1Справа № 335/1057/25 3/335/535/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Стеценко А.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ч. 2 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 21.01.2025 серії ВАВ № 004667 гр. ОСОБА_1 протягом останніх двох років, перебуваючи за адресою проживання : АДРЕСА_2 , вчиняла домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: словесно ображала, принижувала, била по голові свого неповнолітнього сина, здійснювала психологічний тиск, чим могла бути завдана шкода психічному та фізичному здоров`ю останнього. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заперечувала вчинення нею насильства стосовно сина. Суду пояснила, що з 2021 року у неї погіршилися стосунки з сином через те, що останній втратив інтерес до навчання, почав брехати, перестав ночувати вдома, не проявляє турботу про мати та сестру, не надає їм допомогу, не прибирає у власній кімнаті. За останні два роки його двічі відраховували з навчальних закладів за прогули. В дні, коли вона з молодшою донькою їде на дачу, ОСОБА_2 приводить до дому своїх друзів та влаштовує гучні вечірки з розпиванням алкогольних напоїв, чим порушує громадський порядок.

На її зауваження син не реагує, поводить себе агресивно, інколи завдає їй побоїв. До правоохоронних органів із заявами про вчинення сином стосовно неї насильства вона не зверталася, оскільки їй соромно повідомляти про це стороннім особам.

10.01.2025 вона поскаржилася на поведінку сина чоловікові. Після розмови чоловіка з сином, останній залишив дім та поїхав до її брата, де і проживає до теперішнього часу.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_2 суду пояснив, що мати вчиняє стосовно нього фізичне та психологічне насильство, принижує його, не піклується про нього, не забезпечує одягом, у зв`язку із чим він був вимушений залишити батьківський дім та звернутися до поліції. Наразі він проживає в родині рідного дядька. Останній з дружиною проявляють стосовно нього батьківську турботу та піклування, утримують його.

Допитаний в судовому засіданні за клопотанням ОСОБА_1 свідок ОСОБА_3 пояснив, що є чоловіком останньої. Після його мобілізації до лав ЗСУ в 2022 році дружина почала скаржитися йому на поведінку ОСОБА_2 . Також на поведінку дитини йому надходили скарги від сусідів. Псіля звільнення з військової служби він повернувся додому та встановив, що між його дружиною та її сином ОСОБА_2 часто виникають конфлікти через те, що останній втратив інтерес до навчання, почав брехати, перестав ночувати вдома, не допомагає матері, не прибирає у власній кімнаті, не виконує її настанови, не сприймає її як мати. Насильства у будь-які формі ОСОБА_1 стосовно ОСОБА_2 ніколи не вчиняла, а конфлікти, які відбуваються між ними свідок пояснює змінами, які відбуваються з дитиною у підлітковому віці, усуненням рідного батька ОСОБА_2 від його виховання. Ним та дружиною створені належні умови для життя та навчання дитини, вони забезпечують його харчуванням, одягом, оплачують його навчання.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які є сусідами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , пояснили що ніколи не були свідками вчинення ОСОБА_1 насильства стосовно дитини. Свідок ОСОБА_6 пояснила, що є давньою подругою ОСОБА_1 . Остання часто скаржилася свідкові на негативну поведінку сина, труднощі в його вихованні.

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 пояснили, що ОСОБА_2 з 10.01.2025 проживає в їх родині. Очевидцями вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства стосовно дитини вони не були. Вважають, що ОСОБА_1 допустила істотні помилки у вихованні дитини, не приділяє дитині належної уваги.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та свідків, суддя доходить наступних висновків.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП).

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 статті 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Частиною 2 статті 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру (п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Частиною 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладено на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, при цьому суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року). Згідно усталеної практики ЄСПЛ суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді.

Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України от 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, - адміністративна відповідальність в Україні і процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпціях.

Однією з таких правових презумпцій є закріплена у ст. 62 Конституції України презумпція невинуватості, згідно якої особа вважається невинуватою до тих пір, поки її вина не буде доказана у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи трактуються на її користь.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Доводи ОСОБА_1 про те, що вона не вчиняла домашнього насильства стосовно неповнолітнього сина не є неспроможними, оскільки спростувати їх доданими до протоколу про адміністративне правопорушення доказами неможливо.

До показань неповнолітнього потерпілого суд ставиться критично, оскільки останній під час допиту, оперуючи загальними фразами, не зміг чітко пояснити, які саме протиправні дії вчинила стосовно нього ОСОБА_1 .

Допитані судом свідки не були очевидцями подій, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення.

На переконання суду, ОСОБА_1 та батьком ОСОБА_2 вочевидь допущені певні помилки у вихованні дитини. Проте такі помилки не охоплюються складом інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення.

Відповідно до ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення може бути винесено одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Постанова про закриття справи виноситься при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, суддя доходить висновку, що провадження у справі про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_1 підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу та події інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 40-1, 173-2, 247, 279, 283-285, 294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду, через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя А.В. Стеценко