Номер провадження: 33/813/614/25
Справа № 501/4974/24
Головуючий у першій інстанції Тюмін Ю. О.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Карташова О.Ю.

за участю секретаря судового засідання Рудуман А.О.

особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Одесі апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Іллічівського міського суду Одеської області від 23 січня 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Іллічівського міського суду Одеської області від 23 січня 2025 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,0 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 грн.

Згідно із постановою суду, 24.11.2024 р. о 08:40 ОСОБА_1 в с. Олександрівка керував транспортним засобом YAMAHA JOG реєстраційний номер НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, тремтіння пальців рук), в порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, відповідно до встановленого порядку.

Нормативний акт, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення є «Стаття 130. Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, -

тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян»

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність і необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення норм матеріального права, просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження за ч. 1 ст. 130, щодо нього закрити.

В апеляційній скарзі апелянт наголошує, що його не було зупинено співробітниками поліції, його мопед просто стояв на узбіччі поруч із будівельним магазином та правила ПДР він не порушував і такі докази в матеріалах справи відсутні, а тому він не є суб`єктом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, апелянт просить звернути увагу на те, що відеозаписом який долучений до матеріалів справи не зафіксовано його зупинки працівниками поліції, не зафіксовано рух мопеда дорогою, а лише зафіксовано той момент коли він запускає двигун та перепарковує мопед на вимогу поліцейського.

Посилання суду першої інстанції як на доказ, щодо факту керування транспортним засобом на те, що ОСОБА_1 у розмові з поліцейськими жодного разу не заперечував проти факту керування транспортним засобом, апелянт вважає дивним зауваженням, оскільки він не є юристом, адвокатом і взагалі не розумів, як треба поводитись у подібній ситуації, яка сталася з ним вперше в житті.

Також, апелянт наголошує, на тому, що йому не було роз`яснено, що у разі відмови від проходження обстеження, його чекає дуже великий штраф і позбавлення права керування транспортними засобами на цілий рік. І просить звернути у вагу на те, що судом першої інстанції повністю було проігноровано той факт, що у протоколі було зроблено грубу помилку, а саме зазначено, що він «керував транспортним засобом YAMAHA GOG, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 . Транспортний засіб належить ОСОБА_2 », проте апелянту не відомо хто це і що це за транспортний засіб. Оскільки відповідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 15.01.2021 року він є власником транспортного засобу державний номер якого НОМЕР_1 .

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, думку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який зазначав, що він приїхав та став біля будівельного магазину, позаду поліцейського автомобіля і поліцейськи попросили його перепаркуватися, його не було зупинено за порушення правил ПДР. Просив провадження відносно нього закрити. Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КпАП України провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За положеннями статей 245, 280 КпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За змістом ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Верховний Суд України у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, розглядаючи справу №524/5741/16-а зауважив, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Доведення вини правопорушника покладається на орган, що складає протокол про адміністративне правопорушення. Під доказуванням у провадженні у справах про адміністративні правопорушення слід розуміти процесуальну діяльність суб`єктів щодо збору, перевірки та оцінки доказів з метою встановлення об`єктивної істини у справі й прийняття на цій основі законного рішення.

Апеляційний суд вважає, що наведених вимог закону районним судом дотримано у повному обсязі.

Як убачається з оскаржуваної постанови місцевим суд в повному обсязі виконав вимоги ст.280 КУпАП, всебічно дослідив матеріали справи та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, пославшись у своїй постанові на досліджені під час судового розгляду належні та допустимі докази, зокрема на: протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 180924, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відеозапис з нагрудних камер поліцейських.

Вказані докази були перевірені та досліджені під час апеляційного перегляду справи.

Так, факт порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується відповідним протоколом, відеозаписом, з якого вбачається, що ОСОБА_1 знаходячись на транспортному засобі на краю дороги проїхав на місце яке йому зазначив співробітник поліції для зупинки, відмовився від пропозиції пройти на місці огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних засобів, а саме газоаналізатору Драгер та медичного огляду в закладі охорони здоров`я.

Таким чином, в діях ОСОБА_1 безумовно наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, про що останньому декілька разів було роз`яснено.

Будь-яких заяв, зауважень, скарг при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не подавав, протокол підписав без жодного зауваження, ніяких письмових пояснень не надав, дії працівників поліції не оскаржував.

З огляду на те, що в матеріалах справи містяться належні та достатні докази, які безумовно свідчать про те, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд критично оцінює такі доводи апелянта про те, що у поліцейських були відсутні причини для зупинки транспортного засобу, передбачені ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». Вказані твердження жодним чином не впливають на висновки місцевого суду, які є правильними та обґрунтованими.

Крім того, апеляційний суд наголошує, що з 24 лютого 2022 року в Україні діє воєнний стан, внаслідок воєнної агресії рф, що в свою чергу висуває до правоохоронних органів додаткові повноваження для забезпечення безпеки порядку, зокрема перевірку документів та поверхневий огляд транспортних засобів.

Також, апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п. 2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Також, відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.

Суд, дослідивши відеоматеріали, що містяться на оптичному диску, встановив, що працівник поліції під час спілкування з ОСОБА_1 , виявивши в останнього ознаки алкогольного сп`яніння, діяв відповідно до приписів законодавства України, в межах своєї компетенції та виконуючи свої професійні обов`язки у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію», а відтак обґрунтовано, на законних підставах запропонував водію пройти огляд щодо визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, на що останній відмовився як на місці зупинки та і у медичному закладі.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що зібрані у справі докази повністю та беззаперечно підтверджують вину ОСОБА_1 за ч.1ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що в протоколі зазначено невірну марку мопеда його номер та те, що він належить ОСОБА_2 , оскільки це не впливає на відповідальність водія за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Твердження апелянта, про те, що йому не було роз`яснено про велику суму штрафу є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки з відеозапису чітко вбачається, що йому було роз`яснено право на захист та всі інші права передбачені Законом та роз`яснено наслідки відмови від проходження огляду. Ніхто не може зобов`язати сторону скористатися своїм правом, але сторона, яка добровільно відмовилася від використання свого права, маючи всі можливості ним скористатися, повинна миритися з процесуальними наслідками свого рішення.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлено, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку матеріалам справи у їх сукупності та прийшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення.

З урахуванням вище викладеного, апеляційний суд вважає, що постанова районного суду, прийнята щодо ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою і підстави для скасування відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Іллічівського міського суду Одеської області від 23 січня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.Ю. Карташов