ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 645 / 6622 / 24 Головуючий 1 інстанції: Шевченко Г.С.
Провадження №: 33/818/ 251 /25 Головуючий апеляційної інстанції: Курило О.М.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року Харківський апеляційний суд у складі: судді судової палати з розгляду кримінальних справ Курила О.М., при секретареві Болотові О.О., з участю особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , з участю його захисника Власенка С.Т., за умови, що всі учасники належним чином повідомлені про розгляд даної справи і ні від кого з них не надійшло заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи з поважних причин, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові, в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою захисника правопорушника на постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2024 року, допитавши свідка ОСОБА_2 , -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, одруженого, військовослужбовця, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, а також звільнено від сплати судового збору на підставі п. 12 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№160058 від 27.10.2024, 27.10.2024 року о 11:05 год. в м. Харкові по пр-ту Героїв Харкова, 257, водій ОСОБА_1 був учасником ДТП, керував транспортним засобом «Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Драгер Алкотест 7510 та закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОНКЛ водій відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Обставини вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, на думку суду першої інстанції, підтверджуються матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №160058 від 27.10.2024, до складання якого свідки не залучались, велась безперервна відеофіксація; рапортом інспектора УПП в Х/о ДПП; відеозаписом нагрудної камери поліцейського; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 27.10.2024; поясненнями іншого водія ОСОБА_3 .

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, захисник особи, що притягується до адміністративної відповідальності, подав апеляційну скаргу, яка містить прохання прийняти апеляційну скаргу до розгляду, витребувати у Фрунзенського районного суду м. Харкова матеріали справи № 645/6622/24, та дослідити їх у судовому засіданні, постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2024 року, відносно притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, а провадження у справі закрити, проводити всі судові засідання з участю апелянта.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги, апелянт зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення від 01.12.2015 №1496/27941; поліцейськими було порушено п. 10 розд. 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерством охорони здоров`я України №1452/735 від 09.11.2015 року (далі Інструкція про порядок виявлення ознак сп`яніння), оскільки ними не було складено акт огляду на стан сп`яніння, який мав бути складений у двох примірниках, один з яких мав бути вручений водію; акт огляду на стан сп`яніння не містить дати та часу складення; відеофіксація небезперервна; направлення на огляд є недопустимим доказом.

Враховуючи вищевикладене, апелянт вважає постанову незаконною та просить її скасувати.

Позиції учасників апеляційного провадження

В судове засідання суду апеляційної інстанції прибули особа, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисник Власенко С.Т.

В судовому засіданні вони підтримували доводи апеляційної скарги у повному обсязі, висловлював незгоду з рішенням суду першої інстанції та просили його скасувати і закрити провадження по справі за відсутністю в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності, складу адміністративного правопорушення.

Захисник в судовому засіданні суду апеляційної інстанції наголошував на наступному:

1) протокол про адміністративне правопорушення не відповідає Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення від 01.12.2015 №1496/27941;

2) акт огляду на стан сп`яніння не містить дати та часу складення;

3) відеозйомка була небезперервна, оскільки відеозапис вівся із перервами, невідомо, що відбувалося у перервах, відеозапис з перервами є очевидно недопустимим доказом;

4) ніде на відеозаписі не зафіксовано, щоб працівник поліції зазначив, які саме ознаки алкогольного сп`яніння він вбачає;

5) водій відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, тому що хвилювався за дружину, якій стало зле, про що заявляв працівнику поліції, та вказував, що йому негайно потрібно відвезти дружину додому, тому що була загроза шкоди її здоров`ю, на що йому працівник поліції заявляв: «Ми зараз швидко все оформимо і поїдете повезете»;

6) працівник поліції неодноразово провокував водія на відмову від проходження огляду, кажучи, що нічого страшного, якщо він відмовиться, адже це не говорить про те, що він винний у керуванні автомобілем в стані сп`яніння;

7) на місці зупинки не складалося направлення на огляд водія на стан алкогольного сп`яніння всупереч Інструкції про порядок виявлення ознак сп`яніння. Особі було вручено лише папірець, який має назву протокол про адміністративне правопорушення, жодного іншого документа не надавалося водієві, що є порушенням Інструкції про порядок виявлення ознак сп`яніння;

