ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/542/25 Справа № 209/9944/24 Суддя у 1-й інстанції - Лобарчук О.О. Суддя у 2-й інстанції - Рябчун О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року м. Дніпро

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Рябчун О.В., розглянувши у присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану на постанову Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 січня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1

визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП),

встановила:

Постановою Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 січня 2025 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді попередження. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605, 60 грн.

Відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 641080 від 10 листопада 2024 року, ОСОБА_1 09.12.2024 року о 20-20 год. За адрсеою АДРЕСА_1 , ухилялась від виконання батьківських обов`язків щодо виховання малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який 09.12.2024 року, приблизно о 20-20 год. Їхав по бул. Героїв в м. Кам`янське по мостовому переходу через дренажний канал в бік пр. Металургів по тротуару, та зачепив, завдавши фізичного болю ОСОБА_3 , 1966 р.н., внаслідок чого остання впала. Тим самим, ОСОБА_1 , порушила ст. 55 ЗУ « Про охорону дитинства».

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу із проханням про скасування постанови Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 січня 2025 року.

Обґрунтовуючи доводи поданої апеляційної скарги ОСОБА_1 з посиланням на положення Сімейного кодексу України та Закону України «Про охорону дитинства» зазначає, що ухиленням від виконання батьківських обов`язків не повинна вважатися будь-яка дія, а саме невиконання обов`язків чітко непередбачених законодавством.

Апелянтка заперечує факт невиконання обов`язків щодо виховання свого сина, оскільки постійно піклується про нього, займається його вихованням, забезпечує усім необхідним для фізичного, морального та духовного розвитку.

Зазначає, що зазначений в адміністративному протоколі факт є одиничним випадком, який не вказує на неналежне виконання обов`язків щодо виховання дитини.

Вважає, що протокол складений з порушеннями норм чинного законодавства, який не підтверджений належними та достатніми доказами, базується на припущеннях та суб`єктивних висновках, зокрема не враховано особу правопорушника.

Вказує, що багато років працює на посаді начальника відділу освіти. До виконання посадових обов`язків ставиться відповідально, дисциплінарні стягнення не застосовувались.

Стверджує, жодних об`єктивних даних щодо ухилення її від виконання своїх батьківських обов`язків судом не встановлено, а зазначена у протоколі подія, у розумінні ст.184 КУпАП, не може розцінюватись як таке ухилення.

Крім того, рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Наголошує на тому, що суд першої інстанції не з`ясував чи повідомлена вона належним чином, та розглянув справу за її відсутності.

Зазначає, що з урахуванням даних про її особу, некоректність складеного протоколу, недостатності доказів, суд першої інстанції міг застосувати ст. 22 КУпАП та обмежитись усним зауваженням.

Під час апеляційного розгляду справи ОСОБА_1 підтримала подану апеляційну скаргу у повному обсязі викладених у ній обставин і просила про скасування постанови суду та винесення нової постанови, якою закрити справу щодо неї на підставі ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП.

Перевіривши витребувані із Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області матеріали провадження про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.184 КУпАП, вислухавши пояснення самої ОСОБА_1 проаналізувавши зміст судової постанови та співставивши викладені у ній обставини із наявними у матеріалах доказами, апеляційний суд прийшов до наступного висновку.

Статтею 256 КУпАП передбачено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається, в тому числі суть адміністративного правопорушення та нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

При цьому, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актах, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 641080 від 10 грудня 2024 року, ОСОБА_1 ухилялась від виконання батьківськіх обов`язків щодо виховання малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який 09.12.2024 року, приблизно о 20-20 год. Їхав по бул. Героїв в м. Кам`янське по мостовому переходу через дренажний канал в бік пр. Металургів по тротуару, та зачепив, завдавши фізичного болю ОСОБА_3 , 1966 р.н., внаслідок чого остання впала. Тим самим, ОСОБА_1 , порушила ст. 55 ЗУ « Про охорону дитинства».

Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 184 КУпАП настає за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей і тягне за собою попередження або накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об`єктом даного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів дитини.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП проявляється у невиконанні батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей, а саме: залишення впродовж тривалого строку дитини без будь-якого нагляду; ухилення від виховання дітей; незабезпечення дитині безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці; невжиття заходів щодо їх лікування; безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності; штучне створення незадовільних побутових умов тощо.

При цьому, стаття 184 КУпАП за своїм змістом є бланкетною адміністративно-правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативно-правових актів, що наповнює норму ст. 184 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення тих ознак, які мають значення для правильної правової кваліфікації зазначеного діяння. Тому серед ознак суті такого адміністративного правопорушення обов`язково повинно бути посилання на конкретний нормативно-правовий акт, яким встановлюються відповідні правила та якого не дотрималась особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, порушивши тим самим законодавчі приписи.

Крім того, під ухиленням від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей слід розуміти як пряме невиконання батьками або особами, які їх замінюють, цих обов`язків та свідомого нехтування ними.

В свою чергу, складений протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки в ньому не розкрита повністю об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, відповідно до ч. 1 ст. 184 КУпАП, тобто не зазначена суть адміністративного правопорушення, про що слушно зауважила апелянтка у своїй апеляційній скарзі.

Суд першої інстанції не звернув уваги на невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам ст. 256 КУпАП, в якому не викладено суть адміністративного правопорушення, в тому числі всіх ознак об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, а саме те, у чому саме полягає ухилення ОСОБА_1 від виконання батьківських обов`язків виховання свого малолітнього сина. Натомість протокол містить лише формальне посилання на порушення ОСОБА_1 вимог Закону без конкретизації від яких саме передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання свого сина вона ухилилася і таке порушення має носити систематичний та триваючий характер.

Отже, наявними в справі доказами не доведено поза розумним сумнівом факту ухилення ОСОБА_1 від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання сина, що в свою чергу не надає можливості зробити висновок про наявність в її діях складу правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Зазначені порушення є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Приймаючи відповідно до ст. 294 КУпАП нову постанову, суд апеляційної інстанції виходить з того, що в протоколі про адміністративне правопорушення не викладено всіх ознак складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

При цьому суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу,зазначену в протоколі про адміністративне правопорушення, яка є викладом обставин складу адміністративного правопорушення, що ставиться у вину особі, винуватість якої у вчиненні правопорушення має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки суд, діючи таким чином, порушує вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції прокурора та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції не дотримано належним чином вимоги ст. 245 КУпАП про всебічне, повне та об`єктивне дослідження всіх обставин справи, а тому доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а постанова суду скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

постановила:

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Дніпровсського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 січня 2025 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а провадження у справі закрити на підставі ч. 1 ст. 247 КупАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського апеляційного суду О.В. Рябчун