тематична перевірка не проводилась у підрозділі, який очолює ОСОБА_3 . Ні ОСОБА_1 , ні інші члени робочої групи не аналізували якості виконання ОСОБА_4 його функціональних обов`язків, повного та вчасного виконання ним поставлених завдань. ОСОБА_1 лише приймала участь у перевірці Коростенського відділу управління оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС у Житомирській області. Також ОСОБА_1 не подавала пропозиції за наслідками перевірки про притягнення винних осіб до відповідальності та не зверталася з проханням до керівництва щодо не притягнення до відповідальності ОСОБА_5 , що підтвердили свідки. Отже, будь-яких суперечностей між приватним інтересом та службовими повноваженнями у ОСОБА_1 не виникало. Вважає безпідставними посилання суду, як на доказ, існування позаслужбових відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , на подання ними декларацій за 2023 рік з однієї адреси та зазначення у деклараціях за 2019-2022 роки про їх спільне проживання, оскільки протиправні дії ОСОБА_1 , як стверджує НАЗК, мали місце у березні 2024 року, а події за 2019-2023 роки, будь-якого відношення до даних подій не мають.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її захисник адвокат Струкова Л.В. підтримали доводи апеляційної скарги, просили скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.ч.1, 2 ст.172-7 КУпАП, в діях ОСОБА_1 .

Прокурор Степура М.В. просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на правильність висновків суду першої інстанції, надала висновок в порядку ч.1 ст.250 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За змістом ст.245 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та іншими доказами, які мають істотне значення для правильного, об`єктивного та справедливого розгляду справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили (ст.252 КУпАП).

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, зазначені вимоги закону судом першої інстанції були дотримані. Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дане правопорушення, та прийняте по справі рішення.

Як зазначено у диспозиції ч.1 ст.172-7 КУпАП відповідальність за даною нормою закону настає у разі неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів тягне за собою відповідальність, передбачену ч.2 ст.172-7 цього Кодексу.

Згідно примітки до статті 172-7 КУпАП:

1. Суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої ст.3 Закону України «Про запобігання корупції».

2. У цій статті під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України "Про запобігання корупції", особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першоїстатті 3 цього Закону, зобов`язані:

1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів;

2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно;

3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів;

4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

В статті 1 наведеного Закону міститься визначення термінів, наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

пряме підпорядкування - відносини прямої організаційної або правової залежності підлеглої особи від її керівника, в тому числі через вирішення (участь у вирішенні) питань прийняття на роботу, звільнення з роботи, застосування заохочень, дисциплінарних стягнень, надання вказівок, доручень тощо, контролю за їх виконанням;

правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність;

приватний інтерес це будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях;

реальний конфлікт інтересів це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

При реальному конфлікті інтересів особа реалізує (повинна реалізувати) свої повноваження у сфері, де наявний приватний інтерес. Це викликає суперечність між повноваженнями і приватним інтересом, яка впливає на об`єктивність вчинення дій чи прийняття рішень.

Суперечність між приватним інтересом та повноваженнями полягає в тому, що, з одного боку, в особи наявний приватний інтерес (майновий або немайновий), а з іншого, особа, яка уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, має виконувати свої службові обов`язки в інтересах держави, територіальної громади, виключаючи можливість будь-якого впливу приватного інтересу. Таким чином, особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, приймаючи те чи інше рішення (вчиняючи ту чи іншу дію) по суті стоїть перед вибором задоволення публічного інтересу (на користь держави, територіальної громади) або приватного інтересу (власних інтересів, інтересів близьких осіб). Тому навіть за умови, що особа, маючи приватний інтерес, приймає об`єктивні та неупереджені рішення, вона вчиняє дії в умовах реального конфлікту інтересів.

Відповідно до ч.5 ст.28 Закону України «Про запобігання корупції», у разі існування в особи сумнівів щодо наявності в неї конфлікту інтересів вона зобов`язана звернутися за роз`ясненнями до територіального органу Національного агентства. У разі, якщо особа не отримала підтвердження про відсутність конфлікту інтересів, вона діє відповідно до вимог, передбачених у цьому розділі Закону.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст.172-7 КУпАП, за обставин, викладених у постанові, на переконання апеляційного суду, є обґрунтованим та підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у справі та перевірених суддею доказах.

Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу ГУ ДПС від 21.07.2022 №226-0 ОСОБА_1 з 21.07.2022 переведено на посаду начальника відділу забезпечення відомчого контролю ГУ ДПС.

Функції та повноваження ОСОБА_1 визначаються посадовою інструкцією та положенням про відділ забезпечення відомчого контролю Головного управління ДПС у Житомирській області, затвердженого наказом ГУ ДПС від 22.07.2022 № 207 (у редакції наказу від 12.01.2024 № 43), основним завданням якого, є здійснення відомчого контролю за додержанням вимог законодавства, виконання службових, посадових обов`язків в ГУ ДПС, з якими ОСОБА_1 ознайомлена. Відповідно до посадової інструкції, в посадові обов`язки ОСОБА_1 входить, зокрема підготовка висновків та пропозицій начальнику ГУ щодо вжиття заходів реагування для усунення виявлених недоліків та порушень за матеріалами перевірок, оцінки та аналізу, розгляду звернень, скарг, аналізу та опрацювання іншої інформації про негативні прояви у діяльності ГУ (п.2.2.3.13 Положення)

Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, ОСОБА_1 , займаючи посаду начальника відділу забезпечення відомчого контролю ГУ ДПС, відповідно до ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», є суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією.

Також судом встановлено, що згідно з розпорядженням ГУ ДПС від 16.02.2024 №9-р «Про проведення тематичної перевірки» зобов`язано з 19.02.2024 по 20.03.2024 провести тематичну перевірку стану організації роботи управління оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС щодо залучення до оподаткування фізичних осіб-підприємців, у яких встановлено розбіжності між задекларованими доходами підприємців згідно з поданою звітністю за 2021-2022 роки та виплаченими доходами за ознакою «157» (дохід, виплачений самозайнятій особі) відповідно до додатку 4ДФ до Розрахунку та інших питань, що стосуються перевірки.

Для проведення перевірки цим наказом створено робочу групу у складі працівників відділу забезпечення відомчого контролю ГУ ДПС, зокрема і начальника відділу Тимошенко Т.М. Пунктом 4 вказаного розпорядження зобов`язано відділ забезпечення відомчого контролю, керівником якого є ОСОБА_1 , повідомити керівника ГУ ДПС про результати перевірки у тижневий строк після її завершення.

На виконання розпорядження ГУ ДПС від 16.02.2024 №9-р робочою групою проведено відповідну перевірку та складено Акт про результати стану організації роботи управління оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС щодо залучення до оподаткування фізичних осіб-підприємців, у яких встановлено розбіжності між задекларованими доходами підприємців згідно з поданою звітністю за 2021-2022 роки та виплаченими доходами за ознакою «157» відповідно до додатку 4ДФ до Розрахунку та інших питань від 20.03.2024 №60/06-30-02-06 (далі Акт).

Згідно вказаного акту, який підписаний начальником відділу забезпечення відомчого контролю ГУ ДПС Тимошенко Т.М. та працівниками цього відділу, до структури оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС входить відділ адміністрування податків з громадян та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність, податків і зборів з фізичних осіб-підприємців, в якому з 05.10.2022 керівником є ОСОБА_2 , що підтверджується наказом ГУ ДПС від 29.09.2022 №448-о.

Отже, суд дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 , обіймаючи вказану посаду, брала участь у проведенні тематичної перевірки, в тому числі в частині належного виконання своїх посадових обов`язків ОСОБА_2 та за її результатами оцінювала його роботу, а також ступінь та характер його вини. Зокрема, за результатами вищевказаного Акту перевірки, ОСОБА_1 подано доповідну записку від 25.03.2024 №62/06-30-02-08, якою за неналежне виконання функціональних обов`язків, низький рівень організаційної та методологічної роботи при здійсненні контролю за додержанням суб`єктами підприємницької діяльності - фізичними особами вимог податкового законодавства, неякісне виконання завдань ДПС України щодо відпрацювання розбіжностей між задекларованими доходами підприємців згідно з поданою звітністю та виплаченими доходами відповідно податкового розрахунку до ф.1-ДФ (ф.4-ДФ) за ознакою «157» запропоновано зменшити на 50 відсотків розмір премії за березень 2024 ОСОБА_2 та головному державному інспектору відділу адміністрування податків з громадян та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, податків і зборів з фізичних осіб-підприємців управління оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС ОСОБА_6 .

