Справа № 341/1936/24
Провадження № 33/4808/73/25
Категорія ст.122-4 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції ВАСИЛЬЦОВА Г. А.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю захисника адвоката Круця В.М.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Галицького районного суду Івано-Франківської області від 28 листопада 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП та призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 (три тисячі чотириста) гривень, стягнуто судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок, -

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП.

Так, судом встановлено, що 11 вересня 2024 року близько 12 години 30 хвилин, на ділянці дороги між с. Вікторів АД Н09 Мукачево-Львів, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Zubr JR 078Е з причіпом, будучи причетним учасником ДТП з транспортним засобом Volkswagen Golf д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , залишив місце пригоди до прибуття поліції, не повідомив про ДТП уповноважений орган Національної поліції, не вжив заходів для збереження слідів пригоди, чим порушив п. 2.10. а. ПДР України.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова суду першої інстанції є необґрунтованою і такою, що винесена з порушенням норм процесуального права та не відповідає дійсним обставинам справи з врахуванням наступного. Судом не враховано практику Європейського Суду з прав людини про те, що процесуальні особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення прирівнюються до кримінального процесуального законодавства.

Звертає увагу, що в протоколі та постанові належним чином не розкрито диспозицію статті 122-4 КУпАП, а саме як вбачається з матеріалів справи та пояснень ОСОБА_1 , він не мав умислу залишити місце ДТП, оскільки не відчув зіткнення та був впевненим у відсутності факту ДТП. У матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили, що ОСОБА_1 свідомо залишив місце ДТП.

Вважає, що з даних підстав у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Просить постанову Галицького районного суду Івано-Франківської області від 28.11.2024 року скасувати, провадження у справі відносно нього закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, хоча в установленому законом порядку повідомлявся про розгляд апеляційної скарги, не подав клопотання про відкладення розгляду справи та не підтвердив поважність причин щодо неможливості явки в судове засідання апеляційної інстанції.

Зі змісту доводів захисника адвоката Круця В.М. вбачається, що ОСОБА_1 знає про розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, однак повністю довіряє йому представництво своїх інтересів в суді та не заперечує проти розгляду апеляційної скарги за його відсутності.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність підсудного під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у зв`язку з чим участь цієї особи в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Апеляційний суд, приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 знає про наявність відповідного провадження в суді апеляційної інстанції, повідомлявся про розгляд апеляційної скарги в установленому законом порядку, не подав клопотання про відкладення розгляду справи та не повідомив про бажання приймати участь у судовому засіданні, враховуючи що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не є обов`язковою під час розгляду справи в апеляційній інстанції, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 .

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник адвокат Круць В.М. підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив скасувати постанову суду щодо ОСОБА_1 та закрити провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню і постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.

Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги щодо розгляду провадження за відсутності ОСОБА_1 , апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст.268 КУпАП, відповідно до якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Враховуючи наведене, перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить із сукупності обставин, які свідчать про наявність у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності об`єктивної реальної можливості бути присутнім у суді під час розгляду справи та організувати ефективний захист своїх інтересів, які свідчать про прийняття судом першої інстанції необхідних заходів щодо повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про розгляд справи та враховує характер процесуальної поведінки вищевказаної особи протягом розгляду справи у суді.

Апеляційний суд вважає, що саме такий підхід зможе забезпечити рівновагу між інтересами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та необхідністю підтримання ефективності системи судочинства.

Так, зі змісту матеріалів провадження вбачається, що судом першої інстанції приймались заходи щодо забезпечення права ОСОБА_1 на участь в судовому засіданні і розгляд справи неодноразово відкладався за клопотанням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та її захисника.

Апеляційний суд вважає, що процесуальна поведінка особи, яка притягалась до адміністративної відповідальності та його захисника протягом розгляду справи в суді першої інстанції дозволили суду прийти до обґрунтованого висновку про можливість розгляду справи без їх участі.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України»)

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що розгляд справи судом першої інстанції за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не порушував права ОСОБА_3 на організацію ефективного захисту його інтересів і не може бути правовою підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом.

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття судом провадження його не було закрито або ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 .

Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.