8) водій поводив себе адекватно, був тверезим, визнав вину у вчиненому ДТП, пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння в КНП ХОР «ОКНЛ» о 14 год 45 хв 27.10.2024 року, результат негативний;

9) у показаннях постраждалого в ДТП немає жодних зазначень того, що ОСОБА_4 перебуває в стані алкогольного сп`яніння;

10) правопорушник відповідно до службової характеристики, долученої до матеріалів справи, є взірцевим військовим, відтак він не вживає алкоголь ні під час служби, ні коли відпочиває, що може також підтвердити свідок, про допит якого клопотав захисник;

11) працівник поліції на відеозаписі зазначає про те, що він не впевнений в тому, що правопорушник перебуває в стані алкогольного сп`яніння, відтак це говорить про те, що він фальшує матеріали провадження;

12) суддя суду апеляційної інстанції формально розглянула справу та не оцінила докази. На думку захисника, це підтверджується протоколом створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису судді Фрунзенського районного суду м. Харкова Шевченко Г.С. та супровідним листом Фрунзенського районного суду м. Харкова на адресу ОСОБА_1 , долученими до матеріалів справи за клопотанням захисника, а також тим, що суддя Шевченко Г.С. пробула в нарадчій кімнаті десять хвилин згідно із протоколом судового засідання. На думку захисника, суддя суду першої інстанції нічого не досліджувала ані під час судового засідання, ані під час перебування в нарадчій кімнаті, потім вийшла й зачитала вступну й резолютивну частину постанови, яка містить понад 1834 знаки. Відповідно до довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29.12.2004 року №336, серед кваліфікаційних вимог, які ставляться до друкарки першої категорії це професійна підготовка за встановленою програмою, що потребує друкування зі швидкістю не менше 200 ударів за хвилину. Таким чином, лише на друкування при складанні вказаної постанови знадобилося б щонайменше дев`ять хвилин без врахування часу, витраченого на інтелектуальні зусилля при складенні вступної та резолютивної частини постанови. Тож це свідчить про те, що суддею жодні матеріали справи належним чином не досліджувалися. Різниця між складенням вступної та резолютивної частини постанови та складенням повного тексту постанови зайняла у судді лише два дні, враховуючи той факт, що у судді кожного дня на той момент було мінімум по вісім засідань. Це вказує про те, що суддя формально розглянула справу, не дослідила докази, винесла неправомірне і поспішне рішення у справі;

13) працівники поліції навіть не дивляться відносно кого вони «фабрикують» ці справи про адміністративні правопорушення, адже ОСОБА_1 є зразковим військовослужбовцем.

Правопорушник в судовому засіданні зазначав наступне:

1) при кожному покиданні військової частини ним, він підписує у командира рапорт про заборону вживання алкогольних напоїв та наркотичних речовин. Знаходиться в складі мобільно-вогневої групи як водій-кулеметник, тому оскільки знаходиться весь час за кермом, то просто фізично не може вживати алкоголь;

2) працівник поліції сказав: «Будете проходити огляд на стан сп`яніння на Драгер? Можете відмовитися, це ваше право. Це не є доказом вашої вини. Я відчуваю від вас якийсь запах, не знаю, може це запах одеколону».

3) працівник поліції сказав, що це все буде швидко. Працівник поліції сказав, що водій має право відмовитися від проходження огляду, і не буде підтвердженням того, що він знаходиться в стані алкогольного сп`яніння.

Свідок ОСОБА_2 , допитаний в судовому засіданні суду апеляційної інстанції за клопотанням захисника, заявляв, що ОСОБА_1 знає два роки, є його непрямим родичем. Щодо обставин події зазначав наступне:

1) ОСОБА_1 зателефонував йому і сказав, що потрапив у ДТП і попросив його приїхати. Він приїхав, а той сказав йому, що треба дружину завезти додому, бо їй погано.

2) поліцейський казав, що водій може проходити огляд, а може не проходити, як забажає (дихати в трубку);

3) ОСОБА_2 підписав поліцейському документ про те, що ОСОБА_1 передає йому транспортний засіб;

4) потім відвіз з правопорушником його дружину додому, далі відвезли машину і поїхали в медичний заклад, де правопорушник пройшов огляд;

5) ніколи не бачив, щоб ОСОБА_1 вживав алкогольні засоби, оскільки має обов`язки з військової служби і відповідально їх дотримується;

6) у розмові з ОСОБА_2 працівник поліції казав про ОСОБА_1 : «Не розумію, він або втомлений або який?», на що ОСОБА_2 відповідав: «Звичайно втомлений»;

7) коли приїхав на місце ДТП, не вбачав у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння;

8) під час розмови із працівником поліції ОСОБА_1 хвилювався, тому що розбив свою машину, і його дружина також нервувала;

9) працівник поліції декілька разів сказав, що ОСОБА_1 може спочатку завезти дружину, а потім пройти огляд.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників судового засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, повинен належним чином з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті. Постанова судді, згідно зі ст. 283 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Положення ч.ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Оцінка доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В пункті 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до пункту 2.5 ПДР України Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення відносно особи, що притягується до адміністративної відповідальності, складений уповноваженою особою, з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП. Процедура проведення поліцейським огляду водія на стан наркотичного сп`яніння відповідає вимогам Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства Внутрішніх справ України та Міністерством охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року. Відповідно до положень п. 2 розділу І зазначеної інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№160058 від 27.10.2024, 27.10.2024 року о 11:05 год. в м. Харкові по пр-ту Героїв Харкова, 257, водій ОСОБА_1 був учасником ДТП, керував транспортним засобом «Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Драгер Алкотест 7510 та закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОНКЛ водій відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції з метою перевірки матеріалів справи та доводів апеляційної скарги надав сторонам провадження всі можливості для представлення доказів по справі для підтримання їхньої правової позиції.

Судом апеляційної інстанції ретельно досліджено матеріали суду першої інстанції та додаткові матеріали, надані захисником до суду апеляційної інстанції, як наполягав апелянт.

Суд апеляційної інстанції критично ставиться до доводів апелянта на обґрунтування апеляційних вимог з огляду на наступне.

1) На думку захисника, протокол про адміністративне правопорушення не відповідає Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення від 01.12.2015 №1496/27941. Однак суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянта на те, що можливість складення протоколу про адміністративне правопорушення не у формі бланку, затвердженого вимогами інструкції, на яку посилається апелянт, а у електронній формі, що роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, передбачено Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015, приписами п. 1 розд. 2 якої передбачено, що за наявності технічної можливості протокол про адміністративне правопорушення складається в електронній формі з автоматичним присвоєнням йому відповідної серії та номера, який роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв.

Тому порушення вимог складення протоколу про адміністративне правопорушення при складенні працівниками поліції відповідних матеріалів відносно ОСОБА_1 апеляційний суд не вбачає, натомість зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №160058 відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, що міститься в матеріалах справи, за формою та змістом повністю відповідає вимогам Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015, а також ст. 256 КУпАП.

2) Суд апеляційної інстанції критично ставиться до доводів апелянта про те, що оскільки акт огляду на стан сп`яніння не містить дати та часу складення, то це свідчить про фальсифікацію документу. Так судом було досліджено акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, що міститься в матеріалах справи (а.с.6). Даний акт, на думку суду апеляційної інстанції, відповідає вимогам Інструкції про порядок виявлення ознак сп`яніння.

Так, відповідно до абз. 1 п. 10 розд. 2 вказаної Інструкції, результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (додаток 2) (далі акт огляду). У випадку установлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду.

У додатку 2 до вказаної Інструкції міститься приклад акту огляду, де зазначені усі реквізити, що мають бути на даному документі згідно з вимогами даної Інструкції. Як вбачається, зазначення дати та часу складення акту огляду даними вимогами не передбачено.