Окрім цього, встановлено, що відповідно до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, начальником відділу забезпечення відомчого контролю ОСОБА_1 17.03.2024 о 18:58 подано щорічну декларацію за 2023 рік, в якій в розділі 2.2. зазначено члена сім`ї суб`єкта декларування: особи, які спільно проживають та не перебувають у шлюбі - ОСОБА_2 . Аналогічні дані також зазначено нею в щорічних деклараціях за 2019-2022 роки. Крім того, в розділі 2.2. зазначено члена сім`ї суб`єкта декларування дочку - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Аналогічну щорічну декларацію за 2023 рік з різницею у 17 хвилин також було подано ОСОБА_2 17.03.2024 о 18:41. У поданих деклараціях за 2023 рік як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_2 зазначали однакове фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , при цьому, такі декларації останніми подавалися у позаробочий час з однієї ІР адреси НОМЕР_1 .

Також, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 подавалися повідомлення від 10.08.2022 №3472/06-30-24-02, №138/06-30-02-14 про близьких осіб, які працюють в ГУ ДПС, де зазначали щодо один одного, як цивільну дружину та чоловіка.

Згідно відомостей про рух коштів по рахунку ОСОБА_2 в АТ КБ «Приват Банк» вбачається, що останній протягом 2023 року та у лютому - квітні 2024 року періодично безвідплатно поповнював мобільний № НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , а також здійснював оплату комунальних платежів за ОСОБА_1 12.04.2024, 05.03.2024, 15.02.2024, 15.01.2024, 06.11.2023, 16.10.2023.

Також в судовому засіданні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пояснили, що хоча і не проживають разом з січня 2023 року, проте ОСОБА_2 , який є біологічним батьком дитини ОСОБА_1 - ОСОБА_7 , систематично бере участь у вихованні та утриманні останньої, підтримує щоденне спілкування з дитиною, періодично проявляє піклування про ОСОБА_1 , поповнюючи мобільний рахунок.

Дані факти, як правильно зазначив суд першої інстанції, підтверджують наявність позаслужбових стосунків у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що зумовлені спільними батьківськими обов`язками щодо дитини - ОСОБА_7 , що свідчить про певний рівень взаємодії та взаємозалежності.

Встановивши, що ОСОБА_1 , як начальник відділу забезпечення відомчого контролю ГУ ДПС, брала участь у проведенні тематичної перевірки, зокрема і в частині належного виконання посадових обов`язків ОСОБА_2 , та за її результатами оцінювала його роботу, в тому числі, ступінь та характер вини ОСОБА_2 , а також надала пропозиції доповідною запискою від 25.03.2024 №62/06-30-02-08 про зменшення йому на 50 відсотків розміру премії за березень 2024 року, суд дійшов обґрунтованого висновку, що у ОСОБА_1 був наявний приватний інтерес, зумовлений позаслужбовими стосунками з ОСОБА_2 . Проте, ОСОБА_1 , в порушення п.2 ч.1 ст.28 Закону, не повідомила про реальний конфлікт інтересів вищого керівника або Національне агентство з питань запобігання корупції, у зв`язку з чим суд дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

