ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Кононенко О.М. розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_1 на постанову Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 січня 2025 року щодо:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1

у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі- КУпАП),

за участю:

особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності ОСОБА_2

захисника Лисак О.О.

представника потерпілого адвоката Меюс Я.С.

ВСТАНОВИВ:

Постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 січня 2025 року провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП щодо ОСОБА_2 , закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ВАД №640671 від 04 грудня 2024 року, ОСОБА_2 08 жовтня 2024 року не впускала громадянина ОСОБА_1 до приміщення квартири за адресою: АДРЕСА_1 , чим вчинила домашнє насильство економічного характеру.

В апеляційній скарзі просить постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 січня 2025 року скасувати та постановити нову, якою визнати ОСОБА_2 винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накласти на неї відповідне стягнення.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що судом не надано належної оцінки фактичним обставинам справи, оскільки ОСОБА_2 , у своїх поясненнях не заперечувала, що в день події не впускала ОСОБА_1 до приміщення його квартири, а ствердження надані нею в суді про те, що вона перебувала на роботі є неприйнятними та спростовують матеріалами справи.

Зауважує, що ОСОБА_2 не надає ключі від квартири та не пускає до житла, співвласником якого є ОСОБА_1 , та такими діями вчиняє відносно нього економічне насилля. Зазначає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП щодо ОСОБА_1 , щодо подій того ж дня, 08.10.2024 року, закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

У відзиві на апеляційну скаргу захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - адвокат Лисак О.О. просить оскаржувану постанову суду залишити без змін, а апеляційну скаргу, - без задоволення.

В обґрунтування відзиву зазначає, що підставою для закриття провадження слугувала відсутність об`єктивних доказів причетності ОСОБА_2 до інкримінованих подій. Зауважує, що саме з боку потерпілого вчиняється насилля та маніпулятивні дії, на підтвердження чого до відзиву долучає копію протоколу про адміністративне правопорушення ВАД №640121 від 08.101.2024 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-3 КУпАП, копію тимчасового заборонного припису щодо ОСОБА_1 , відповідь начальника ГУНП в Дніпропетровській області від 03.06.2024 №44/25911420 щодо результатів перевірки обрізання інтернет-кабелю невстановленою особою, копію товарного чеку на виготовлення дублікату ключів.

Вислухавши представника потерпілого ОСОБА_1 -адвоката Меюс Я.С., яка підтримала доводи апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні з викладених в ній підстав, особу, яка притягається до адміністративної відповідальності та її захисника, які кожна окремо заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили постанову суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи разом з доводами апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

При винесенні оскаржуваної постанови судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримані, а висновок про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №640671, слідує 08 жовтня 2024 року ОСОБА_2 не впускала ОСОБА_1 до приміщення квартири за адресою: АДРЕСА_1 , бо злякалась його непристойної поведінки, чим вчинила домашнє насильство, економічного характеру.

Під час апеляційного розгляду потерпіла зазначила, що події мали місце 08 жовтня 2024 року, спірна квартира належить їй та ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності, остання залишилась в ній проживати разом з дитиною, після того, як між нею та ОСОБА_1 були припинені фактичні шлюбні відносини. Також, вказала про те, що ключі від квартири у потерпілого завжди були, та день події, коли ОСОБА_2 відводила дитину до школи, ОСОБА_1 відштовхнув її від дверей та зайшов до квартири, а після того, як вона повернулась додому, в приміщенні квартири знаходився ОСОБА_1 , який почав непристойно себе поводити та виражатися на її адресу нецензурною лайкою, після чого вона викликала поліцію.

Звертається увага на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що дії ОСОБА_2 були зумовлені непристойною поведінкою ОСОБА_1 , окрім того в день події, 08 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_1 винесено заборонний припис.

Зважається також на те, що ОСОБА_1 в день події потрапив до приміщення квартири та безперешкодно перебував там до приїзду екіпажа поліції, окрім того в матеріалах справи відсутні дані про те, що в результаті дій ОСОБА_2 останньому завдано шкоду психологічному здоров`ю потерпілого.

З наданих матеріалів слідує, що між сторонами виник цивільно-правовий спір щодо спільного майна, окрім того на даний час в провадженні Заводського районного суду м. Дніпропетровська Дніпропетровської області перебуває справа №208/15224/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення та визначення порядку користування квартирою.

Слід зауважити, що апеляційний розгляд здійснюється лише в межах пред`явленого обвинувачення та протоколу, який складено саме щодо ОСОБА_2 , а тому надання тієї чи іншої правової оцінки діям потерпілого чи цивільним правовідносинам сторін щодо розподілу спільного майна, до компетенції суду у даному випадку не відноситься.

Відповідно до ч. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Так, Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", з-поміж іншого вирізняє такий вид домашнього насильства, як економічне насильство - навмисні дії одного члена сім`ї щодо іншого, спрямовані на позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Отже, під домашнє насильство, зокрема, економічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється шкода щодо позбавлення житла чи обмеження у його користуванні.

Проаналізував зміст наданих матеріалів та показань учасників, вважаю, що поведінка ОСОБА_2 за викладених у протоколі обставин не має ознак домашнього насильства, та не є такою, що очевидно могла спричинити емоційну невпевненість та зашкодили психологічному здоров`ю потерпілого, оскільки ОСОБА_1 , який фактично проживає з матір`ю за іншою адресою, а в день події зайшов до приміщення квартири зранку та знаходився там близько 5 годин приїзду поліцейських, після чого добровільно покинув приміщення квартири, у зв`язку з чим не можна стверджувати, що саме дії ОСОБА_2 були направлені на цілеспрямоване обмеження у користуванні житлом, оскільки згідно умисної домовленості між сторонами остання разом зі спільною дитиною залишилась проживати в цій квартирі, після того, як фактичні шлюбні відносними між сторонами були припинені. А тому, цивільно-правовий спір, який виник між сторонами щодо порядку користування квартирою, яка належить їм на праві спільної часткової власності, повинен вирішуватись в порядку цивільного судочинства.

Інші доводи ОСОБА_1 щодо обставин події вважаю не достатньо переконливими, з огляду на те, що вони головною мірою мають формальний характер, а в решті полягають у переоцінці окремих доказів на його користь з наданням оцінки, яка не відповідає їх дійсному змісту та не узгоджується з іншими доказами, а також в акцентуванні уваги на другорядних обставинах, що не мають істотного значення.

Під час апеляційного перегляду не встановлено порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, вважаю оскаржувану постанову законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 січня 2025 року щодо ОСОБА_2 , у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Кононенко