При вирішенні питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд приймає до уваги, що згідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність особи, яка доведена достатніми та незаперечними доказами.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційним судом у повному обсязі досліджені докази, які містяться в матеріалах справи та були надані сторонами під час розгляду справи в апеляційній інстанції.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №127384, 11.09.2024 о 12 год. 30 хв. На ділянці дороги між с. Вікторів АД Н09 Мукачево-Львів, водій ОСОБА_1 , керуючи тз ZUBR JR 0785 з причіпом, будучи причетним, учасником ДТП з ТЗ Volkswagen Golf д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 залишив місце події, пригоди до прибуття поліції, не повідомив про ДТП уповноважений орган Національної поліції, не вжив заходів для збереження слідів пригоди, чим порушив п. 2.10а, 2.10.в, 2.10.д, 2.10 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст.122-4 КУпАП.

Вищевказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою інспектором відділення поліції №3 (м. Галич) Івано-Франківського РВП ГУНП в Івано-Франківській області старшим лейтенантом Семківом В.В., підписаний уповноваженою особою та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Правопорушнику були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи в Галицькому районному суді, ОСОБА_4 розписався про ознайомлення з місцем розгляду справи.

В графі пояснення зазначено, що ОСОБА_1 від них відмовився.

Посвідчення водія у ОСОБА_4 працівниками поліції не вилучено.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст.122-4 КУпАП звинувачується в тому, що будучи причетним до ДТП залишив місце події.

Право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояснення не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень.

Зокрема, відповідно до практики розгляду справ Європейським судом з прав людини право на мовчання та право не давати свідчення проти себе не є абсолютними правами «не можна сказати, що рішення обвинуваченого мовчати впродовж усього кримінального провадження обов`язково не повинно мати наслідків, коли суд, що розглядає справу, намагатиметься оцінити докази проти нього. Питання, чи порушують статтю 6 негативні висновки, зроблені з мовчання обвинуваченого, має вирішуватися у світлі всіх обставин справи»

Право особи не давати пояснення не повинно перешкоджати «тому, щоб мовчання обвинуваченого в ситуаціях, які чітко вимагають його пояснення, бралося до уваги при оцінюванні переконливості доказів наведених обвинуваченням (справа «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства»):

Апеляційний суд вважає, що гарантії щодо реалізації права не свідчити проти себе не позбавляють суд можливості враховувати відмову особи, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення від дачі показань, за умови доведеності її вини поза розумним сумнівом на підставі сукупності доказів, досліджених судом.

Зокрема, апеляційний суд звертає увагу на те, що у вказаному протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не висловив заперечення щодо своєї причетності до дорожньо-транспортної пригоди та невинуватості у вчиненені правопорушення, не зазначив про обставини, які унеможливлювали його притягнення до адміністративної відповідальності та свідчили про його невинуватість, хоча обставини за яких було складено протокол вимагали від нього надати певні пояснення.