Також встановивши, що при проведенні тематичної перевірки та підписанні за її результатами Акту від 20.03.2024 №60/06-30-02-06 і доповідної записки від 25.03.2024 №62/06-30-02-08 з пропозиціями щодо міри відповідальності ОСОБА_2 , у ОСОБА_1 була наявна суперечність між приватним інтересом та її службовими повноваженнями, що в розумінні Закону є реальним конфліктом інтересів, суд дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 вчинила дії, приймала рішення в умовах реального конфлікту інтересів, що є порушенням вимог п.3 ч.1 ст.28 Закону, та вчиненням адміністративного правопорушення, пов`язаного із корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.172-7 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, що поставлено їй у вину, безумовно доводиться матеріалами справи про адміністративне правопорушення, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення №37-03/22 від 07.10.2024; копією наказу ГУ ДПС від 21.07.2022 №226-0; копією наказу ГУ ДПС від 29.09.2022 № 448-о; розпорядженням ГУ ДПС від 16.02.2024 №9-р «Про проведення тематичної перевірки»; Актом про результати тематичної перевірки стану організації роботи управління оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС щодо залучення до оподаткування фізичних осіб-підприємців від 20.03.2024 №60/06-30-02-06; доповідною запискою від 25.03.2024 №62/06-30-02-08; відомостями з державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування; відомостями про рух коштів по рахунку ОСОБА_2 в АТ КБ «Приват Банк»; запитами та відповідями Департаменту моніторингу і контролю за виконанням актів законодавства про конфлікт інтересів та запобігання корупції НАЗК від 29.04.2024 №37-03/29755-24 та ГУ ДПС у Житомирській області від 07.05.2024 №5160/5/06-30-14.

Встановлені судом обставини та досліджені докази, показання допитаних судом свідків із достатньою повнотою вказують на те, що ОСОБА_1 , не заявивши про наявний конфлікт інтересів, всупереч вимогам Закону, відповідно до своїх повноважень, як член робочої групи з проведення тематичної перевірки стану організації роботи управління оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС та керівник відділу забезпечення відомчого контролю, на який покладався обов`язок щодо інформування про результати такої перевірки, реалізуючи надані їй службові повноваження, які є дискреційними, приймала рішення щодо оцінки дій чи бездіяльності ОСОБА_2 , а також надавала пропозиції щодо міри відповідальності ОСОБА_2 за неналежне виконання ним функціональних обов`язків, низький рівень організаційної роботи, тобто, вчинила дію в умовах реального конфлікту інтересів. Пропозиції викладені у доповідній записці від 25.03.2024 №62/06-30-02-08 щодо міри відповідальності, у тому числі ОСОБА_2 , були основою для прийняття керівником ГУ ДПС рішення про преміювання, оскільки останній з об`єктивних причин не може самостійно оцінити роботу кожного з підлеглих працівників, у зв`язку з чим здійснення такої оцінки покладено відповідно до Положення на ОСОБА_1 .

Слід зазначити про те, що суб`єктивна сторона правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-7 та ч.2 ст.172-7 КУпАП виражається як у формі умислу та і у формі необережності.

ОСОБА_1 підписала Акт від 20.03.2024 №60/06-30-02-06 та доповідну записку від 25.03.2024 №62/06-30-02-08 з пропозиціями щодо міри відповідальності ОСОБА_2 , з яким перебувала у позаслужбових стосунках. При цьому, вона мала дискреційні повноваження та могла на власний розсуд визначати вид і зміст свого управлінського рішення (приймати рішення або ні), а тому її пояснення про те, що, відповідно до своїх посадових обов`язків, вона була вимушена підписати акт та доповідну записку є такими, що не впливають на висновки суду у даній справі. Крім того, як пояснила свідок ОСОБА_8 - заступник начальника ГУ ДПС у Житомирській області, якби ОСОБА_1 повідомила про взаємовідносини з ОСОБА_2 , то вона не була б підписантом доповідної записки. Також ОСОБА_8 пояснила, що у проекті доповідної записки, яку принесла ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не було. Вона переглянула проект доповідної записки і додала ОСОБА_2 до переліку осіб, яких слід притягнути до відповідальності, що викликає обґрунтовані сумніви в неупередженості ОСОБА_1 при вирішенні службового питання, до якого задіяна особа, з якою вона перебуває в близьких (позаслужбових) стосунках.

Відповідно до встановлених фактичних обставин суд першої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч.1 ст.172-7 та ч.2 ст.172-7 КУпАП, а доводи апеляційної скарги про відсутність події і складу інкримінуємих їй правопорушень є такими, що не спростовують висновків суду.

Доводи апеляційної скарги щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення у відсутність ОСОБА_1 , неотримання нею другого примірника протоколу та оформлення такого з порушенням норм чинного законодавства були предметом дослідження у суді першої інстанції, яким суд надав правильну та неупереджену оцінку.

З матеріалів справи вбачається, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення особі було забезпечено всі процесуальні гарантії ОСОБА_1 . Вона була повідомлена про складання протоколу, отримала його проект та пам`ятку про права та обов`язки, що свідчить про забезпечення її можливості реалізувати право на захист. Остання направила свої письмові пояснення на адресу НАЗК, проте пропозицію, викладену у листі НАЗК від 13.09.2024 №37-03/67422-24, прибути для складання протоколу, погодивши конкретний час прибуття, залишила без уваги, що є проявом її особистого вибору. Крім того, як встановлено судом, протокол про адміністративне правопорушення був надісланий за вказаним місцем проживання ОСОБА_1 , та, як з`ясовано у суді апеляційної інстанції, повернувся на адресу НАЗК з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Тобто протокол не отриманий ОСОБА_1 з причин, що не залежать від органу, який його складав.

Посилання захисника на ту обставину, що направлені НАЗК на адресу ОСОБА_1 проекти протоколів є відмінними від наявного у справі протоколу, а саме, не містять дату їх складання, реєстраційного номера, підпису уповноваженої особи, мають суттєві помилки щодо особистих даних її підзахисної є безпідставними, оскільки проект протоколу по суті обвинувачення (фабула, кваліфікація, обставини) не відрізняється від оригіналу протоколу і є незмінними. Зазначені захисником розбіжності не є істотними, не вплинули на суть обвинувачення та обсяг прав особи.

Доводи про те, що протокол за формою, не відповідає формі протоколу, затвердженого наказом НАЗК №159/19 від 06.12.2019 є безпідставними, такими, що не виключають відповідальність ОСОБА_1 , оскільки протокол складено відповідно до вимог ст.256 КУпАП, а форма документа не вплинула на права особи.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про порушення права на справедливий розгляд справи, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, спростовуються матеріалами справи та не можуть бути підставою для скасування постанови суду. Зазначені апелянтом обставини не свідчать про істотне порушення процедури, що могло б вплинути на допустимість доказів.

Інші доводи апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_1 та її захисника в суді апеляційної інстанції правильність висновків суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.ч.1, 2 ст.172-7 КУпАП, не спростовують.

Слід також врахувати, що ОСОБА_1 могла і повинна була скористатись можливістю, наданою їй ч.3 ст.28 Закону України «Про запобігання корупції», відповідно до якої Національне агентство у випадку одержання від особи повідомлення про наявність у неї реального, потенційного конфлікту інтересів упродовж семи робочих днів роз`яснює такій особі порядок її дій щодо врегулювання конфлікту інтересів. У разі існування в особи сумнівів щодо наявності в неї конфлікту інтересів вона має право звернутися за роз`ясненням до Національного агентства. У разі якщо особа не отримала підтвердження про відсутність конфлікту інтересів, вона діє відповідно до вимог, передбачених у цьому розділі Закону (ч.5 ст.28 Закону України «Про запобігання корупції»). Однак, ОСОБА_1 правом, визначеним законом, не скористалась.

Неприйнятними є твердження скаржника стосовно того, що ОСОБА_1 не могла не підписати доповідну записку і те, що факт батьківства ОСОБА_2 не вплинув на її об`єктивність при прийнятті рішень, оскільки для кваліфікації дій особи за вчинення правопорушення, передбаченого частинами 1, 2 ст.172-7 КУпАП, достатньо встановлення факту прийняття такого рішення за умови, що воно стосується особи, з якою вона перебуває в позаслужбових та близьких стосунках. Настання будь-яких наслідків в цьому випадку не є кваліфікуючою ознакою об`єктивної сторони правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суддею місцевого суду при постановленні рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.ч.1, 2 ст.172-7 КУпАП та при накладенні на винну особу адміністративного стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 3400 грн, у повній мірі враховані загальні принципи та правила накладення стягнення, передбачені ст.23 та ст.ст.33-36 КУпАП.

Враховуючи вищенаведене, апеляційна скарга є безпідставною та задоволенню не підлягає, а постанова суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та належним чином мотивованою, підстав для її скасування та закриття провадження у справі за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.294 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Струкової Людмили Володимирівни, подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову судді Богунського районного суду м.Житомира від 04 грудня 2024 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Галацевич