Справа № 755/1728/25
Провадження №: 3/755/1127/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" лютого 2025 р. м. Київ

Суддя Дніпровського районного суду м. Києва Сазонова М.Г., розглянувши справу про адміністративне правопорушення про притягнення:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП,

встановив:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 624633 від 19.01.2025 року ОСОБА_1 18.01.2025 року близько 23 год. 00 хв., за адресою: АДРЕСА_1 , ухилилась від виконання своїх батьківських обов`язків, а саме: зловживала разом з чоловіком алкогольними напоями, що призвело до сварки та втечі з дому неповнолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 184 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнала, зазначила про те, що донька проживає з бабусею. В той день вона прийшла в гості, вони разом відпочивали. Близько 17 години донька пішла в своїх справах. Згодом вона зателефонувала доньці, однак її телефон був поза межами зв`язку. Оскільки до доньки не додзвонились, звернулися до поліції.

В судовому засіданні ОСОБА_2 пояснила, що в той день вона прийшла в гості до батьків. Згодом поїхала до подруги, в якої мала намір заночувати. Однак, її мобільний телефон розрядився. Коли вона його пізніше включила, побачила багато пропущених дзвінків від батьків, подруг. Зазначила, що під час бесіди з працівниками поліції вона сказала неправду щодо батьків, так як вона на них ображена, оскільки вони не задоволені тим, що вона не вступила до вищого навчального закладу, крім того, вона перебуває під впливом бабусі. Про намір заночувати у подруги вона повідомила лише бабусю.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як наголошується в ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, суддя дійшов наступного висновку.

Установлено, що ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками являються ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Згідно рапорту оперативного чергового Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 18.01.2025 року о 23.57 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 18.01.2025 о 23.56 за адресою: АДРЕСА_1 , о 18.00 годині пішла з дому донька ОСОБА_2 (17 років), куди йде не повідомила, телефон не відповідає, у подружок відсутня, зникала раніше, повертали працівники поліції. Повідомлення надійшло від ОСОБА_3 . В подальшому ОСОБА_2 було знайдено та доставлено до бабусі за адресою: АДРЕСА_2 .

З рапорту інспектор СЮП Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві лейтенанта поліції Литовченка Д. встановлено, що 19.01.2025 року, під час його чергування, надійшло повідомлення по лінії 102 про те, що за адресою: АДРЕСА_1 , заявник в стані алкогольного або іншого сп`яніння (мова не чітка, повідомити дату народження не може, не може вимовити), повідомляє про втечу з дому в невідомому напрямку його доньки - неповнолітньої ОСОБА_2 . В ході відпрацювання даного виклику було здійснено виїзд за адресою заявника, де виявлено заявника - батька дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та матір дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які перебували в стані сильного алкогольного сп`яніння, в кімнаті були присутні пляшки від алкогольних напоїв. Батьки розмовляли не чітко, повідомили, що їх неповнолітня дочка втекла після сварки, в чому причина сварки повідомити не могли, оскільки говорили не чітко. Крім того, заявник поводився агресивно, на запитання відповідати не хотів, висловлювався нецензурною лайкою відносно поліцейських та своєї дитини. Встановити точні дані дитини вдалося лише після того, як матір дитини знайшла свідоцтво про її народження. Від надання письмових пояснень обидва відмовилися в категоричній формі, лише кричали щоб поліція не бездіяла, а шукала їх неповнолітню доньку. В подальшому неповнолітню ОСОБА_2 було знайдено та передано бабусі під опіку. Зі слів неповнолітньої, вона приїхала до батьків щоб поспілкуватися з ними та сестрою, але через те, що батьки в котре зловживали алкоголем, стався словесний конфлікт, і вона втекла до подруги. Зранку хотіла повернутись до бабусі, зникати на меті не мала. Пішла до подруги так як не хотіла засмучувати бабусю. У відношенні обох батьків було складено протоколи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП, від підписів вони відмовились в категоричній формі, оскільки в своїй поведінці не вбачали жодних порушень, та не вважали, що зловживання алкоголем в присутності дітей являється правопорушенням.

В поясненнях від 19.01.2025 неповнолітня ОСОБА_2 зазначила про те, що проживає разом з бабусею ОСОБА_4 . Жити з бабусею вирішила сама, оскільки її батьки зловживають алкогольними напоями. Повідомила про те, що 18.01.2025 близько 19.00 години вона перебувала вдома у батьків за адресою: АДРЕСА_1 . В той час її батьки зловживали алкогольними напоями та скандалили з нею. Їй набридло терпіти, тому вона пішла з квартири та поїхала до подруги переночувати. Поїхала до подруги так як не хотіла турбувати бабусю, вранці мала намір до неї приїхати. Зникати не хотіла, втомилась від поведінки та стилю життя батьків.

Згідно пояснень ОСОБА_4 , яка являється бабусею неповнолітньої ОСОБА_2 , наданих 19.01.2025, вона підтвердила, що онука проживає з нею, та періодично їздить до батьків в гості, але кожного разу між ними виникають сварки через зловживання алкогольними напоями, так як її батьки постійно п`ють та не доглядають за ОСОБА_5 та молодшою донькою ОСОБА_6 .

Частина перша статті 184 КУпАП передбачає відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення умов життя, навчання та виховання малолітніх та/або неповнолітніх дітей.

Відповідно до принципу ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХII (789-12) від 27.02.1991 року та набула чинності 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни, несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (пункт 1 статті 18 цієї Конвенції.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, малолітня дитини, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, з урахуванням положень Конвенції про права дитини пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток, встановлює основні засади державної політики у цій сфері є Закон України «Про охорону дитинства». За змістом статей 15, 18 вказаного Закону кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Дитина, яка проживає окремо від батьків, або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Крім того, статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Згідно статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

З аналізу вище зазначених норм та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, в рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків.

Так, у ч. 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП проявляється у невиконанні батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей, а саме: залишення впродовж тривалого строку дитини без будь-якого нагляду; ухилення від виховання дітей (у т.ч. незабезпечення відвідування ними школи, контролю за проведенням дозвілля); незабезпечення дитині безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці; невжиття заходів щодо їх лікування; безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності; штучне створення незадовільних побутових умов тощо.

Неналежне виконання обов`язків щодо виховання дітей означає бездіяльність, у результаті якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно, не в повному обсязі. Наприклад, схвалюються здійснення підлітком антигромадських вчинків, прививаються погляди, установки, що пропагують жорстокість, агресивність, ненависть, неповагу до закону; складаються умови, які загрожують життю та здоров`ю неповнолітнього; мають місце постійні чіпляння до дитини з будь-якого приводу і без нього.

Стаття 29 ЦК України визначає, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

В ході розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_2 , якій на даний час повних 17 років, тривалий час проживає з бабусею - ОСОБА_4 . Однак, батьки неповнолітньої продовжують приймати участь в житті своєї доньки, піклуються про її фізичний і духовний розвиток, бажають, щоб вона навчалася і надалі.

Крім того, суддею враховуються пояснення ОСОБА_2 , надані в судовому засіданні, про те, що працівникам поліції нею було надано неправдиві пояснення, оскільки вона ображена на батьків, які наполягають на отриманні нею вищої освіти.

З огляду на викладене, суддя дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суддя дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, не доведена поза розумним сумнівом матеріалами справи, у зв`язку із чим провадження у даній справі про адміністративні правопорушення підлягає закриттю за відсутності складу та події адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 23, 24, 30, 184, 283, 284 КУпАП, суддя, -

постановив:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 184 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: М.Г. Сазонова