3) У доводах до своїх апеляційних вимог захисник стверджував, що відеозйомка працівником поліції велась небезперервно, наявні переривання у відеозаписі, і невідомо, що відбувалося під час даних перерв, відеозапис з перервами є очевидно недопустимим доказом, оскільки вбачаються порушення Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України №1026 від 18.12.2018, відповідно до п. 5 розд. 2 якої включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Суд апеляційної інстанції вважає дані зауваження захисника явно маніпулятивними та необґрунтованими, оскільки, як пересвідчився апеляційний суд при розгляді даної справи, дійсно наявні циклічні перерви відеозапису, що пов`язано з особливостями роботи відеозаписувальних пристроїв, що є у розпорядженні працівників поліції, однакперерв саме у часі вказаного відеозапису немає, оскільки він складається з декількох частин, що відтворюються одна за одною після паузи, причому кожна наступна частина відтворюється з наступної ж секунди, що йде за моментом закінчення попередньої частини відеозапису. Таким чином, секундні перерви у відеозаписі відсутні, тож відеозапис визнається однозначно безперервним та відповідає вимогам п. 5 розд. 2 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України №1026 від 18.12.2018 та п.п. 1,4,6 розд. 10 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі № 1395 від 07.11.2015.

4) Суд апеляційної інстанції критично ставиться до доводів апелянта про те, що ніде на відеозаписі не зафіксовано, щоб працівник поліції зазначив, які саме ознаки алкогольного сп`яніння він вбачає у ОСОБА_1 , оскільки це не відповідає дійсності.

Відповідно до п. 3 розд. 1 Інструкції про порядок виявлення ознак сп`яніння ознаками алкогольного сп`яніння є запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

З дослідженого відеозапису встановлено, що о 12:09:50 працівник поліції повідомляє правопорушнику, що вбачає у нього ознаки алкогольного сп`яніння. О 12:10:30 конкретизує, які саме ознаки він вбачає, а саме: запах спирту, тремтіння пальців рук, неприродна блідість обличчя.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції сам правопорушник також підтвердив, що працівник поліції стверджував, що відчуває від нього якийсь запах, за його словами, можливо запах одеколону.

5) Учасники судового засідання заявляли про те, що водій відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння лише через те, що хвилювався за свою дружину, якій стало зле, про що на місці заявляв працівнику поліції, та вказував, що йому негайно потрібно відвезти дружину додому, тому що була загроза шкоди її здоров`ю, на що йому працівник поліції заявляв, що матеріали оформлять швидко і він зможе тоді поїхати.

Однак суд апеляційної інстанції не погоджується з такими доводами з огляду на те, що вони є суперечливими, адже якщо правопорушник був тверезим і при цьому дійсно поспішав, то в його інтересах було пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, враховуючи, що така процедура займає в середньому хвилину часу, тоді як внаслідок своєї відмови від огляду правопорушник мусив залишатись на місці події ще додаткових близько пів години.

Також вказані доводи учасників судового засідання не узгоджуються з діями правопорушника та свідка на місці події. Як вбачається з їхніх показань, ОСОБА_2 прибув на місце події на прохання ОСОБА_1 . Однак правопорушник не може пояснити, чому він близько години був присутній при оформленні матеріалів працівниками поліції разом з дружиною, тоді, коли в цей час, не чекаючи закінчення складання матеріалів про адміністративне правопорушення, дружину міг відвезти свідок ОСОБА_2 , який приїхав і в подальшому їх відвіз після складання усіх матеріалів працівниками поліції.

6) Суд апеляційної інстанції критично ставиться до доводів захисника та правопорушника про те, що працівник поліції неодноразово провокував водія на відмову від проходження огляду, кажучи, що відмовитися від проходження огляду є його правом, і це не є доказом його вини у керуванні автомобілем в стані сп`яніння.

Так, на відеозаписі зафіксовано, як працівник поліції декілька разів пропонує пройти водію огляд на стан алкогольного сп`яніння, від чого він відмовився, чим порушив Правила дорожнього руху, а саме п. 2.5. Суд апеляційної інстанції не вбачає провокативності в словах працівника поліції, адже згідно з чинними нормами законодавства у ситуації, що мала місце огляд водія на стан алкогольного сп`яніння примусово не передбачений, тому право відмовитися від такого огляду дійсно належало водію, однак як учасник дорожнього руху він повинен був знати вимоги, зокрема, п. 2.5 ПДР України, і виконувати їх, а також усвідомлювати, що відповідно до п. 1.9 ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Обов`язок водія знати ці вимоги передбачений п. 1.3. ПДР України, згідно з яким учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Твердження працівника поліції про те, що відмова від огляду не є доказом вини водія у керуванні в стані сп`яніння, також відповідає дійсності і не несе провокативного характеру. Так, ОСОБА_1 притягується до відповідальності не за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння (порушення п. 2.9.а ПДР України), а за відмову від проходження на вимогу працівника поліції огляду на стан алкогольного сп`яніння (порушення п. 2.5 ПДР України).

