П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.02.2025 Справа №607/2039/25 Провадження №3/607/1340/2025

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Кунцьо С.В., розглянувши матеріали, які надійшли від Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, одруженого, пенсіонера, на утриманні одна неповнолітня дитина, зареєстровано та проживаючої в АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №621808 від 24.01.2025, 20 січня 2025 року близько 20.00 год. громадянин ОСОБА_1 перебуваючи за адресою АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно свого підопічного малолітнього ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме словесно ображав, принижував, погрожував та наніс стусана рукою в область правого передпліччя. Таким чином ОСОБА_1 порушив п.3 п.14 п.17 ч. 1 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашнього насильства».

У судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП не визнав та зазначив про те, що він, як дідусь взяв опікунство над малолітнім ОСОБА_2 , оскільки батьки останнього не займалися його належним вихованням. Іноді в них із підопічним виникають суперечки, він стає «безконтрольним», що не було виключенням 20.01.2025, а саме він робив зауваження потерпілому, щодо його незадовільної поведінки та навчання у школі, однак той сприйняв всі повчання негативно і звернувся у поліцію. Разом з тим зауважив, що під час розмови з ОСОБА_2 міг зачепити його за плече, однак протиправних дій відносно нього не вчиняв, а навпаки вони з дружиною піклуються про малолітнього, стараються належно виховувати.

Малолітній потерпілий ОСОБА_2 в присутності його законного представника у судовому засіданні суду пояснив, що його опікун не вчиняє відносно нього будь-яких неправомірних дій, зокрема і не вчиняв 20.01.2025. Так, у нього із ОСОБА_1 виникла суперечка через його незадовільну поведінку, під час чого дідусь та бабуся його повчали та не пускали гуляти, тому він вирішив звернутися у поліцію та надав неправдиві покази, вказав про те, що ОСОБА_1 вчинив відносно нього домашнє насильство.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та малолітньої потерпілої, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.278 Кодексу України про адміністративні правопорушення, під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення суддя повинен перевірити чи правильно складений протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КУПАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частинами 1, 2 статті 173-2 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого; Діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи.

Відповідно до п.п. 2, 3, 14, 17 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дитина, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала дитина), - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства; домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Отже основною ознакою домашнього насильства, як діяння, за яке передбачене покарання, є відносини, що склалися між особою, яка вчинила насильство, та особою, постраждалою від такого насильства, в результаті спільного побуту або спільного проживання і залежності постраждалої особи від особи, яка чинить щодо неї насильство.

Протиправні дії за статтею 173-2 КУпАП можуть мати характер фізичного, психологічного чи економічного насильства.

Вчинення насильства в сім`ї, характеризується наміром, коли особа усвідомлює протиправність своїх дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, передбачає порушення охоронюваних законом прав потерпілого наслідком чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, бажає цього або свідомо допускає настання таких наслідків.

Обставини правопорушення повинні бути викладені в протоколі конкретно, з належним формулюванням складу адміністративного правопорушення у відповідності до змісту диспозиції статті (частини статті) КУпАП, що передбачає відповідальність за його вчинення.

Тобто, вирішуючи питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності за домашнє насильство, суд має встановити наявність ознак т.зв. «аб`юзивних» стосунків, тобто взаємин, в яких одна людина (насильник, кривдник) шляхом насильства (фізичного, сексуального, психологічного чи економічного) порушує особисті кордони іншої (постраждалої або жертви) з метою придушення волі та підкорення. І за наявності ознак таких стосунків суд може вирішити питання про наявність чи відсутність складу адміністративного правопорушення на підставі поданих доказів.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №621808 від 24.01.2025 зазначено, що ОСОБА_1 здійснив насильство психологічного та фізичного характеру відносно свого підопічного малолітнього ОСОБА_2 .

За вимогами ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього кодексу.

ЄСПЛ у справі «Малофєєв проти Росії» та «Карелін проти Росії» сформулював позицію, за якою у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом). Отже в такому разі справа про адміністративне правопорушення має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та малолітнього потерпілого, вважаю за необхідне зробити висновок, що наведене вказує на відсутність обов`язкової ознаки об`єктивної сторони складу правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, адже з усіх проаналізованих матеріалів суд не вбачає прямого умислу із сторони ОСОБА_1 на завдання малолітньому потерпілому дій які б потягли в подальшому шкоду його психічному здоров`ю.

За вказаних обставин судом встановлено, що докази вини ОСОБА_1 у вчиненні ним домашнього насильства, не є переконливими і достатніми та не відповідають фактичним обставинам справи.

Разом з тим, малолітній потерпілий ОСОБА_2 під час допиту у суді, особисто зазначив про те, що він вигадав конфлікт між ним та дідусем, оскільки ті його не відпускали гуляти на вулицю. При цьому, суд звертає увагу на пояснення ОСОБА_1 , зі слів якого вбачається, що малолітній ОСОБА_2 іноді поводиться незадовільно, при цьому опікуни приділяють усю свою увагу останньому, та намагаються піклуватися про його здоров`я, фізичний, психічний і духовний розвиток, а також забезпечують одержання дитиною належної освіти. Таким чином, на думку суду в даному випадку ОСОБА_2 не сприйняв критику своїх опікунів, та здійснив необдуманий вчинок.

Крім цього зі слів допитаних у судовому засіданні ОСОБА_1 та малолітнього ОСОБА_2 , фізичного насильства із сторони особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не вбачається, та суд вважає, що дані ними пояснення є послідовними і такими, що повністю узгоджуються із дослідженими в ході судового розгляду доказами, та стосуються обставин справи.

В даному випадку у даній справі дійсним є лише факт того, що мав місце конфлікт, та беручи до уваги вищевикладене не кожен конфлікт є домашнім насильством у розумінні норм Закону. Більше того, як з`ясовано у судовому засіданні, атмосфера взаєморозуміння між опікунами та малолітнім ОСОБА_2 присутня, а викладена у протоколі конфліктна ситуація була винятком.

Слід зазначити, що приймаючи рішення по справі, суд повинен спиратися лише на ті показання, які були отримані безпосередньо в залі суду під час проведення допиту особи, адже показання, потерпілого чи свідка - це одне з найважливіших джерел доказів в адміністративному процесі, з якого суд одержує відомості про наявність чи відсутність обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до вимог ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, а тому вважає, що провадження в адміністративній справі стосовно неї слід закрити за відсутністю в її діях складу інкримінованого адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 173-2, 247, 280, 283, 284 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю в її діях складу інкримінованого адміністративного правопорушення.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд.

Головуючий суддяС. В. Кунцьо