Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.02.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., за участю захисника-адвоката Дьордя В. В., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/4/25 за апеляційною скаргою захисника-адвоката Дьордя В. В. на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.10.2024.

Цією постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 01 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 605 грн 60 коп. судового збору.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 138361 від 28.09.2024 та постанови судді від 15.10.2024 вбачається, що 28.09.2024 о 00 год 02 хв по вул. Легоцького, 19 А, у м. Ужгороді Закарпатської області, ОСОБА_2 керував автомобілем марки «Мітсубіші», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку в медичному закладі та підтверджується висновком лікаря-нарколога. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимог п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Дьордь В. В. просить постанову судді від 15.10.2024 скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає про те, що висновок лікаря № 397 від 28.09.2024 складений із порушенням вимог спільного наказу МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водії транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції». Технічний пристрій не було відкрито у його присутності, не надано йому сертифікату відповідності такого пристрою, не відібрано у нього зразки біологічного середовища, і при цьому у медичному висновку не відображено діапазону та інтервалу часу, протягом якого було здійснено дві спроби продування Драгеру, а зазначено лише результати. Звертає увагу на суперечність у часі, зазначеному в протоколі та висновку лікаря. Крім того, посилається і на те, що у протоколі відсутні відомості про те, що ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, що свідчить про те, що подальші дії поліцейських є незаконними. Разом з тим, суд порушив право ОСОБА_2 на захист, оскільки розглянув справу без

-2-

його участі, не повідомивши про час та місце розгляду справи. Також захисник порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що такий пропущено з поважних причин, оскільки копії постанови ОСОБА_2 не отримував, а з матеріалами справи захисник ознайомився 23.12.2024.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається у відсутності ОСОБА_2 , неявка якого із урахуванням положень ст. 294 КУпАП не перешкоджає її розгляду. При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що ОСОБА_2 належним чином повідомлений про час та місце її розгляду за допомогою смс-повідомлення, що підтверджується відповідною довідкою про доставку повідомлення. Клопотання про відкладення апеляційного розгляду справи та відомостей про поважність причин неявки від ОСОБА_2 не надходило. При цьому, апеляційний суд враховує вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи. З урахуванням наведеного, апеляційний суд уважає, що розгляд справи без участі ОСОБА_2 , не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП. При цьому, враховується думка захисника-адвоката Дьордя В. В., який не заперечував щодо розгляду справи без участі ОСОБА_2 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника-адвоката Дьордя В. В., який підтримав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази та доводи клопотання та апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце, і час розгляду справи, і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_2 не був присутнім в судовому засіданні під час розгляду справи. Відомостей про те, що ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання у матеріалах справи немає. Інших доказів, ніж ті, які зазначені в апеляційній скарзі, щодо ознайомлення повним текстом постанови судді від 15.10.2024, в матеріалах справи немає.

З врахуванням наведеного, з метою недопущення порушення права на особи захист, доводи захисника-адвоката Дьордя В. В. щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, апеляційний суд вважає поважними, а клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови таким, що підлягає до задоволення і такий строк поновлюється.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

-3-

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст. 251, 252 цього Кодексу, зобов`язані з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом і правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діянні ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до підпункту а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно пункту 6 розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 (далі Інструкція), огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Відповідно до пункту 7 вказаної Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я).

Висновки суду щодо винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються наявними і дослідженими судом доказами.

Незважаючи на заперечення вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, вина останнього стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 138361 від 28.09.2024,

-4-

який за формою і змістом відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, і в якому зафіксовано, що 28.09.2024 о 00 год 02 хв по вул. Легоцького, 19 А, у м. Ужгороді Закарпатської області, ОСОБА_2 керував автомобілем марки «Мітсубіші», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком лікаря-нарколога, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП стверджується: висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 397 від 28.09.2024, згідно якого, при огляді ОСОБА_2 перебував у стані алкогольного сп`яніння (0,44 %, 0, 41 %); копією постанови серії ЕНА № 3148933 від 28.09.2024, відповідно до якої ОСОБА_2 притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП; відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження сторони захисту в апеляційній скарзі про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, є необґрунтованими.

Наведені докази є допустимими, належними і достатніми для підтвердження висновків суду про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Матеріали справи не містять доказів про порушення поліцейським 2 взводу 1 роти УПП в Закарпатській області вимог законодавства при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки поліцейським дотримано вимоги ч. 2 ст. 251, ст. 256, 265-2, 266, 268 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. Протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 138361 від 28.09.2024 складено відповідно до вимог, встановлених ст. 256 КУпАП, уповноваженим на такі дії працівником поліції, у спосіб, з підстав та з дотриманням порядку, встановлених законом.

Крім того, стороною захисту не надано жодних доказів, які б свідчили про неправомірність дій поліцейських при складанні щодо ОСОБА_2 адміністративних матеріалів, зокрема застосування незаконних методів чи примусу, які призвели до підпису протоколу та відмови ОСОБА_2 від надання пояснень з приводу обставин події.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновок лікаря № 397 від 28.09.2024 складений із порушенням вимог спільного наказу МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водії транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», апеляційний суд відхиляє як такі, що не підтверджені жодними доказами.

Посилання на те, що технічний пристрій не було відкрито у його присутності, жодним чином не спростовують результатів огляду.

