Справа № 465/8903/24 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю. М.
Провадження № 33/811/1861/24 Доповідач в 2-й інстанції: Урдюк Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року Львівський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , захисника Гриневича М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Франківського районного суду м. Львова від 03 грудня 2024 року про притягнення останньої до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь державного бюджету України судовий збір у сумі 605 грн 60 коп.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 02.11.2024 року о 21 год. 10 хв. у м. Львові по вул. Володимира Великого, 58, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Lexus д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме розширені зіниці, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду у медичному закладі з метою встановлення наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 відмовилась.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із рішенням судді суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову судді Франківського районного суду м. Львова від 03 грудня 2024 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що у працівники поліції зупинили її транспортний засіб без належних для цього підстав.

Звертає увагу на те, що було порушено процедуру огляду. Спочатку вона погодилась пройти огляд, але в ході розмови з поліцейськими, відмовила від огляду. через недовіру до їх дій.

Працівники поліції чинили на неї психологічний тиск, не роз`яснили їй права, не забезпечили належної процедури огляду. Після виявлення ознак наркотичного сп`яніння поліцейські запропонували їй сісти за кермо, щоб перемістити автомобіль.

У протоколі зазначено ознаки наркотичного сп`яніння, які не відповідають дійсності, оскільки поводила вона себе спокійно.

Вважає, що у справі відсутні докази її вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 , захисник Гриневич М.М., апеляційну скаргу підтримали, просили задоволити.

ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції пояснила, що не керувала транспортним засобом, транспортний засіб її хлопця, за кермом був він. Також зазначила, що з працівниками поліції не знайома.

Захисник Гриневич М.М. додатково вказав, що ним було оскаржено дії працівників поліції щодо складання протоколу відносно ОСОБА_1 .

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , захисника Гриневича М.М., перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останньої у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Так, пунктом 2.5 Правил дорожнього руху встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Разом з тим, ст. 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у випадку невиконання водієм вимог п. 2.5 ПДР полягає у відмові особи, яка здійснювала керування транспортним засобом та якій працівник поліції висловив вимогу пройти огляд на стан сп`яніння, пройти такий огляд.

Відповідно до ст. 2, 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 9 листопада 2015 року №1452/735 (далі - Інструкція №1452/735) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками наркотичного сп`яніння є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

З протоколу серії ЕПР1 № 164888 від 02 листопада 2024 року (а.с. 1) вбачається, що такими ознаками у ОСОБА_1 були: розширені зіниці які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці.

З огляду на наведені ознаки, у поліцейського виникли підстави вважати, що водій ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного сп`яніння, наслідком чого стала вимога поліцейського до ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі.

Наявним у матеріалах справи відеозаписом з камер спостереження патрульних підтверджується, що працівники поліції виявивши у ОСОБА_1 ознаки наркотичного сп`яніння пред`явили вимогу про проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі. Однак, ОСОБА_1 відповіла, що недавно курила марихуану та переживала, що результат тесту буде позитивний. Також повідомила, що раніше вже проходила огляд на стан наркотичного сп`яніння і результат тесту був позитивний. Тому відмовилась від огляду. Після чого поліцейські роз`яснили наслідки відмови, та склали протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП, з яким ознайомили ОСОБА_1 .

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння незалежно від факту перебування особи у такому стані.

Наведені докази у своїй сукупності спростовують доводи апеляційної скарги, вказують на порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, а отже і на факт вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, апеляційний суд погоджується з висновком судді суду першої інстанції про доведеність відмови ОСОБА_1 від огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Доводи ОСОБА_1 про те, що працівники поліції чинили на неї тиск тому через недовіру до них, вона відмовилась від огляду, апеляційний суд вважає безпідставним, оскільки наявним в матеріалах справи відеозаписом, таких відомостей не підтверджено., а відмова від огляду ОСОБА_1 , як вона сама зазначила є те, що вона недавно курила марихуану, тому в неї є побоювання, що результат огляду буде позитивним, тому і відмовилась від огляду.

Щодо доводів ОСОБА_1 та її захисника Гриневича М.М. про те, що ОСОБА_1 не керувала транспортним засобом, такі апеляційний суд до уваги не бере, та розцінює їх як спосіб захисту, з метою уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності, оскільки з наявного у матеріалах справи відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 не заперечувала факту керування, також, власник транспортного засобу, який був пасажиром, повідомив поліцейським, що він вживав спиртне, тому ОСОБА_1 сіла за кермо автомобіля.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта про відсутність причин зупинки, оскільки причина зупинки транспортного засобу працівниками поліції не впливає на обставини, які складають об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та не можуть свідчити про безпідставність складання протоколу про адміністративне правопорушення за вказаною статтею.

Окрім того, неправомірна зупинка працівниками поліції транспортного засобу, за певних обставин, може бути підставою притягнення таких працівників до відповідальності. Проте, якщо при цьому з`ясувалось, що водій керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння та у подальшому відмовився від проходження огляду, то факт неправомірної зупинки його працівниками поліції, не звільняє водія від відповідальності за порушення вимог п. 2.5 ПДР.

Щодо тверджень захисника Гриневича М.М. про оскарження дій працівників поліції, апеляційний суд звертає увагу на те, що до матеріалів справи не долучено відповідних підтверджень про це, крім того, таке оскарження не спростовує факту відмови ОСОБА_1 від огляду, та не впливає на правильність висновків судді першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Всі інші доводи апеляційної скарги не спростовують вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та судом апеляційної інстанції оцінюються критично, оскільки мають формальний характер та зводяться до власної оцінки фактичних обставин справи та зібраних у справі доказів, при цьому, апелянт оцінює ці докази вибірково, ігноруючи при цьому їх сукупність.

З огляду на вищевикладене, фактичними обставинами справи стверджується вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, така доведена повністю, і тому твердження захисника про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення не ґрунтуються на доказах у справі.

Таким чином, наявні у справі докази, яким суддя першої інстанції надав належну оцінку, у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, за ч. 1 ст. 130 КУпАП та узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах безальтернативної санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При розгляді справи суддею першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.

Ураховуючи наведене, порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час апеляційного перегляду, оскаржувана постанова судді є законною, обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Постанову судді Франківського районного суду м. Львова від 03 грудня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, її апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Т.М. Урдюк