Твердження ж захисника та свідка ОСОБА_2 про те, що працівник поліції стверджував, що ОСОБА_1 може спочатку завезти дружину, а потім пройти огляд на стан сп`яніння, чим ввів останнього в оману, матеріалами справи та, зокрема, дослідженим в судовому засіданні безперервним відеозаписом з місця події, не підтверджуються.

7) Апелянт зазначає, що на місці зупинки не складалося направлення на огляд водія на стан алкогольного сп`яніння та особі дане направлення не вручено всупереч Інструкції про порядок виявлення ознак сп`яніння. Однак суд апеляційної інстанції зазначає, що положеннями Інструкції про порядок виявлення ознак сп`яніння, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ № 1103 від 17 грудня 2008 р., ст. 266 КУпАП не передбачено вимоги вручати бланк направлення особі, що проходитиме огляд. Натомість, як вбачається з матеріалів справи, відповідне направлення було складено 27.10.2024 року о 12:08 відповідно до вимог п. 8 розд. 2 Інструкції про порядок виявлення ознак сп`яніння (а.с.7).

8) Апелянт в судовому засіданні зазначав, що водій поводив себе адекватно, визнав вину у вчиненому ДТП, був тверезим, що підтверджується пройденим оглядом на стан алкогольного сп`яніння в КНП ХОР «ОКНЛ» о 14 год 45 хв 27.10.2024 року, результат негативний.

Суд апеляційної інстанції повторно наголошує, що ОСОБА_1 притягується до відповідальності не за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому порядку, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. Тому факт перебування чи неперебування водія в стані алкогольного сп`яніння на кваліфікацію даного адміністративного правопорушення не впливає.

Втім, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до висновку медичного огляду, пройденого правопорушником за власним бажанням, огляд на стан сп`яніння був проведений 27.10.2024 року о 14 год 45 хв (а.с.18), тоді як згідно з протоколом про адміністративне правопорушення автомобілем керував водій об 11 год 05 хв того дня (а.с.1). Отже, з моменту керування до моменту проходження правопорушником огляду минуло близько чотирьох годин, а з моменту складання протоколу понад дві години.

Відповідно до п. 9 розд. 2 Інструкції про порядок виявлення ознак сп`яніння, з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

9) Апелянт наголошував, що у поясненнях постраждалого в ДТП немає жодних зазначень того, що ОСОБА_4 перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Суд апеляційної інстанції не бере до уваги ці доводи з огляду на таке. У пояснення ОСОБА_3 дійсно немає згадок про ознаки алкогольного сп`яніння у винуватця ДТП (а.с.8), однак ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності саме за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння. Як вбачається з матеріалів справи, він не був позбавлений можливості пройти такий огляд на вимогу працівника поліції.

10) Захисник в судовому засіданні стверджував, що правопорушник відповідно до службової характеристики, долученої до матеріалів справи, є взірцевим військовим, відтак він не вживає алкоголь ні під час служби, ні коли відпочиває. Про це також зазначав допитаний в судовому засіданні свідок.

Судом апеляційної інстанції досліджено копії характеристики ОСОБА_1 , нагороду від Міноборони України «Відзнака «Захиснику України»», нагороду медаль «За оборону міста-героя Харкова», нагороду Почесний нагрудний знак «За взірцевість у військовій службі ІІІ ступеня». З приводу цього суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 129 Конституції України рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом є однією з основних засад судочинства. Таким чином, суд не може підходити до розгляду справ упереджено з огляду на особу правопорушника.

Відповідальність за відмову від проходження на вимогу працівника поліції огляду на стан сп`яніння встановлена ч. 1 ст. 130 КУпАП, а в діях ОСОБА_1 вбачається склад даного адміністративного правопорушення, і факт перебування чи неперебування його в стані алкогольного сп`яніння на кваліфікацію даного адміністративного правопорушення не впливає.

11) На думку захисника, той факт, що працівник поліції на відеозаписі зазначає про те, що він не впевнений в тому, що правопорушник перебуває в стані алкогольного сп`яніння, говорить про те, що він фальшує матеріали провадження. Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими доводами захисника, адже, враховуючи п.п. 3,6 розд. 1, п. 1 розд. 2 Інструкції про порядок виявлення ознак сп`яніння, працівник поліції не може бути впевнений в тому, чи перебуває водій в стані алкогольного сп`яніння, чи ні, оскільки категоричний висновок може показати лише огляд за допомогою спеціального пристрою або у закладі охорони здоров`я. Відтак працівник поліції без проведення огляду може зауважити лише ознаки алкогольного сп`яніння, та ніяк не факт перебування водія в стані сп`яніння.

12) Суд апеляційної інстанції критично ставиться до обґрунтування доводів апелянта про неповний, неправомірний та поспішний розгляд даної справи в суді першої інстанції. Так час перебування судді в нарадчій кімнаті або час написання скороченого чи повного тексту постанови у справі не може свідчити про повноту чи неповноту розгляду справи, оскільки з моменту автоматичного розподілу справи матеріали справи потрапляють у провадження відповідного судді та готуються до розгляду протягом достатнього для належного ознайомлення з матеріалами справи часу згідно з графіком завантаженості відповідного судді. Тому наведені аргументи захисника жодним чином не можуть обґрунтовувати ані наявність повного розгляду справи та ґрунтовного дослідження матеріалів провадження, ані брак належного розгляду.

13) На думку захисника, працівники поліції навіть не дивляться відносно кого вони «фабрикують» ці справи про адміністративні правопорушення, адже ОСОБА_1 є зразковим військовослужбовцем. Суд апеляційної інстанції наголошує, що згідно з ч. 1 ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, а виходячи з ч. 2 ст. 24 Конституції України, не може бути привілеїв чи обмежень залежно від різних ознак, що притаманні певному громадянину. Твердження ж захисника про «фабрикування» справ про адміністративні правопорушення є суб`єктивною думкою захисника. Натомість вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є доведеною у встановленому законом порядку на підставі сукупності повно та всебічно досліджених доказів у даній справі.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що правопорушник притягується до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП саме за фактом порушення п. 2.5 ПДР України, тобто за відмову від проходження огляду, відтак його вина полягає у порушенні обов`язку пройти на вимогу працівника поліції огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку, а факт реального перебування чи неперебування його в стані алкогольного сп`яніння у той день на кваліфікацію даного адміністративного правопорушення не впливає.

Виходячи з того, що факт відмови водія від проходження передбаченого законом огляду на стан алкогольного сп`яніння є доведеним, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про винуватість особи, що притягується до адміністративної відповідальності, у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме вказана особа визнана судом винною за відмову від проходження огляду на предмет перебування в стані алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку.

Враховуючи викладене, підстави ставити під сумнів відомості, відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, відсутні, у зв`язку з чим апеляційний суд вбачає у діях правопорушника склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Всі зібрані у справі про адміністративне правопорушення докази апеляційний суд визнає належними, допустимими та такими, що відповідають вимогам ст. 251 КУпАП.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази та порушення вимог закону, які б спростовували висновки суду і були б підставами для зміни або скасування судового рішення.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» вказується, що у

рішеннях судів та трибуналів мають належним чином пояснюватися підстави, на яких ці рішення ґрунтуються. Ступінь суворості цієї вимоги може бути різним, залежно від характеру рішення, і він має визначатися, виходячи із обставин справи. Однак, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

З вищезазначеного випливає, що інші доводи та пояснення апелянта в апеляційній скарзі є безпідставними або необґрунтованими.

З урахуванням викладеного, суд обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і, враховуючи характер вчиненого правопорушення, ступінь його суспільної небезпеки - дане правопорушення є грубим порушенням правил дорожнього руху та є потенційно небезпечним для суспільства, становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю, здоров`ю, тяжкість ймовірних наслідків, призначив адміністративне стягнення в межах санкції вказаної статті.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі, не підлягає.

Керуючись ст.ст. 1,7,25,33,38,294,295 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ :

Постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2024 року по справі щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника правопорушника, - залишити без задоволення.

Оскарження даної постанови в касаційному порядку у відповідності до ст. 294 КУпАП не передбачено.

Суддя Харківського апеляційного суду О.М. Курило