Доводи проте, що ОСОБА_2 не надано сертифікату відповідності пристрою, жодним чином не свідчать про порушення лікарем процедури проведення огляду. При цьому, апеляційний суд враховує те, що з наявного у матеріалах справи відеозапису не вбачається, що ОСОБА_2 заявляв вимогу про надання йому для ознайомлення сертифікату відповідності приладу, за допомогою якого проведено його огляд на стан сп`яніння.

-5-

Не спростовують факту перебування ОСОБА_2 у нетверезому стані і доводи апеляційної скарги про те, що від нього не відібрано зразки біологічного середовища.

Неспроможними і такими, що не впливають на результати огляду ОСОБА_2 , апеляційний суд визнає і доводи апеляційної скарги про те, що у медичному висновку не відображено діапазону та інтервалу часу, протягом якого було здійснено дві спроби продування Драгеру, а зазначено лише результати.

Доводи апеляційної скарги про суперечність у часі, зазначеному в протоколі та висновку лікаря, апеляційний суд відхиляє як надумані та безпідставні, оскільки протоколом встановлено факт керування ОСОБА_2 транспортним засобом о 00 год 02 хв, огляд проведено і відповідній акт та висновок складено о 00 год 35 хв, після чого о 01 год 15 хв складено протокол про адміністративне правопорушення, тобто послідовність дій поліцейського та лікаря узгоджується з часом їх вчинення.

Безпідставними і такими, що жодним чином не спростовують факту керування ОСОБА_2 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння і доводи апеляційної скарги про те, що у протоколі відсутні відомості про те, що ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що відеозапис з місця події свідчить про те, що працівники поліції роз`яснювали ОСОБА_2 можливість пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я, і останній бажав пройти такий огляд саме в медичному закладі. У зв`язку з чим, неспроможними є і доводи апеляційної скарги про те, що подальші дії поліцейських є незаконними.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що огляд водія ОСОБА_2 , за його згоди, проводився лікарем ОСОБА_3 , яка будучи працівником закладу охорони здоров`я та кваліфікованим фахівцем і встановила факт перебування ОСОБА_2 у стані алкогольного сп`яніння, про що склала відповідний висновок від 28.09.2024.

Цей висновок не суперечить вимогам, як ст. 266 КУпАП, так і Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015.

Апеляційний звертає увагу на те, що лікар медичного закладу самостійно, у відповідності до вимог Інструкції проводить медичний огляд обстежуваної особи та застосовує різні методи дослідження з метою виявлення стану алкогольного або наркотичного сп`яніння і на підставі сукупності отриманих даних, оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, як особа яка має спеціальні знання та кваліфікацію і несе правову відповідальність за правильність свого висновку.

Під час апеляційного розгляду не встановлені обставини, які свідчать про те, що вищевказаний висновок щодо перебування ОСОБА_2 у стані алкогольного сп`яніння не відповідає дійсності та зроблений з порушенням вимог, які регламентують його проведення.

Стороною захисту не надано жодних відомостей щодо звернення із заявою до відповідних органів з метою ініціювання проведення службової перевірки чи порушення кримінального провадження з приводу незаконності висновку лікаря, яким встановлено факт перебування ОСОБА_2 у стані алкогольного сп`яніння.

На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов до переконання, що висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувають під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 397 від 28.09.2024 є належним та допустимим доказом у справі, у зв`язку з чим, в сукупності з іншими дослідженими по справі доказами підтверджує перебування ОСОБА_2 у стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом.

-6-

Як вбачається з відеозапису та матеріалів справи, будь-яких застережень щодо процедури проведення огляду та результатів такого огляду ОСОБА_2 не зазначав, хоча не був позбавлений такої можливості, натомість вказував на те, що вживав пиво.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд порушив право ОСОБА_2 на захист, оскільки розглянув справу без його участі, не повідомивши про час та місце розгляду справи, апеляційний суд визнає такими, що не свідчать про відсутність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та не дають підстав для скасування оскаржуваної постанови. Відхиляючи ці доводи, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 268 КУпАП участь особи під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 130 КУпАП, не є обов`язковою, і при цьому ОСОБА_2 не був позбавлений можливості реалізувати свої права, передбачені ч. 1 ст. 268 КУпАП під час апеляційного розгляду справи, чим і скористався, доручивши захищати свої інтереси захисту-адвокату Дьордю В. В. При цьому, факт розгляду судом першої інстанції справи без участі ОСОБА_2 враховано апеляційним судом як одну з підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Таким чином, обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення місцевим судом законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

На будь-які інші обставини, які б свідчили про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в апеляційній скарзі не зазначено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззаперечну винність ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставилось йому за провину.

Також судом першої інстанції з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, зокрема характеру вчиненого правопорушення, особи порушника та обставин справи, правильно вирішено питання про кваліфікацію діянь ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу з позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 цього Кодексу, що хоч і є суворим, проте безальтернативним видом стягнення.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції і вважає, що з врахуванням наведених обставин, а саме, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, таке порушення Правил дорожнього руху України, є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху, тяжкість ймовірних наслідків.

Враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_2 відповідає характеру вчиненого правопорушення, встановлене у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому підстав для його зміни навіть з врахуванням особи ОСОБА_2 не вбачається.

Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення, не вбачається, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга сторони захисту задоволенню не підлягає.

-7-

Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу не заявлено.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання захисника-адвоката Дьордя В. В. задовольнити, поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.10.2024 щодо ОСОБА_2 .

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Дьордя В. В. залишити без задоволення, а постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.10.2024 щодо ОСОБА_4 ,- без змін.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя