ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 3/753/363/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2025 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Коляденко П.Л., розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП (протокол серії ЕПР1 № 158340), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , 25.10.2024 року о 04 год. 05 хв., рухаючись по просп. П. Григоренка, 40 у м. Києві, в порушення вимог п. 2.1 а) ПДР, повторно протягом року керував автомобілем марки «Volkswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування транспортним засобом відповідно до постанови Буринського районного суду Сумської області від 27.09.2023 року, та будучи протягом року притягнутим до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, згідно постанови ЕНА № 3000309 від 07.09.2024 року, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.

До суду особа, що притягається до адміністративної відповідальності, будучи повідомленою про день, час та місце розгляду справи, згідно положень ст. ст. 268, 277-2 КУпАП, не з`явилася, про причини неявки не повідомила. Враховуючи вище зазначені правові норми, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Також, право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема, за статтею 126 КУпАП, на особисту участь у розгляді її справи чи участь її адвоката, встановлене частиною першою статті 268 КУпАП, не є абсолютним. Законом визначено випадки, коли справа не може розглядатися за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, однак розгляд справи за статтею 126 КУпАП не належить до цих випадків.

Крім того, відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні «Смірнов проти України» (2005 р.), у силу вимог параграфу 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, у першу чергу, на відповідні державні судові органи.

При цьому справа не є складною ні в правовому, ні у фактичному аспекті.

Крім того, клопотань про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, в тому числі із використанням власних технічних засобів, до суду не надходило.

Враховуючи викладене, з метою дотримання вимоги розумного строку відповідно до статті 6 параграфа 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вважаю можливим розглядати справу на підставі доказів, наявних в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходжу до наступних висновків.

Так, ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за повторне протягом року вчинення правопорушень, передбачених частинами другою-черговою цієї статті.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, зокрема, відеозапису з бодікамери, ОСОБА_1 категорично заперечував свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, вказуючи, що не керував транспортним засобом, а працівники поліції під`їхали до автомобіля, який не рухався. Просив надати докази того, що він керував автомобілем марки «Volkswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_1 25.10.2024 року о 04 год. 05 хв.

Разом з тим, вищенаведені твердження ОСОБА_1 спростовуються тим же відеозаписом з місця події, з якого вбачається, що автомобіль марки «Volkswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_1 , під час коменданської години стоїть посеред дороги, вказаний автомобіль не був припаркований ні на майданчику, ні на прибудинковій території, що однозначно свідчить про його рух. Крім того, на неправдивість показань ОСОБА_1 свідчить і те що останній плутається в своїх висловах, зокрема, спочатку він наголошує працівникам поліції, що вони з пасажиркою чекають водія, який їх довезе до місця призначення, пізніше на запитання працівників поліції ОСОБА_1 повідомляє, що їх до місця зупинки працівниками поліції довезла вищезгадувана пасажирка, оскільки має посвідчення водія. Враховуючи вищевикладене, твердження ОСОБА_1 щодо не керування ним транспортним засобом, оцінюються судом як обрана тактика захисту.

Також вина ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні, за обставин, викладених у протоколі, повністю підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, а саме даними: протоколу, складеного відносно ОСОБА_1 ; копії постанови Буринського районного суду Сумської області від 27.09.2023 року, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 та ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення, з врахуванням ч. 2 ст. 36 КУпАП, у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень без позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки ОСОБА_1 взагалі не має такого права; копії постанови серії ЕНА № 3000309 від 07.09.2024 року, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП.

З огляду на викладене, приходжу до висновку про доведеність винності ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Враховуючи те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, приходжу до висновку, що необхідним та достатнім є адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами. Враховуючи те, що транспортний засіб не перебуває у приватній власності порушника, стягнення у виді оплатного вилучення транспортного засобу накладено бути не може.

Крім того, відповідно до положень ст. 40-1 КУпАП, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 40-1, 126, 283-285 КУпАП, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 2400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 5 років без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 грн.

Строк позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів обчислювати з дня винесення постанови про позбавлення цього права, у разі ухилення від здачі документа, що посвідчує право керування транспортними засобами - з моменту примусового вилучення такого документу.

Роз`яснити, що в разі несплати штрафу в п`ятнадцятиденний строк з дня вручення постанови правопорушнику, сума штрафу буде стягнена в порядку примусового виконання постанови в подвійному розмірі.

Крім того, роз`яснити, що після закінчення призначеного строку позбавлення спеціального права, вилучене посвідчення водія повертається після успішного складання іспитів на право керування транспортним засобом.

Постанова судді пред`являється до примусового виконання протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва.

Суддя