Справа № 308/9681/24
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.02.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., за участю представника Закарпатської митниці Держмитслужби України Селеша О. Я., захисника-адвоката Левицького Д. Р., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про порушення митних правил № 33/4806/696/24, за апеляційною скаргою захисника-адвоката Левицького Д. Р. на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.07.2024.

Цією постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Самбір, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, генеральний директор Львівського обласного госпіталю КНП «ЛОР», визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 470 МК України та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170000 (сто сімдесят тисяч) грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 605 грн 60 коп.

З протоколу про порушення митних правил № 0356/30500/24 від 26.05.2024 та постанови судді від 08.07.2024 вбачається, що 26.05.2024 о 16 год 10 хв у зону митного контролю на ділянку «Виїзд» (ЗМК пасажирська) митного поста «Астей» Закарпатської митниці заїхав легковий автомобіль марки «VOLKSWAGEN», моделі «GOLF», державний реєстраційний номерний знак України НОМЕР_1 , де в якості водія слідував громадянин України ОСОБА_2 .

Формою проходження митного контролю громадянин України ОСОБА_2 обрав порядок проходження митного контролю по каналу «зелений коридор». До митного контролю ОСОБА_2 подав закордонний паспорт НОМЕР_2 від 30.05.2018, орган, що видав 4690.

У ході здійснення митних формальностей було проведено аналітично-перевірочні заходи з використанням баз даних, а саме: АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України, внаслідок чого встановлено, що 24.08.2016 через пункт пропуску «Тиса» Закарпатської митниці ОСОБА_2 на митну територію України в митному режимі «Транзит» було ввезено легковий автомобіль марки «HONDA», моделі «ACCORD», кузов № НОМЕР_3 , реєстраційний номерний знак Республіки Литви НОМЕР_4 .

Станом на 26.05.2024 вказаний транспортний засіб за межі митної території України вивезеним не значиться.

-2-

У своєму поясненні ОСОБА_2 підтвердив факт ввезення на митну територію України транспортного засобу - легкового автомобіля марки «HONDA», моделі «ACCORD», кузов № НОМЕР_3 , реєстраційний номерний знак Республіки Литви НОМЕР_4 , однак де знаходиться автомобіль на даний час йому невідомо.

Згідно з Інтернет-ресурсом (сайт «mobile.de») вартість аналогічного/подібного автомобіля складає 999 євро, що згідно з курсом НБУ станом на 26.05.2024, складає 43270,39 грн.

Таким чином, громадянин України ОСОБА_2 перевищив встановлений статтею 95 МК України строк доставки транспортного засобу особистого користування, а саме: легкового автомобіля марки «HONDA», моделі «ACCORD», кузов № НОМЕР_3 , реєстраційний номерний знак Республіки Литви НОМЕР_4 , що перебуває під митним контролем, до митного органу призначення (а при переміщенні в межах зони діяльності однієї митниці - від одного підрозділу цієї митниці до іншого), більше ніж на тридцять діб.

Зазначені дії мають ознаки порушення митних правил, передбачених ч. 6 ст. 470 МК України.

На вказану постанову, захисник-адвокат Левицький Д. Р. в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування постанови суду від 08.07.2024 та закрити провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення. Суд розглянув справу з порушенням норм матеріального та процесуального права. Строк тимчасового ввезення у митному режимі «Транзит», легкового автомобіля марки «HONDA», моделі «ACCORD», кузов № НОМЕР_3 , реєстраційний номерний знак Республіки Литви НОМЕР_4 , сплив 04.09.2016. При цьому, інформація щодо не вивезення ОСОБА_2 транспортного засобу у встановлені строки містилась у програмно-інформаційному комплексі ЄАІС ДФСУ та була відомою митному органу станом на 04.09.2016, однак протокол щодо ОСОБА_3 за порушення митних правил у редакції закону, яка діяла на той час та яка передбачала більш м`яке стягнення за вчинені ним дії, складений не був. Крім того, ОСОБА_2 з 2016 року по травень 2024 неодноразово перетинав кордон по каналу «зелений коридор». Матеріали справи не містять доказів того, що митним органом станом на 04.09.2016 вживались заходи на виконання положень ч. 5, 7 ст. 558 МК України щодо своєчасного виявлення порушення ОСОБА_2 митних правил, а протокол складено щодо останнього більше ніж через п`ять років з моменту порушення ним строку транзитного вивезення автомобіля, що свідчить про порушенням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ч. 1 ст. 467 МК України. Крім того, захисник порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що такий пропущено з поважних причин, оскільки ні він, ні ОСОБА_2 не були присутніми під час розгляду справи, а копія оскаржуваної постанови йому надіслана електронним листом лише 14.08.2024.

Будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду апеляційної скарги, що підтвердив захисник-адвокат Левицький Д. Р. під час апеляційного розгляду справи, ОСОБА_2 на розгляд справи щодо нього не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, відомостей про поважність причин неявки не надав. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 повідомлений про час та місце розгляду за допомогою смс-повідомлення, про що свідчить відповідна довідка про доставку. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії » від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має

-3-

реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_2 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП. При цьому, враховується думка захисника-адвоката Левицького Д. Р., який подав в інтересах ОСОБА_2 апеляційну скаргу, про можливість проведення апеляційного розгляду без участі останнього.

3аслухавши доповідь судді, пояснення захисника-адвоката Левицького Д. Р., який підтримав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та доводи апеляційної скарги, представника Закарпатської митниці Держмитслужби України Селеша О. Я., який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, доводи клопотання та апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження підлягає до задоволення, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

З оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_2 та його захисник-адвокат Левицький Д. Р. не приймали участі у розгляді справи судом першої інстанції. При цьому, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_2 чи його захиснику у передбачений ч. 1 ст. 285 КУпАП строк вручена копія оскаржуваної постанови від 08.07.2024. У матеріалах справи відсутні дані про отримання ОСОБА_2 чи його захисником-адвокатом Левицьким Д. Р. копії оскаржуваної постанови, а тому доводи клопотання про те, що копія оскаржуваної постанови надіслана захиснику електронним листом лише 14.08.2024 заслуговують на увагу, оскільки підтверджуються доданими до апеляційної скарги доказами.

З метою недопущення порушення права ОСОБА_2 на захист та доступ до правосуддя, доводи клопотання про поновлення пропущеного строку на оскарження судового рішення визнаються обгрунтованими, причини пропуску строку такими, що перешкодили захиснику своєчасно подати апеляційну скаргу, а тому строк на апеляційне оскарження поновлюється.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

За приписом п. 3 ч. 1 ст. 8 МК України державна митна справа здійснюється на основі принципів законності та презумпції невинуватості.

Згідно ст. 486 МК України та ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Положеннями ст. 489 МК України та ст. 280 КУпАП встановлено, що при розгляді справи підлягають з`ясуванню такі обставини: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують її відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 95 МК України встановлюються такі строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту: для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

За приписами до ст. 102 МК України, митний режим транзиту завершується вивезенням товарів, транспортних засобів, поміщених у цей режим, за межі митної території України.

-4-

Відповідно до ч. 2 ст. 95 МК України, до строку перебування транзитних товарів на митній території України не включається: час дії обставин, зазначених у статті 192 цього Кодексу; час зберігання товарів під митним контролем (за умови інформування митного органу, який контролює їх переміщення); час, необхідний для здійснення інших операцій з товарами, у випадках, передбачених цим розділом (за умови інформування митного органу, який контролює переміщення цих товарів); час, протягом якого товари, транспортні засоби комерційного призначення, поміщені у митний режим транзиту, не можуть бути своєчасно доставлені до митного органу призначення внаслідок накладення на них арешту (за винятком арешту внаслідок позовів приватних осіб) або вилучення у справі про порушення митних правил.

При розгляді справи про порушення митних правил відносно ОСОБА_2 вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані у повному обсязі.

Винуватість ОСОБА_2 підтверджується доказами у справі, а саме: протоколом про порушення митних правил № 0356/30500/24 від 26.05.2024, даними ЄАІС Держмитслужби України та АСМО «Інспектор», поясненнями ОСОБА_2 , доповідною запискою від 26.05.2024 та іншими матеріалами справи.

Вказані докази, є належними та допустимими, оскільки отримані в порядку, передбаченому законом, та прямо чи непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, а також інших обставин, які мають значення для провадження.

Отже, наведеними доказами, достовірність яких в апеляційного суду не викликає сумнівів, у повній мірі стверджується вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 470 МК України, а саме перевищення встановленого статтею 95 МК України строку доставки транспортного засобу особистого користування, що перебуває під митним контролем, до митного органу призначення (а при переміщенні в межах зони діяльності однієї митниці - від одного підрозділу цієї митниці до іншого), більше ніж на тридцять діб, що стороною захисту в апеляційній скарзі не оспорюється.

Стороною захисту не надано доказів у підтвердження обставин, передбачених ч. 2 ст. 95 МК України, які призвели до перевищення ОСОБА_2 встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки транспортного засобу особистого користування, що перебуває під митним контролем, до митного органу призначення (а при переміщенні в межах зони діяльності однієї митниці - від одного підрозділу цієї митниці до іншого), більше ніж на тридцять діб.

Доводи апеляційної скарги про сплив строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ч. 1 ст. 467 МК України, апеляційний суд вважає хибними з огляду на таке.

Час набрання чинності статті 470 МК України у новій редакції не впливає на порядок тимчасового ввезення транспортного засобу та обов`язку особи щодо його вивезення у встановлений законом строк. Зазначена норма закону лише встановлює відповідальність за порушення такого порядку в залежності від строку не вивезення транспортного засобу.

Бездіяльність у виді не вивезення транспортного засобу за межі митної території України є триваючим правопорушенням, яке пов`язане з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану, за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

Пунктом 9-5 Прикінцевих та перехідних положень МК України, окрім іншого, визначено, що вчинення порушень митних правил, передбачених частинами п`ятою та шостою статті 470 цього Кодексу, виявлених у період з 22.08. по 31.12.2019 включно, тягне за собою застосування адміністративного стягнення, передбаченого частиною третьою зазначеної статті.

-5-

У даній справі порушення митних правил виявлено 26.05.2024, на час дії статті 470 МК України в редакції від 08.11.2018, а тому бездіяльність ОСОБА_2 правильно розцінена, як правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 470 МК України, в редакції закону, що діяв на момент виявлення правопорушення.

Незважаючи на прийняття і набрання чинності законом, який диференціював перевищення строку тимчасового ввезення транспортних засобів і посилював відповідальність в залежності від конкретного строку перевищення, ОСОБА_2 до часу складення протоколу 26.05.2024, своє зобов`язання не виконав і продовжив протиправну бездіяльність, таким чином, саме вказана дата є моментом закінчення триваючого правопорушення.

За таких обставин суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 470 МК України, є обґрунтованим та відповідає фактичним обставинам справи.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 467 МК України, якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються митними органами або судами (суддями), адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше ніж через шість місяців з дня виявлення правопорушення. Строк накладення адміністративних стягнень у справах про порушення митних правил зупиняється на час розгляду таких справ судом.

Вищевказане свідчить про те, що адміністративне стягнення накладено на ОСОБА_2 постановою від 08.07.2024 у межах строків, передбачених ч. 1 ст. 467 МК України, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними і такими, що не ґрунтуються на вимогах закону і такі відхиляються апеляційним судом.

Доводи про те, що строк тимчасового ввезення у митному режимі «Транзит», легкового автомобіля марки «HONDA», моделі «ACCORD», кузов № НОМЕР_3 , реєстраційний номерний знак Республіки Литви НОМЕР_4 , сплив 04.09.2016, а інформація щодо не вивезення ОСОБА_2 транспортного засобу у встановлені строки містилась у програмно-інформаційному комплексі ЄАІС ДФСУ та була відомою митному органу станом на 04.09.2016, однак протокол щодо ОСОБА_3 за порушення митних правил у редакції закону, яка діяла на той час та яка передбачала більш м`яке стягнення за вчинені ним дії, складений не був, - апеляційний суд відхиляє, оскільки такі жодним чином не спростовують факту порушення ОСОБА_3 митних правил, а також не свідчать про сплив строку накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення.

Із цих підстав, такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для закриття провадження у справі, у тому числі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, апеляційний суд визнає і доводи апеляційної скарги про те, що митним органом станом на 04.09.2016 не вживались заходи на виконання положень ч. 5, 7 ст. 558 МК України щодо своєчасного виявлення порушення ОСОБА_2 митних правил, а протокол складено щодо останнього більше ніж через п`ять років з моменту порушення ним строку транзитного вивезення автомобіля.

Неспроможними із урахуванням наведеного вище апеляційний суд вважає і доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 з 2016 року по травень 2024 неодноразово перетинав кордон по каналу «зелений коридор».

Окрім того, вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення, суд першої інстанції взяв до уваги обставини справи, характер вчиненого правопорушення, наявні в матеріалах справи дані про особу правопорушника, ступінь його вини, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обставин, а також відомостей про місцезнаходження транспортного засобу, який є предметом порушення митних правил.

-6-

При цьому, суд застосував щодо ОСОБА_2 вид стягнення, який передбачено санкцією ч. 6 ст. 470 МК України, належним чином умотивувавши судове рішення.

Тому, апеляційний суд визнає, що накладене на ОСОБА_2 стягнення у виді штрафу в розмірі десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 170000 (сто сімдесят тисяч) грн є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, справедливим та відповідає передбаченій ст. 23 МК України меті адміністративного стягнення.

Притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за порушення ним митних правил буде сприяти досягненню основної мети виховання правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством та попередження вчинення ним нових правопорушень.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга, доводи якої не знайшли підтвердження і визнаються безпідставними, - без задоволення.

Приймаючи рішення апеляційний суд бере до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності обгрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків, призначати експертизи, тощо; те, що стороною захисту не надано доказів у підтвердження доводів апеляційної скарги та спростування висновків суду першої інстанції, і будь-яких клопотань із цього приводу не заявлялось.

Керуючись ст. 294 КУпАП, ст. 527-530 МК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника-адвоката Левицького Д. Р. задовольнити, поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.07.2024.

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Левицького Д. Р. в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.07.2024, щодо ОСОБА_4 , - без змін.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя