Провадження № 33/801/193/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шидловський О. В.
Доповідач: Матківська М. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 рокум. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Матківської М. В.,

розглянувши апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 23 січня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

Встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 186646, складеного 02 грудня 2024 року о 00:47 год, водій ОСОБА_1 01 грудня 2024 року о 23:55 год в м. Вінниці по вул. Хмельницьке шосе, 130А керував транспортним засобом «Мазда 323», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідість обличчя; звужені зіниці очей, які не реагують на світло; виражене тремтіння пальців рук; підвищена жвавість. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився на місці зупинки. Велась безперервна відеофіксація на портативний відеореєстратор №470763, №468815. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 січня 2025 року визнано винним ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 17 000,00 грн. на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605,60 грн.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій пославшись на незаконність оскаржуваної постанови, просить скасувати її та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що на його думку у нього були відсутні ознаки наркотичного сп`яніння, а працівники поліції після перевірки документів та встановлення, що у водія було тимчасове водійське посвідчення, де був запис про раніше складений у м. Чернівці протокол про адмінправопорушення за ст. 130 КУпАП, почали до нього упереджено ставитись. Вважає, що за таких обставин у поліцейських не було обґрунтованих підстав вимагати проходження медичного огляду.

Зазначив, що поліцейськими було введено його в оману, адже ними було зазначено, що він згідно п. 2.9 ПДР має право пройти, а відповідно до п. 2.5 ПДР має право відмовитись від проходження огляду на стан сп`яніння. Такі дії працівників поліції вважає провокативними, спрямованими на оформлення відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, зазначаючи що ніби-то існує таке право.

Також вказав, що відеозапис з нагрудних камер працівників поліції не є безперервним, а в той час як камери були вимкнені поліцейські натякали на можливе вирішення ситуації, поки документи не складені.

В судове засідання особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, заяв чи клопотань не подав; про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином(а. с. 27-28).

Відповідно до частин 5 і 6 статті 294 КУпАП апеляційний суд повідомляє про дату, час і місце судового засідання особу, яка подала скаргу, не пізніше ніж за три дні до початку судового засідання. Неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або у суду відсутня інформація про належне повідомлення цієї особи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, у тому числі відеозаписи події, дійшов висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає за таких підстав.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, згідно вимог статті 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За правилами статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно роз`яснень, наданих у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23 грудня 2005 року при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно з пунктом 2.5. Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною першою статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, відповідальність за вказаною статтею настає не лише за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, а так само і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідного огляду. Тобто, факт відмови водія від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння сам по собі утворює склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 186646 від 02 грудня 2024 року, водій ОСОБА_1 01 грудня 2024 року о 23:55 год в м. Вінниці по вул. Хмельницьке шосе, 130А керував транспортним засобом «Мазда 323», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідість обличчя; звужені зіниці очей, які не реагують на світло; виражене тремтіння пальців рук; підвищена жвавість. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився на місці зупинки. Велась безперервна відеофіксація на портативний відеореєстратор № 470763, № 468815 (а. с. 2).

До протоколу долучено: направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а. с. 4); заявку на отримання судових повісток, повідомлень в електронному вигляді за допомогою SMS-повідомлень (а. с. 5); рапорт поліцейського взводу № 1 роти № 4 БУПП у Вінницькій області ДПП капрала поліції Артема Бальби (а. с. 6); відеозапис із нагрудних камер № 470763, № 468815, на яких зафіксовано подію, що мала місце при складанні протоколу про адміністративне правопорушення ЕПР1 № 186646 від 02 грудня 2024 року, а саме факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння (а. с. 7).

За змістом частин першої другої статті 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно з частиною третьою цієї статті у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду визначена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкція).

Так, згідно з пунктом 2 розділу І цієї Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками наркотичного сп`яніння, згідно з пунктом 4 розділу І Інструкції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Пунктом 12 розділу ІІ Інструкції передбачено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Згідно з пунктами 7 та 8 розділу ІІІ цієї Інструкції проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини є обов`язковим. Метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння.

З огляду на викладене, враховуючи, що за змістом ч. 1 ст. 130 КУпАП відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння особи, яка керує транспортним засобом, є окремою підставою для притягнення до адміністративної відповідальності незалежно від того тверезий водій чи ні, апеляційний суд вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги стосовно неправомірності зупинки транспортного засобу, апеляційний суд визнає необґрунтованими, оскільки вони не доведені у встановленому законом порядку та виходять за межі даної справи. У справі відсутні відомості про оскарження ОСОБА_1 дій поліцейських щодо неправомірності зупинки транспортного засобу, та результати такого оскарження. Крім того, правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння, та не дає особі право відмовитися від проходження огляду у встановленому законом порядку.

Що стосується посилання в апеляційній скарзі на те, що працівниками поліції не перевірено реакцію зіниць очей ОСОБА_1 на світло, хоча останній просив провести його візуальний огляд на місці, варто зазначити наступне.

Згідно п. 7 глави ІІІ Інструкції № 1452/735 проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини є обов`язковим.

Висновок про стан наркотичного сп`яніння вправі надати лише відповідний заклад охорони здоров`я і огляд водія на стан наркотичного сп`яніння може бути проведений лише у такому закладі охорони здоров`я, а працівник поліції не наділений такими повноваженнями, визначати стан наркотичного сп`яніння. У протоколі про адміністративне правопорушення поліцейський вправі і зобов`язаний зазначити лише візуальні ознаки сп`яніння, якщо у нього є підстави вважати що водій такі ознаки має. Також працівник поліції зобов`язаний запропонувати водію пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у найближчому закладі охорони здоров`я, незалежно від того, чи визнає водій, чи заперечує своє перебування у стані наркотичного сп`яніння, що було виконано поліцейським по даній справі. І факт відмови водія від проходження огляду у закладі охорони здоров`я поліцейським оформлено відповідно до встановленого порядку.

Доводи апеляційної скарги щодо упередженого ставлення поліцейських до ОСОБА_1 та щодо відсутності в останнього ознак сп`яніння, апеляційним судом відхиляються у зв`язку з наступним.

За правилами статті 251 КУпАП, відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції був досліджений долучений до матеріалів про адміністративне правопорушення відеозапис з нагрудної камери інспектора патрульної поліції, який приймав участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозапис належним та допустимим доказом, оскільки він отриманий у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого ОСОБА_1 правопорушення.

Як вбачається із долученого відеозапису, після зупинки транспортного засобу правопорушник та поліцейські розмовляли вільно, спокійно із взаємною повагою та використовуючи допустиму у ситуації що скалася лексику. Жодних ознак тиску на правопорушника чи упередженого ставлення до нього суд не виявив.

При цьому ОСОБА_1 повідомив, що на нього уже двічі складались протоколи за ч. 1 ст. 130 КУпАП, проте до відповідальності він не притягався. На відеозаписі з бодікамери № 470763 на часовій відмітці 23:51:50 23:52:30 ОСОБА_1 повідомив, що вживав: «буває іногда», «конопля і все», «тиждень тому з`їв пєчєньку».

На вимогу поліцейського пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я зазначив: «я не знаю чи варто», «виписуйте навєрно постанову» (часова відмітка 00:02:00-00:02:45).

При цьому апеляційний суд вважає неспроможними доводи апеляційної скарги про відсутність безперервного відеозапису з нагрудної камери патрульного поліцейського з моменту зупинки транспортного засобу до закінчення спілкування з особою, оскільки суд при розгляді справи аналізує лише той об`єм доказів, який наданий суду.

Факт ненадання фрагментів відеозапису, не змінює відомостей та даних в тій частині, які були надані для дослідження суду та узгоджуються з іншими доказами у справі в їх сукупності. Окрім того, обов`язок поліцейського вести відеозйомку безперервно не є абсолютним та відповідно до вимог п. п. 5, 8 Розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису поліцейський має право відступити від цих вимог за певних умов.

Зазначення в апеляційній скарзі про те, що в той час як камери були вимкнені поліцейські натякали на можливе вирішення ситуації, поки документи не складені, апеляційний суд розцінює критично. Таке твердження правопорушника має на меті безпідставне ухилення від відповідальності за вчинене правопорушення, а також є голослівним та не доведеним у встановленому законом порядку.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що поліцейські здійснили провокаційні дії з метою оформлення відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, стверджуючи про начебто існування у особи права на таку відмову, апеляційний суд відхиляє.

Право особи відмовитися від проходження огляду на стан сп`яніння дійсно не закріплено ані Правилами дорожнього руху України, ані Кодексом України про адміністративні правопорушення. Водночас аналіз положень статті 130 КУпАП та пунктів 2.5, 2.9 ПДР України свідчить про те, що водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти медичний огляд у встановленому порядку з метою визначення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п. 2.5 ПДР). Крім того, водієві заборонено керувати транспортним засобом у такому стані (п. 2.9а ПДР)

Стаття 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність не лише за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, а й за відмову водія, який має ознаки сп`яніння, від проходження огляду. Водночас законодавство України не передбачає примусового огляду на стан сп`яніння у цій категорії справ, залишаючи за особою водієм можливість самостійно розпоряджатися своїми правами.

Також враховується, що поліцейські належним чином роз`яснили ОСОБА_1 його права, а також наслідки відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Це свідчить про безпідставність доводів апеляційної скарги в цій частині.

Невиконання вимоги працівника поліції, яка, очевидно, входить до кола його повноважень, не може бути визнане правомірним, якщо особа, виходячи зі своєї оцінки ситуації, вважає таку вимогу безпідставною, і навіть якщо в подальшому виявиться, що ця вимога ґрунтувалася на неправильній оцінці ситуації поліцейським і не мала достатніх підстав (постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року у справі № 444/2115/17).

Отже, невиконання законної вимоги поліцейського не допускається. Правопорушник володіє правом оскаржувати незаконні, на його думку, дії працівників поліції, однак ухилення від виконання вимоги працівника поліції на момент оголошення такої вимоги не може вважатися допустимим способом захисту ймовірно порушених прав та свідчить виключно про зухвале нехтування громадянином встановленого законодавством порядку.

Як свідчать матеріали справи протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 186646 від 02 грудня 2024 року відносно ОСОБА_1 складено у відповідності до вимог, встановлених ст. 256 КУпАП, уповноваженим на такі дії працівником поліції, у спосіб, з підстав та з дотриманням порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 256 КУпАП ОСОБА_1 мав можливість висловити свої зауваження щодо змісту протоколу про адміністративне правопорушення, зокрема зазначити про те, що він не відмовляється від проходження огляду, бажає пройти його, у графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» або у своїх письмових поясненнях.

Однак підписуючи протокол про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 жодної незгоди з його змістом не висловив, надати будь-які пояснення бажання не проявив.

Усі зауваження правопорушника стосовно порушень порядку оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення працівниками поліції, невірно зазначених даних, тощо, не є суттєвими та не спростовують тих обставин, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі. Це положення вимагає, щоб відповідний внутрішній орган вивчив зміст скарги, яка базується на Конвенції, та забезпечив необхідне виправлення порушеного права (Рішення Європейського суду з прав людини «Chahal v. the UK», n. 145).

У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону. Об`єктивних підстав ставити під сумнів належність, допустимість та достовірність наведених доказів та викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно; вина ОСОБА_1 доведена повністю, в зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та призначене судом адміністративне стягнення повністю відповідає вимогам статті 33 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 23 січня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддяМ. В. Матківська