Справа № 354/2177/24
Провадження № 33/4808/134/25
Категорія ст.124 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Єрмак Н. В.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю захисника адвоката Ільчука Л.В.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 адвоката Ільчука Л.В. на постанову Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 24 грудня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, стягнуто судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок, -

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Так, судом встановлено, що 12.10.2024року о 17.35 год. в с. Поляниця урочище Вишні 354А, водій ОСОБА_1 керував автомобілем Ланд Ровер д.н. НОМЕР_1 був неуважним, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та здійснив наїзд на огорожу, чим порушив п. 12.1, п.2.3.б ПДР України. В наслідок ДТП завдано механічні пошкодження та матеріальні збитки.

Не погодившись з вказаним рішенням суду адвокат Ільчук Л.В. подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова суду є незаконною та такою, що винесена з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому просить скасувати постанову судді та закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Незаконною постанову суду першої інстанції вважає через те, що ОСОБА_1 повністю заперечує скоєння ним цього правопорушення, стверджує, що викладена у протоколі суть правопорушення не відповідає дійсним обставинам справи та вимогам закону.

Звертає увагу, що особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники дорожньо-транспортної пригоди скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Вважає, що у зв`язку з тим, що не було пошкоджено інших транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, дорожніх споруд, за таких обставин нема підстав притягувати ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, п. 12.1 та 2.3.б ПДР не відповідають дійсності.

Із схеми розташування автомобіля на проїжджій частині та бетонного огородження слідує, що нема можливості встановити яким чином даний транспортний засіб здійснив наїзд на бетонне дорожнє огородження.

До матеріалів справи не додано дані, які дозволяють встановити, що пошкодження було спричинено дорожнім спорудам. Враховуючи, що поліцію не повідомляли про дорожньо-транспортну пригоду, виклик не зафіксовано, збитків не завдано, то за таких обставин відсутні належні та допустимі докази, які свідчать про те, що ОСОБА_1 вчинив ДТП.

Вказує, що під час складання протоколу свідки не залучалися і захисником ОСОБА_2 було подано клопотання про їх виклик, але суд безпідставно відмовив в допиті свідків.

Стверджує, що згідно долучених відеоматеріалів, ОСОБА_1 не було забезпечено право на реальну допомогу адвоката, що є процесуальним порушенням його прав.

Звертає увагу, що неконкретність обвинувачення викладеного у протоколі та недоліки при оформленні поліцейським матеріалів про адміністративне правопорушення, свідчать про те, що вони є недопустимими доказами.

Вважає, що суд першої інстанції встановивши фактичні обставини справи, належним чином не мотивував свої висновки щодо доведеності вини за ст. 124 КУПаП. У матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують вину особи у вчине6нні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП, а саме, що пошкоджено дорожні споруди.

В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, хоча в установленому законом порядку повідомлявся про розгляд апеляційної скарги, не подав клопотання про відкладення розгляду справи та не підтвердив поважність причин щодо неможливості явки в судове засідання апеляційної інстанції.

Зі змісту доводів захисника адвоката Ільчука Л.В. вбачається, що ОСОБА_1 знає про розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, однак повністю довіряє йому представництво своїх інтересів в суді та не заперечує проти розгляду апеляційної скарги за його відсутності.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність підсудного під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у зв`язку з чим участь цієї особи в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд, вважав за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 .

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник ОСОБА_1 адвокат Ільчук Л.В. підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив скасувати постанову суду та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню і постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд, враховуючи недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року, вважає за необхідне здійснювати правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 .

Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.

При вирішенні питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд приймає до уваги, що згідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність особи, яка доведена достатніми та незаперечними доказами.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційним судом у повному обсязі досліджені докази, які містяться в матеріалах справи та були надані сторонами під час розгляду справи в апеляційній інстанції.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття судом провадження його не було закрито або ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Так, враховуючи, що в своїх доводах сторона захисту посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, суд апеляційної інстанції вважав за необхідне перевірити вищевказані доводи та дослідити сукупність доказів, які містяться в матеріалах справи.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №149125 від 12.10.2024 року слідує, що водій ОСОБА_1 12.10.2024 року о 17 год. 35 хв. в с. поляниця, вул. Урочище Вишні, 354А керував транспортним засобом Ланд Ровер Рендж Ровер д.н.з. НОМЕР_2 був не уважним, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на бетонну огорожу. При ДТП автомобіль та бетонна огорожа отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив п. 12.1, 2.3.б ПДР, за що відповідальність передбачена ст.. 124 КУпАП.

Вищевказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою інспектором 2 взводу 1 роти УПП БУПП в Івано-Франківській області старшим лейтенантом поліції Ілемським В.І., підписаний уповноваженою особою та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Правопорушнику були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи в Яремчанському міському суді, про що свідчить його власноручний підпис.

У протоколі зазначено, що пояснення по суті порушення ОСОБА_1 надасть на окремому аркуші.

Посвідчення водія у ОСОБА_1 працівниками поліції не вилучено та тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами не видавався.

