ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року м. Чернівці

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Потоцький В.П., за участю адвоката Павалюк Г.В., розглянувши апеляційну скаргу адвоката Павалюк Г.В., яка діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , на постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 лютого 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 лютого 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та призначено йому стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Згідно з постановою районного суду, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 05.01.2025р.о 03 год. 14 хв., знаходячись у м. Чернівці по вул. Каспрука, 9, керував транспортним засобом марки «Дачія Дастер» д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР.

На вказану постанову адвокат Павалюк Г.В., яка діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03.02.2025 р., а провадження щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Уважає, що висновки суду першої інстанції є помилковими, оскільки не відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на неналежних та недопустимих доказах.

Стверджує, що на відеозаписах, які містяться у матеріалах справи, не зафіксовано факту керування ОСОБА_1 у вказаний у протоколі про адміністративне правопорушення час і місці .

ЄУНСС: 727/372/25 Головуючий у І інстанції: Гавалешко П.С.

НП:33/822/77/25 Головуючий в апеляційній ін-ції : Потоцький В.П.

Категорія ч.1 ст.130 КУпАП

Зазначає і те, що висловлювання поліцейських, які зафіксовані на відеозаписі, а також рапорт працівника поліції не можуть братися судом до уваги, як належний, допустимий та достатній доказ вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Звертає увагу на те, що працівники поліції не відсторонювали ОСОБА_1

від керування транспортним засобом та не вилучали у нього посвідчення водія. Крім того, у ході ретельного огляду особистих речей поліцейські не виявили у нього ні реєстраційних документів на жоден транспортний засіб, ні ключів запалення від такого.

Заслухавши доводи адвоката Павалюк Г.В., в інтересах ОСОБА_1 , яка підтримала подану нею апеляційну скаргу та просила її задовольнити, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд доходить такого.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями ст. 245, 252, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Вказаних вимог районним судом дотримано не було, а його висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідає обставинам справи та є передчасним.

Так, ч.1 ст.130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, у тому числі за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п. 1.10 ПДР водій особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом).

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23 грудня 2005 року, під керуванням транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Таким чином, об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, полягає в тому, що особа має обов`язково керувати транспортним засобом.

Відсутність об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Отже, обов`язковому з`ясуванню підлягає факт керування особою транспортним засобом.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 ставить у провину те, що 05.01.2025р.о 03 год. 14 хв. у м. Чернівці по вул. Каспрука, 9, м. Чернівці він керував транспортним засобом марки «Дачія Дастер» д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР (а.с.1).

Разом з тим, обставини, викладені у вказаному протоколі, зокрема, факт керування транспортним засобом, не підтверджується іншими доказами у справі.

Як вбачається із відеозапису, долученого працівниками поліції у порядку ст.251 КУпАП, такий розпочинається із того, що один із поліцейських знаходиться біля службового транспортного засобу, а інший у цей час - підходить до ОСОБА_1 , який рухається пішки по тротуару узбіччя проїзної частини (а.с.12 диски). При цьому, працівники поліції не зупиняли транспортним засобом марки «Дачія Дастер» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , оскільки він був припаркований.

Тобто працівниками поліції не було зафіксовано на даному відеозаписі факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Також дані вказаного вище відеозапису свідчать і про те, що поліцейські при поверхневій перевірці особистих речей ОСОБА_1 не виявили у нього ні реєстраційних документів на жоден транспортний засіб, ні ключів запалення від транспортного засобу.

Водночас із відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово повідомляв поліцейським, що не керував транспортним засобом, однак такі продовжували наполягати на протилежному.

Апеляційний суд вважає безпідставними твердження районного суду про те, що відеозаписами та поясненнями поліцейських підтверджується факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, оскільки таких відомостей вказаний відеозапис не містить, як і не містять матеріали справи жодних пояснень поліцейських.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що висловлювання поліцейських на відеозаписі не можуть бути належними та допустимими доказами факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Що стосується наявного у матеріалах справи рапорту поліцейського, який міститься на а.с.9, то в розумінні ст. 251 КУпАП такий не може вважатися належним і допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення, оскільки поліцейський є зацікавленою особою.

Не може бути підтвердженням факту керування ОСОБА_1 і постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (а.с.10), оскільки така була оскаржена апелянтом, однак на момент розгляду справи апеляційним судом не була розглянута районним судом, а отже не набрала законної сили.

Інші докази, які містяться у справі, а саме: протокол про адміністративне затримання (а.с.5), направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с.7), акт огляду (а.с.8), або не підтверджують об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, або ж є інформаційними.

Заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що поліцейські не відсторонили ОСОБА_1 від керування транспортним засобом.

Положеннями ч.1 ст. 266 КУпАП на поліцейських покладено обов`язок по відстороненню від керування транспортним засобом осіб, які ними керують і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість руху.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні будь-які докази виконання вимог даної норми закону, що додатково підтверджує сумнівність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що суду не було надано доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а тому сам по собі факт його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, не може бути підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності, у зв`язку із відсутністю об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно зі ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути притягнута до відповідальності, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998р. (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоби, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа вчинила правопорушення, яке ставиться йому в провину; обов`язок доведення лежить на обвинуваченні, і всі сумніви повинні тлумачитися на користь обвинуваченого.

З урахуванням наведеного вище, районний суд дійшов помилкового висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, яке ставиться йому у провину.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Отже доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження у суді апеляційної інстанції, а тому апеляційну скаргу слід задовольнти, при цьому постанову судді про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

На підставі наведеного, керуючись ст. 245, 247, 280, 294 КУпАП, Чернівецький апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Павалюк Г.В., в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 лютого 2025 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП скасувати, а провадження у справі закрити, на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, за відсутності в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Чернівецького

апеляційного суду В.П. Потоцький