Справа №760/838/25 3/760/1501/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2025 м. Київ

Суддя Солом`янського районного суду міста Києва Кравченко Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Києві матеріал про адміністративне правопорушення, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ч. 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

06.12.2024 близько 23 год. 30 хв. по вул. Знам`янській, 47, що у м. Києві, ОСОБА_1 керував т.з. марки «ВАЗ» 2107 д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у порядку визначеним законом зі згоди водія, за допомогою приладу Drager ARMF-0332, тест 1389, результат позитивний - 1,50% проміле.

Отже, своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9.а правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

06.12.2024 близько 23 год. 30 хв. по вул. Знам`янській, 47, що у м. Києві, ОСОБА_1 керував т.з. марки «ВАЗ» 2107 д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив п. 2.1.а. ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

27.01.2025 та 30.01.2025 до суду міста Києва надійшло пояснення захисника ОСОБА_1 - адвоката Жукової Н.Д., в якому зазначається, що ч. 2 ст. 126 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особою, яка не має права керування таким транспортним засобом. ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особою в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Однак, захисник посилається на відсутність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом та відсутність доказів щодо такого факту у матеріалах справи, у зв`язку з чим на переконання захисника відстуня подія та склад адміністративного правопорушення, з огляду на що просила суд закрити провадження в справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Також в поясненнях захисника ОСОБА_1 - адвоката Жукової Н.Д. зазначається, що у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №190488 зазначено, що особу ОСОБА_1 встановлено на підставі посвідчення водія, однак, в той же час зазначено, що особа не мала при собі посвідчення водія, що є суперечливим та впливає на встановлення обставин справи. Відповідно до вказаних пояснень просить суд розглядати справу у відсутність її підзахисного неповнолітнього ОСОБА_1 .

Враховуючи пояснення захисника та положення ст. 268 КУпАП, відповідно до якиї участь особи при розгляді справи про адміністративне правовпорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП та ч. 2 ст. 126 КУпАП є не обов`язковою, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність ОСОБА_1 та його захисника на підставі наявних матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи про адміністративні правопорушення, суд дійшов до наступного висновку.

Так, відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративне правопорушення.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ч. 2 ст.126 КУпАП адміністративним правопорушенням є керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Згідно вимог ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, статтею 53 цього Закону передбачено, що юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Відповідно до п. 2.1а Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до п. 2.9.а. ПДР, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідальність настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції

Судом були досліджені наявні матеріали справи у своїй сукупності та взаємозв`язку, а саме: протоколи про адміністративні правопорушення серії ЕПР1 за №190469 від 07.12.2024, ЕПР1 №190488 від 07.12.2024 (а.с. 2-3), результати огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с. 8), акт огляду на стан сп`яніння (а.с. 7), направлення на огляд водія т.з з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 06.12.2024 (а.с. 9).

Також в судовому засіданні було досліджено відеозапис з нагрудних бодікамер 473813, 473829, з яких вбачається, що автомобіль ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1 знаходиться в момент початку відозапису на проїжджій частині посеред вулиці, ОСОБА_1 знаходиться біля місця водія та повідомляє, що проїхав буквально 10 метрів. Окрім того, протягом всього відеозапису ОСОБА_1 не повідомляє працівникам поліції, що він не керував вказаним транспортним засобом, натомість пояснює, що керував близько 10 метрів та розвертався по вулиці, коли їхали працівники патрульної поліції.

Відтак, суд дійшов висновку про доведеність порушення водієм ОСОБА_1 п.п. 2.9.а., 2.1.а. ПДР та наявність в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Посилання захисника на те, що в протоколі про адмінітсративне правопорушення вказано, що особу ОСОБА_1 встановлено на підставі посвідчення водії, при цьому у вину йому ставиться керування тарнспортним засобом за відсутності права керування, суттєво не впливає на вставновлення обставин справи та не може слугувати доказом підтвердження невинуватості останнього.

Посилання захисника ОСОБА_1 адвоката Жукової Н.Д. в частині відсутності в матеріалах справи доказів, які б свідчили про факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом спростовуються матеріалами справи у їх сукупності та зокрема прослідковуються з наявного відеозапису та хоча безпосередньо працівники патуральної поліції не зупиняли транспортний засіб під час його руху, в той же час обставини та обстановка, в якій було виявлено ОСОБА_1 та його пояснення, що зафіксовані на відоезаписі дають суду підстави стверджувати про доведеність факту керування ОСОБА_1 07.12.2024 без наявного права керування, отриманого у встановленому порядку та в стані алкогольного сп`яніння, який встановлено безпосередньо на місці за допомогою ALCOTEST DRAGER 7510, прилад ARMF 0332.

При призначенні стягнення за вчинені адміністративні правопорушення ОСОБА_1 суд враховує наступне.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (ст. 8 Конституції України).

У Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 (далі - Рішення) Конституційний Суд України зазначив, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності правопорушення і стягнення, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину. Категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного (п/п. 4.1 п. 4 вказаного Рішення).

Принцип рівності всіх громадян перед законом - конституційна гарантія правового статусу особи, що поширюється, зокрема, на призначення кримінального покарання. Притягнення особи, яка вчинила злочин, до кримінальної відповідальності не лише означає рівність усіх осіб перед законом, а й передбачає встановлення в законі єдиних засад застосування такої відповідальності (п/п. 4.2 п. 4).

Хоча у зазначеному Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 Конституційного Суду України йдеться про покарання за злочин, висновки, що наведені у ньому, є застосовними й у справах про адміністративні правопорушення при вирішенні питання про накладення адміністративного стягнення за адміністративні правопорушення, адже незалежно від виду правопорушення, чи то воно є кримінальним, чи то адміністративним, у будь-якому разі, має бути дотримана засада справедливості.

Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством. (ст. 1 КУпАП).

Позбавлення права керувати транспортними засобами має відповідати загальній меті будь-якого стягнення, передбаченій ст. 23 КУпАП. У контексті розглядуваного питання особливої уваги набуває досягнення мети стягнення щодо запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, з дотриманням засади справедливості та принципу рівності всіх перед законом.

Суд звертає увагу на те, що безпосередньо у ст. 30 КУпАП не встановлено обмежень щодо накладення стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, коли воно передбачене у санкції статті (санкції частини статті) особам, які на момент вчинення адміністративного правопорушення не мали права керувати транспортними засобами.

Суб`єкт адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 126 КУпАП та ч. 1 ст. 130 КУпАП є фізична особа, яка досягла 16-річного віку (загальний), і керує транспортним засобом, незалежно від того, чи має вона на це право.

Крім того, санкції ч. 2 ст.126 КУпАП та ч. 1 ст. 130 КупАП є безальтернативними та передбачають накладення штрафу з позбавленням права керування транспортним засобом.

Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 № 340, передбачено, що позбавлення водіїв права на керування транспортними засобами здійснюється відповідно до законодавства (п. 20).

Виходячи із системного аналізу зазначених норм, суд вважає, що правова природа стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не зводиться виключно до вилучення посвідчення водія та не вичерпується такою дією, а застосовується на певний період, тривалість якого визначається судом відповідно до санкції відповідної статті (частини статі) КУпАП, і полягає у забороні керувати транспортними засобами.

Так, внаслідок порушення особою, незалежно від наявності чи відсутності у неї посвідчення подія, правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту створюється реальна небезпека для життя і здоров`я інших осіб та спричиняється відповідна шкода, а тому стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в окремих випадках є необхідним з метою попередження спричинення такою особою шкоди майну, здоров`ю чи навіть смерті іншим особам через порушення нею правил дорожнього руху в майбутньому, а також для дієвого впливу на сприйняття суспільством, у тому числі іншими водіями.

При цьому, слід звернути увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випаду є значно вищою, а тому попереджувальна мета додаткового стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у такому випадку набуває особливого значення.

Разом із тим, Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п.21 свого рішення у справі «Надточий проти України» від 15 травня 2008 року ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З огляду на викладене суд вважає за необхідне, також, застосувати принцип аналогії найбільш близької галузі - кримінального права.

Так, Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі - ОП ККС ВС) у постанові від 04.09.2023 у справі №702/301/20 прийшла до висновку, що особі, яку визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого відповідною частиною статей 286, 286-1 КК, суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.

Також ОП ККС ВС у вказаній постанові зазначила, що підхід щодо неможливості призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами особі, яка не отримувала посвідчення водія на право керування транспортними засобами, не відповідає засаді справедливості та принципу рівності всіх перед законом, а також нівелює попереджувальну мету покарання.

Незважаючи на те, що у вказаній постанові йдеться про додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами за вчинення особою кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 286, 286-1 КК, але правовий висновок, наведений у ній, підлягає застосуванню і у справах про адміністративні правопорушення при вирішенні питання про можливість застосування адміністративного стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки незалежно від виду правопорушення, чи то воно є кримінальним, чи то адміністративним, у будь-якому разі, йдеться про той самий захід примусу, а саме про позбавлення права керувати транспортними засобами, у зв`язку з вчиненням правопорушення, а також, у будь-якому разі, має бути дотримана засада справедливості та принцип рівності всіх перед законом при застосуванні цього заходу примусу.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із аналізу положень ст.ст. 1, 23, 30, 33, ч. 2 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП, особі, яку визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП та ч. 1 ст. 130 КУпАП та яка виконувала функції водія під час вчинення цього правопорушення, суд має призначити стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа (водій) на момент вчинення цього адміністративного правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами чи не мала.

Відповідно до ст. 13 КУпАП, у разі вчинення особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років адміністративних правопорушень,передбачених статтями 44, 51, 89, 121-127, 130, статтею 139, частиною третьою статті 154, частиною другою статті 156, статтями 173, 173-2, 173-4, 174, 183-1, 185, 190-195 цього Кодексу, вони підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах. З урахуванням характеру вчиненого правопорушення та особи правопорушника до зазначених осіб (за винятком осіб, які вчинили правопорушення, передбачені статтею 185) можуть бути застосовані заходи впливу, передбачені статтею 24-1 цього Кодексу.

Суд враховує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на дату вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП та ч. 2 ст. 126 КУпАП, досяг 16-річного віку, а відтак може підлягати відповідальності на загальних підставах.

При визначенні можливості застосування до ОСОБА_1 заходів впливу, передбаченних ст. 24-1 КУпАП, суд враховує підвищену суспільну небезпечність вчинених адміністративних правопорушень, та з урахуванням наявних відомостей про ОСОБА_1 , що містять матеріали справи, зокрема відсутність відомостей про батьків, умови виховання, навчання та проживання останнього, як наслідок відсутність у суду можливості з`ясувати підстави для застосування заходів впливу, відтак суд вважає за необхідне застосувати адміністративне стягнення на загальних підставах.

Обставиною, що пом`якшує відпповідальність суд відповідно до ст. 34 КУпАП визнає вчинення адміністративних правопорушень неповнолітнім.

Обставин, що обтяжують відповідальність відповідно до ст. 35 КУпАП судом не встановлено.

За таких обставин суд дійшов до висновку про необхідність призначення ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування строком на 1 (один) рік та за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП стягнення у виді штрафу в розмірі двухсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На підставі ст. 36 КУпАП призначити ОСОБА_1 остаточне стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є більш серйозною з числа вчинених у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавлення права керування строком на 1 (один) рік.

Окрім того відповідно до ст. 40-1 КУпАП та ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст. 33-35, 40-1, ч. 2 ст. 126, ч. 1 ст. 130, 221, 283-284, 287-291 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ч. 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти адміністартивне стягнення:

- за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп. з позбавлення права керування строком на 1 (один) рік;

- за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі двухсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі) грн. 00 коп.;

На підставі ст. 36 КУпАП остаточно накласти на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 адміністартивне стягненя у вииді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп. з позбавлення права керування строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір в дохід держави в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з моменту винесення до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд міста Києва.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя: Я.В. Кравченко