Про зміст протоколу ОСОБА_1 був ознайомлений, про що свідчить його власноручний підпис.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 звинувачується в тому, що керуючи транспортним засобом, не врахував безпечної швидкості руху та порушив стеження за дорожньою обстановкою, реагування на її зміну, порушив вимоги пп.12.1, 2.3.б Правил дорожнього руху України, внаслідок чого сталося зіткнення транспортного засобу із бетонною огорожею, що призвело до її пошкодження.

Зі схеми місця дорожньо-транспортної пригоди від 12.10.2024 року, на якій зафіксовано розташування транспортного засобу та бетонної огорожі після дорожньо-транспортної події вбачається, що вона сталася за участю водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем «Land Rover Range Rover » д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок чого даний транспортний засіб отримав наступні пошкодження: пошкодження ЛФП перед бампера, деформація заднього лівого крила, деформація задніх лівих дверей, пошкодження ЛФП задніх лівих дверей, заднього лівого крила, відірваний задній бампер з лівої сторони. (а.с. 2)

Так, зі змісту пояснень ОСОБА_3 , наданих працівникам поліції 12.10.2024 року (а.с. 3-4) вбачається, що (дослівно): «… відпочити їхав з ОСОБА_4 і невпорався з керуванням і здійснив наїзд на огорожу. Рухався в сторону ОСОБА_5 з ОСОБА_4 . Подія сталася 10.12.2024 приблизно в 17.30. рухався автомобілем … 405 АО07777ОА».

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи, які містяться в матеріалах справи та були надані сторонами по справі.

Апеляційний суд вважає, що наявні відеозаписи є належними та допустимими доказами, оскільки отримані у встановленому законом порядку. Стосуються подій. Які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані відеозаписи було зроблено з за допомогою стаціонарних відеокамер зовнішнього спостереження та відеореєстратору транспортного засобу.

Зокрема, відеозаписом зафіксовано, як працівники поліції прибули на місце дорожньо-транспортної пригоди, оглядають розташування та пошкодження транспортного засобу марки Ленд Ровер д.н.з. НОМЕР_1 та спілкуються із водієм ОСОБА_1 , який повідомляє, що здійснив наїзд на бетонну огорожу внаслідок чого транспортний засіб під його керуванням розвернуло. Відеозаписом зафіксовано місце дорожньо-транспортної пригоди та наявність пошкодженої бетонної опори зі слідами осипу.

Відеозаписом зафіксовано, як працівники поліції перевіряють водія на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер та отримують позитивний результат 2,41% проміле, складають адміністративні матеріали за ч.1 ст. 130 та ст.124 КУпАП.

Вищевказані відеозаписи дозволяють встановити, що дорожньо-транспортна пригода сталася коли ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки Ленд Ровер Рендж Ровер д.н.з. НОМЕР_1 , не впорався з керуванням, скоїв наїзд на бетонну огорожу та істотно пошкодив транспортний засіб і бетонну огорожу.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції необґрунтовано визнав його винним у вчиненні правопорушення та що із схеми розташування автомобіля на проїжджій частині та бетонного огородження слідує, що нема можливості встановити яким чином даний транспортний засіб здійснив наїзд на бетонне дорожнє огородження.

Апеляційний суд звертає увагу, що вищевказаним відеозаписом зафіксовано, що розташування транспортного засобу відносно бетонної огорожі зумовлено тим, що після вчинення ДТП водій ОСОБА_1 розвернув його, що сам стверджує на даному відеозаписі.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України у постанові № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у випадках, коли передбачені ст. 286 КК суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома водіями транспортних засобів, потрібно з`ясовувати характер порушень, які допустив кожний з них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. Виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом.

Апеляційний суд вважає безпідставним посилання на те, що учасники дорожньо-транспортної пригоди мають право скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки стороною захисту не надані дані, які свідчать про те, що таке повідомлення дійсно було складено.

Зі змісту висунутого обвинувачення вбачається, що ОСОБА_1 звинувачується у порушенні вимог пп.12.1, 2.3.б Правил дорожнього руху України.

Так, відповідно до п.12.1 ПДР під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Відповідно до 2.3. для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Апеляційний суд вважає доведеним поза розумним сумнівом, що водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Land Rover Range Rover » д.н.з. НОМЕР_1 , був не уважним, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, чим порушив вимоги пп.12.1, 2.3.б Правил дорожнього руху України, та скоїв наїзд на бетонну огорожу, внаслідок чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження.

Статтею 124 КУпАП передбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку сукупності досліджених доказів та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП в діях ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає безпідставними доводи про скасування постанови суду та закриття провадження, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 .

Апеляційний суд звертає увагу на те, що адміністративне стягнення обране судом в мінімальних межах санкції закону, яким передбачено адміністративну відповідальність і відсутні правові підстави для його зміни.

Так, стягнення за вчинене правопорушення повинно відповідати вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляцію залишити без задоволення, а постанову судді залишити без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Ільчука Л.В. залишити без задоволення.

Постанову Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 24 грудня 2024 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв