Справа № 177/368/25
Провадження № 3/177/168/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 лютого 2025 року

Суддя Криворізького районного суду Дніпропетровської області Березюк М. В. за участі неповнолітнього ОСОБА_1 , законного представника ОСОБА_1 піклувальника ОСОБА_2 , представника служби у справах дітей Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області Горбачової А.Г., розглянувши матеріали, які надійшли від Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

навчається в ЦППРК № 1

зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2

РНОКПП НОМЕР_1

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

13.02.2025 на адресу суду надійшов протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , згідно зі змістом якого, ОСОБА_1 04.02.2025 о 13:44 год, по автодорозі від с. Кривбас в напрямку с. Данилівка, керував транспортним засобом - мотоциклом Alfa 110, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів, на вимогу працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України. Його дії кваліфіковано за ч.1 ст. 130 КУпАП за ознаками відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

ОСОБА_1 , який на момент складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення та на момент розгляду справи судом є неповнолітнім, а також його законний представник - ОСОБА_2 , просили не притягати ОСОБА_1 до відповідальності, у зв`язку з тим, що при складенні протоколу про адміністративне правопорушення, при отриманні пояснень від неповнолітнього ОСОБА_1 , не було дотримано законних прав неповнолітнього ОСОБА_1 .

Представник служби у справах дітей Горбачова А.Г. суду пояснила, що неповнолітній ОСОБА_1 є дитиною позбавленою батьківського піклування, оскільки його мати ОСОБА_3 позбавлена батьківських прав на підставі рішення суду, піклувальником ОСОБА_1 є ОСОБА_2 , який всіляко вживає заходів для належного виховання неповнолітнього ОСОБА_1 , однак інколи дитина наслідує шкідливі звички матері. Представник просила врахувати статус дитини ОСОБА_1 , зокрема те, що його мати позбавлена батьківських прав та не є його законним представником, відповідно не могла вчиняти жодних дій як законний представник дитини при складенні протоколу. Також просила прийняти до уваги той факт, що ОСОБА_1 зробив для себе висновки з ситуація яка сталася, з ним проведено профілактичні бесіди, посилено контроль службою у справах дітей, просила не застосовувати до ОСОБА_1 стягнення, оскільки він не має заробітку, застосування стягнення фактично покладе тягар матеріальної відповідальності на піклувальника, на утримані якого перебуває менший брат ОСОБА_4 ОСОБА_5 .

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 7 КУпАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених цим законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу адміністративного правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання таких доказів покладено на осіб, уповноважених на складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 12, 13 КУпАП, адміністративній відповідальності підлягають особи, які досягли на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку. До осіб віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років, які вчинили адміністративні правопорушення, застосовуються заходи впливу, передбачені статтею 24-1 цього Кодексу. У разі вчинення особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років адміністративних правопорушень, передбачених статтями 44, 51, 89, 121-127, 130, статтею 139, частиною третьою статті 154, частиною другою статті 156, статтями 173, 173-2, 173-4, 174, 183-1, 185, 190-195 цього Кодексу, вони підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах. З урахуванням характеру вчиненого правопорушення та особи правопорушника до зазначених осіб (за винятком осіб, які вчинили правопорушення, передбачені статтею 185) можуть бути застосовані заходи впливу, передбачені статтею 24-1 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 221 КУпАП, суддям районних судів підвідомчі справи про адміністративні правопорушення, вчинені особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років.

Згідно з положеннями ст. 270 КУпАП, інтереси особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, і потерпілого, які є неповнолітніми або особами, що через свої фізичні або психічні вади не можуть самі здійснювати свої права у справах про адміністративні правопорушення, мають право представляти їх законні представники (батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники).

Вимогами ст. 252 КУпАП, передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вимогами ст. 280 КУпАП визначено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає адміністративній відповідальності та встановити інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд встановив, що неповнолітньому ОСОБА_1 ставить у вину вчинення правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

В підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення суду надано протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР № 238324 від 04.02.2025, в якому викладені обставини вчиненого правопорушення, який містить підпис ОСОБА_1 (без пояснень), фотознімки неповнолітнього та транспортного засобу, а також рапорт працівника поліції, відеозапис з місця події.

Зі змісту складеного працівниками поліції протоколу, рапорту працівника поліції та відеозапису з місця події, слідує, що працівники поліції одразу після зупинки транспортного засобу встановили той факт, що ОСОБА_1 є неповнолітнім. Відповідно, одразу після зупинки транспортного засобу, працівники поліції були обізнані з тим, що вони здійснюватимуть провадження відносно неповнолітньої особи.

Разом з цим, як слідує з відеозапису з місця події, права ОСОБА_1 , як особи яка притягається до адміністративної відповідальності роз`яснювалися йому вже безпосередньо перед складення протоколу про адміністративне правопорушення, зокрема й право на захист. Право на участь у проведенні процесуальних дій за участі законного представника ОСОБА_1 взагалі не роз`яснювалося, як і положення ст. 63 Конституції України.

Крім цього, встановивши вік особи ОСОБА_1 , в порушення ст. 33 Закону України «Про національну поліцію», яка передбачає можливість проведення опитування неповнолітніх тільки за участю батьків (одного з них), іншого законного представника або педагога, та в порушення ст. 270 КУпАП згідно з якою інтереси неповнолітньої особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, мають право представляти її законні представники (батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники), працівниками поліції складено протокол про адміністративне правопорушення, а також відібрано усні пояснення від неповнолітнього у відсутності його законного представника або педагога, що є суттєвим порушенням права неповнолітнього на захист, що в свою чергу свідчить про недопустимість вказаних доказів, як таких, що отримані з порушенням визначеного законом порядку, з порушенням права неповнолітнього на захист.

Матеріали відеозапису свідчать про те, що працівник поліції спілкувався з особою яка назвалася матір`ю ОСОБА_1 засобами телефонного зв`язку, однак як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_3 не є законним представником ОСОБА_1 , оскільки є позбавленою батьківських прав відносно ОСОБА_6 .

Працівник поліції, усвідомлюючи, що особа яка притягається до адміністративної відповідальності є неповнолітньою, не запропонував матері прибути на місце події, де працівник поліції зміг би встановити її особу, перевірити повноваження на представництво інтересів ОСОБА_4 , однак таких дій проведено не було, розмова велася працівником поліції виключно по телефону, без встановлення особи законного представника неповнолітнього, без роз`яснення відповідних прав неповнолітнього та законного представника.

Як пояснив в суді ОСОБА_1 , оскільки працівник поліції сказав дзвонити батькам, він розгубився та зателефонував саме біологічній матері, а не законному представнику піклувальнику ОСОБА_2 . Біологічна мати, яка позбавлення батьківських відносно нього, вказала йому робити так, як він вважає за потрібне.

Більш того, як слідує з відеозапису з місця події, працівник поліції запитував у особи з якою вів телефонну розмову дозволу на проведення огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння в присутності повнолітньої особи, яка їхала з ним, нібито дядька, але варто звернути увагу на те, що такої згоди надано не було, більш того будь-які процесуальні дії мають відбуватися саме в присутності законного представника неповнолітнього, а не будь-якого повнолітнього родича.

В силу ст. 18 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини та інше.

Суд також звертає увагу на той факт, що згідно відеозапису з місця події, працівники поліції декілька разів роз`яснювали неповнолітньому ОСОБА_1 його право відмовитися від проходження огляду на стан сп`яніння, переконуючи, що в цьому випадку його дії кваліфікуватимуться як відмова від проходження, а у разі проходження огляду як перебування в стані алкогольного сп`яніння, хоча останній заперечував факт вживання алкоголю в цей день. При цьому працівники поліції фактично надавали неповнолітньому неправдиву інформацію, роз`яснюючи, що він має право самостійно пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі м. Кривого Рогу впродовж двох годин, на підставі наданого ними направлення. Інспектори патрульної поліції, будучи уповноваженими працівниками органів поліції, достовірно знали, що зазначений огляд без присутності працівника поліції, в силу ст. 266 КУпАП та п. 17 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, не буде належним та достовірним доказом по справі про адміністративне правопорушення.

Суд розцінює вказані дії працівника поліції як спонукання неповнолітнього до відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, при цьому, надаючи помилкові відомості щодо можливості самостійно пройти означений огляд.

Наведені обставини вказують на порушення прав неповнолітнього ОСОБА_1 на захист та роблять недопустимими докази у справі, як вказаного протоколу про адміністративне правопорушення та відеозапису, так і інших доказів, виходячи з правил «отруйного дерева» у доказуванні.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-р 2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпції, в тому числі, і закріпленої в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

У рішеннях від 30.05.2013 року у справі № 36673/04 «Малофєєва проти Росії» та від 20.09.2016 року у справі № 926/08 «Карелін проти Росії», Європейський суд з прав людини зауважив, що «… формулювання правопорушення, викладене у фабулі постанови про адміністративне правопорушення, слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведена не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод...».

Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку про недоведеність перед судом, поза розумним сумнівом, наявності події та складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин суд вважає, що справу слід закрити у зв`язку з недоведеністю в діях ОСОБА_1 події та складу правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 5 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей», уповноважені підрозділи органів Національної поліції зобов`язані виявляти причини та умови, що сприяють вчиненню правопорушень дітьми, вживати в межах своєї компетенції заходів до їх усунення; брати участь у правовому вихованні дітей; виявляти дорослих осіб, які втягують дітей у злочинну діяльність, пияцтво; виявляти батьків або осіб, що їх замінюють, які ухиляються від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо створення належних умов для життя, навчання та виховання дітей.

Однак, в даному випадку, дій направлених на виконання працівниками поліції вказаних обов`язків, з метою охорони дитинства, здійснено не було. Натомість було складено протокол відносно неповнолітнього, з порушенням його права на захист.

Керуючись ст. ст. 247, 283, 284 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 - закрити на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП - за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 10 днів з моменту її винесення шляхом подання заяви про апеляційне оскарження через Криворізький районний суд Дніпропетровської області.

Суддя М.В. Березюк