ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2025 року м. Черкаси

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах Черкаського апеляційного суду Люклянчук В.Ф., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 січня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Вірменії, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн. 00 коп.

Стягнено судовий збір на користь держави у розмірі 605 грн. 60 коп.

ВСТАНОВИВ

З постанови судді вбачається, що 07 грудня 2024 року близько 18 год. за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно колишньої дружини ОСОБА_2 , а саме назвав її наркоманкою, чим змусив останню почуватися пригніченою, чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.173-2 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вищевказану постанову, а провадження по справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вважає вищевказану постанову необґрунтованою та такою, що не відповідає вимогам законодавства, оскільки ця постанова винесена з порушенням норм матеріального права, що потягло за собою однобічне та неповне з`ясування судом усіх фактичних обставин справи.

Приводить свою версію подій, за якою він 07 грудня 2024 року приїхав за адресою: АДРЕСА_3 провідати своїх дітей. Вигляд ОСОБА_2 його насторожив, а саме погляд був неясним, зіниці розширеними, очі червоні. Остання тримала в руках телефон та намагалася знімати його на відеокамеру, при цьому її руки тремтіли. Поведінка її була такою, що не відповідала обстановці, вона говорила агресивно, словесно провокуючи ОСОБА_1 на конфлікт. Поведінка колишньої дружини його насторожила, тому він припустив, що вона вживає наркотичні або психотропні речовини та може перебувати у стані алкогольного сп`яніння.

Стверджує, що назвавши колишню дружину наркоманкою, не мав умислу якимось чином її принизити.

Вказує, що матеріали справи не містять жодних доказів щодо словесних образ, нецензурних слів чи погроз з його боку по відношенню до колишньої дружини, її приниження, переслідування, залякування чи будь-які інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення ОСОБА_2 . Також вважає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що події, які відбувалися 07 грудня 2024 року могли спричинити ОСОБА_2 відчуття побоювання за свою безпеку.

Вважає, що дані, які містяться у доданих до протоколу про адміністративне правопорушення матеріалах, не містять зазначення причин та обставин, при яких відбулися вказані події. Мета, яку переслідував апелянт, працівниками поліції не встановлена, а тому, висновок працівника поліції щодо наявності у його діях саме ознак домашнього насильства, на думку останнього викликає сумнів.

Крім того, зазначає, що дані протоколу не містять відомостей щодо завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілої, а містять лише припущення відповідальної особи щодо настання наслідків, а саме відчуття потерпілою приниження.

Вказує, що судом першої інстанції, при винесенні рішення не було враховано відеозапис, який апелянт надав суду для того, щоб підтвердити існування тривалої конфліктної ситуації між ним та колишньою дружиною.

Зазначає, що через конфліктну ситуацію з колишньою дружиною, апелянт втрачає контакт з дітьми, оскільки ОСОБА_2 настроює їх проти нього.

У суді першої інстанції він зазначав, що звертався до органів поліції щодо забезпечення видачі його колишній дружині направлення на медичний огляд на предмет встановлення факту вживання нею наркотичних речовин, але суд не надав належної оцінки даній інформації.

На думку апелянта, працівниками поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення було порушено вимоги ч. 2 ст. 254 КУпАП, оскільки його було складено 22 грудня 2024 року, в той же час, коли події відбувалися 07 грудня 2024 року, тому даний протокол є недопустимим доказом.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, докази, на які посилається суд першої інстанції в оскаржуваній постанові, як на доказ його вини у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, не дають поза розумним сумнівом дійти висновку про винуватість апелянта.

З приводу цього посилається на рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 та рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України».

При апеляційному розгляді були заслухані:

- ОСОБА_1 , який підтримав вимоги апеляційної скарги, пославшись на доводи, що в ній викладені;

- ОСОБА_2 яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, пославшись на законність та обґрунтованість постанови судді.

Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон) домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п.п.4, 14 ч.1 ст.3 Закону, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Таким чином, домашнє насильство, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється шкода фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого, або можливість її заподіяння.

Слід вказати, що конфлікт - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Конфлікт не містить вище перелічених ознак. Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить. Отже, різниця у тому, що насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплене агресією і бажанням завдати шкоди.

Важливими елементами складу правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, є саме вчинення насильства у будь-якій формі його прояву та наслідки його застосування, які виражаються у заподіянні шкоди психічному або фізичному здоров`ю потерпілого, або можливого його заподіяння яке могло настати та не настало незалежно від волі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

З аналізу наведених вище норм Закону вбачається, що психологічне насильство в частині висловлювання словесних образ, буде мати місце тоді, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

З огляду на наведене, сам лише факт висловлювання, зокрема, словесних образ не може свідчити про вчинення психологічного насильства в розумінні вимог ст. 173-2 КУпАП та ст. 1 Закону.

Повертаючись до обставин цієї справи апеляційний суд зауважує, що особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення встановлено, що 07 грудня 2024 року близько 18 год. за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно колишньої дружини ОСОБА_2 , а саме назвав її наркоманкою, чим змусив останню почуватися приниженою, суд першої інстанції встановив, що пригніченою, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Наведене знайшло своє відображення у відповідному протоколі про адміністративне правопорушення.

У відповідності до національного законодавства протокол про адміністративне правопорушення, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді судом справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

З урахуванням правової позиції, викладеній в рішенні ЄСПЛ по справі «Карелін проти російської федерації» протокол про адміністративне правопорушення не може визнаватись автоматично недопустимим доказом, а підлягає оцінці із сукупністю з іншими доказами.

Разом з тим зазначені обставини в цьому протоколі не підтверджуються іншими доказами, на які послався суд першої інстанції.

При винесені постанови про накладення адміністративного стягнення суд першої інстанції покликався на пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності, та потерпілої.

Згідно з письмовими поясненнями ОСОБА_1 07 грудня 2024 року він приїхав 07.12.2024 він приїхав за адресою: АДРЕСА_3 провідати своїх дітей. Двері відчинив син ОСОБА_3 , з яким вони спілкувалися біля квартири, оскільки ОСОБА_2 не дозволяє йому заходити до квартири. Через деякий час з квартири вийшла ОСОБА_2 , вигляд якої його насторожив, а саме погляд був неясним, зіниці розширеними, а самі очі червоні. ОСОБА_2 тримала в руках телефон та намагалася знімати його на відеокамеру, при цьому її руки тремтіли. Поведінка її була такою, що не відповідає обстановці, вона говорила агресивно, словесно провокуючи його на конфлікт. Він повідомив, що її помічали у компанії з особами, які є «неблагополучними», ведуть аморальний спосіб життя та мали в минулому кримінальні історії та запитав у колишньої дружини, чи має вона відношення до вказаного контингенту. Жодних образ з його боку в бік колишньої дружини не було, нецензурних слів він у розмові не вживав, а лише запитав стосовно даного факту, оскільки вигляд колишньої дружини його насторожив, а з нею проживають його малолітні діти, тому він вважає, що має право цікавитися тим, чи вживає мати його малолітніх дітей алкогольні напої чи наркотичні речовини, так як від цього безпосередньо залежить безпека його дітей.

Згідно з письмовими поясненнями ОСОБА_2 07 грудня 2024 року близько 18 год. 00 хв. колишній чоловік ОСОБА_1 при малолітніх дітях ображав людську гідність та порушував спокій, тим самим вчиняв психологічне насильство. Того ж дня, а саме 07 грудня 2024 року, ОСОБА_2 написала письмові пояснення, з яких вбачається, що близько 18 год. 00 хв. колишній чоловік гр. ОСОБА_1 вчиняв домашнє (психологічне) насильство до неї, а саме ображав її людську гідність, порушував її спокій, тим самим вчиняв відносно неї психологічне насильство. Дані дії вчиняв в присутності малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після того, як ОСОБА_2 викликала поліцію її колишній чоловік ОСОБА_1 зник з місця події та пішов у невідомому напрямку». 12 грудня 2024 року ОСОБА_2 написала письмові пояснення, відповідно до яких, вона дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_3 разом з дітьми ОСОБА_1 і ОСОБА_6 , 07 грудня 2024 року, близько 18 год. 00 хв. за адресою: прийшов її колишній чоловік ОСОБА_1 .. Свій візит він пояснив тим, що хоче побачити своїх дітей. Донька не забажала спілкуватися з ним, а син вийшов до нього. Між ОСОБА_7 та її колишнім чоловіком відбулася розмова на рахунок спілкування з дітьми. В ході розмови ОСОБА_1 розпочав ображати останню словесно. Говорив різну нісенітницю, а саме, що начебто вона наркоманка і все це чув мій син, який після даної розмови задавав мені багато питань стосовно сказаних слів його батька. Дані словесні образи образили її гідність, після чого вона почувалася приниженою. Після виклику поліції ОСОБА_1 покинув місце події пішовши у невідомому напрямку. Також зазначила, що ОСОБА_1 неодноразово притягався до відповідальності за вчинення домашнього насильства, а також судом вона отримувала обмежувальний припис, щоб колишній чоловік до неї не наближався, після чого ОСОБА_1 порушив даний судовий припис, за її зверненням було відкрито кримінальне провадження та скероване до суду та Соснівським районним судом ОСОБА_1 було визнано винним у порушенні обмежувального припису. ОСОБА_1 знову приходить до місця її проживання та чинить психологічний тиск відносно неї.

З показань особи, що притягається до адміністративної відповідальності, та потерпілої випливає, що між ними періодично виникають конфліктні ситуації через протилежні інтереси і погляди, зокрема з приводу виховання та утримання їх спільних дітей.

З фактичних даних форми оцінки ризиків вчиненого домашнього насильства, складений поліцейським ОСОБА_8 , неможливо встановити наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З відеозапису, що здійснювався потерпілою 07 грудня 2024 року близько 18.00 годині, випливає, що ОСОБА_1 прийшов за місцем проживання колишньої дружини ОСОБА_2 та їх спільних дітей з метою поспілкуватися з останніми. Утім діти не виявили бажання спілкуватися з ОСОБА_1 . Далі в ході розмови між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , останній висловив незгоду з наслідками виховання дітей щодо їхньої відмови спілкуватися з ним та назвав потерпілу наркоманкою.

Апеляційний суд відзначає, що фактичні обставини справи, що встановлені особою, уповноваженою на складання відповідного протоколу, та судом не відповідають диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, адже поліцейський та суд першої інстанції не встановили, що ОСОБА_1 образливим словом завдав ОСОБА_2 шкоду її фізичному або психологічному здоров`ю.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази про завдання діями ОСОБА_1 , що мали місце 07 грудня 2024 року близько 18.00 годині, шкоду фізичному або психологічному здоров`ю ОСОБА_2 .

Заразом, відповідно до практики ЄСПЛ справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю є кримінальною, мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії статті 6 Конвенції (справа «Лучанінова проти України»).

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.

З огляду на викладене вище, апеляційний суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять доказів, які б поза розумним сумнівом доводили вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Суддя суду першої інстанції всупереч вимогам ст.245 КУпАП не дав в повній мірі належної оцінки доказам у справі та безпідставно визнав ОСОБА_1 винуватим та притягнув до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, аналізуючи у сукупності викладені в протоколі обставини та докази по справі, апеляційний суд дійшов висновку, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а тому оскаржувана постанова підлягає скасування.

Заразом апеляційний суд відзначає, що інші доводи апелянта, як окремі підстави для скасування судового рішення, є безпідставними, оскільки не впливають на законність прийнятого суддею рішення.

Керуючись ст.294 КУпАП апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 січня 2025 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ч.1 ст.173-2 КУпАП, скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173 - 2 КУпАП, щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В.Ф.Люклянчук