Разом з тим, з матеріалів адміністративного провадження, зокрема рапорту інспектора СРПП Семківа В.В. (а.с. 9) відомо, що 11.09.2024 року спільно із начальником СРПП ВПNо3(м. Галич) під час несення служби отримали повідомлення по лінії 102 ДТП без потерпілих між с. Вікторів - АД Н09 Мукачево-Львів, а саме заявник ОСОБА_2 , який повідомив, що11.09.2024 року перебуваючи на огляді лісництва побачив як невідома особа здійснювала перевезення лісо деревини з території Галицького НПП на мотоблоці з причіпом, перебуваючи на своєму автомобілі Вольксваген Гольф НОМЕР_2 здійснював спостереження за тз мотоблок. Виїхавши з польової дороги мотоблок Зубр здійснив рух в сторону с. Вікторів. Водій гр. ОСОБА_2 здійснюючи переслідування тз мотоблок Зубр з метою зупинки тз та встановлення особи причетної до незаконної рубки лісу, намагаючись зупинити мотоблок, здійснюючи маневр блокування та приживання до узбіччя допустив зіткнення із тз мотоблок Зубр. Автомобіль ОСОБА_5 зупинився а тз мотоблок Зубр продовжив рух в сторону с. Вікторів. Під час несення служби та в в ході проведення оперативно розшукових заходів за звернення заявника було виявлено і встановлено особу водія мотоблока: гр. ОСОБА_1 . Під час спілкування із гр. ОСОБА_1 виявлено ознаки алкогольного сп?яніння. Водію було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп?яніння в установленому законом порядку, а саме пройти огляд на місці зупинки, чи проїхати до медичного закладу. Медичний огляд на стан алкогольного сп?яніння проведено на місці за допомогою алкотестера Драгер 6810. Тест N? 6782, результат 2.26% водій ОСОБА_1 . І перебуває в стані алкогольного сп?яніння. Гр. ОСОБА_1 роз?яснено права згідно ст.63, ст.57,ст. 59, ст. 61,ст. 62, ст. 68 Конституції України та ст.268 КУпАП, ст. 130 ч. 1 КУпАП, а також норми Правил дорожнього руху п. 2.5 водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного , наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та п. 2.9 а) водієві забороняється керувати транспортним засобом в стані алкогольного , наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та складено відповідні адміністративні матеріали за ч. 4 ст. 130 КУпАП, ст. 122-4 КУпАП Здійснено застосування нагрудної камери поліцейського N?2 та оформлення адміністративних матеріалів відповідно до ст.31, 40 Закону України Про Національну Поліцію, ст. 266 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вказаний рапорт працівника поліції за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейський інформує керівництво про законність своїх дій.

Разом з тим, дані вищевказаного рапорту працівника поліції повністю узгоджуються з іншими матеріалами справи в частині послідовності дій працівників поліції, щодо оформлення протоколу про адміністративне правопорушення.

До матеріалів справи також долучено: ксерокопію(фотокопію) паспорта ОСОБА_1 (а.с. 3), пояснення ОСОБА_2 (а.с. 4), копію протоколу про адміністративне правопорушення, який був складений стосовно ОСОБА_2 за звинуваченям у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП щодо порушення Правил дорожнього руху, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди в результаті якої були пошкоджені транспортні засоби (а.с. 7) та копію протоколу про адміністративне правопорушення, який був складений стосовно ОСОБА_1 за звинуваченням у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП щодо вживання алкогольних напоїв водієм транспортного засобу, який був причетний до дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 8).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що судочинство з розгляду справ про адміністративні правопорушення здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами їх правових позицій, прав та інтересів засобами, передбаченими законом, а суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Принцип змагальності ґрунтується на тому переконанні, що протилежність інтересів сторін є найкращою гарантією для забезпечення повноти судового розгляду та встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про доведеність вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Диспозицією ст. 122-4 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Вказана норма КУпАП є бланкетною, тобто такою, яка відсилає до нормативно-правових актів, які регулюють правила дорожнього руху, які є обов`язковими для виконання.

Відповідно до п.1.10 ПДР України дорожньо-транспортна пригода - це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Відповідно до п.п. 2.10 а) ПДР України, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Апеляційний суд, враховуючи сукупність досліджених судом доказів, вважає, що обставини за яких сталася дорожньо-транспортна пригода доводять, що ОСОБА_1 не міг не знати про свою причетність до неї та свідомо допустив порушення вимоги п. 2.10 а) ПДР України та залишив місце пригоди до прибуття поліції.

Так, згідно Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року за № 1306, дорожньо-транспортна пригода це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення (а.с. 7) дорожньо транспортна пригода сталася 11.09.2024 о 12 год. 30 хв. в той час коли ОСОБА_2 керуючи т/з Фольксваген Гольф д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись в сторону с. Вікторів, здійснював обгін транспортного засобу мотоблока ZUBR JR0785E з причепом, під керуванням ОСОБА_1 , намагаючись його зупинити.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до переконання, що ОСОБА_1 , будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, залишив місце ДТП, у зв`язку з чим обґрунтовано визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КпАП України.

Статтею 122-4 КУпАП, передбачено адміністративну відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що адміністративне стягнення обране судом в мінімальних межах санкції закону, яким передбачено адміністративну відповідальність і відсутні правові підстави для його зміни.

Так, стягнення за вчинене правопорушення повинно відповідати вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає доведеним,

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Галицького районного суду Івано-Франківської області від 28 листопада 2024 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв