Провадження № 33/812/62/25
Категорія: ч.5 ст. 126 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 лютого 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Базовкіної Т.М.,

із секретарем Коростієнко Н.С.,

за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Павлюк С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Павлюк Світлани Олександрівни на постанову, яку ухвалив суддя Центрального районного суду міста Миколаєва від 16 січня 2025 року Демінська О.І., якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовець, командир взводу в/ч НОМЕР_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 40800 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на п`ять років,

У С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 174028 від 15 листопада 2024 р. водій ОСОБА_1 15 листопада 2024 р. о 09:30 год., рухаючись в районі блок-посту на 147 км. автодорого Н-24 в м. Миколаєві, керував транспортним засобом «ВАЗ 21011», номерний знак НОМЕР_2 , будучи позбавленим права керування згідно рішення суду від 12 грудня 2023 року, чим порушив вимоги пункту 2.1 «а» Правил дорожнього руху. Правопорушення вчинено повторно протягом року.

Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковані працівником поліції за частиною 5 статті 126 КУпАП.

Постановою судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 січня 2025 р. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 40800 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк п`ять років.

Не погодившись з постановою судді, захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвокат Павлюк С.О. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та закрити провадження у справі відповідно до положень статей 17, 18, п. 1 статті 247 КУпАП у зв`язку із вчиненням даного адміністративного правопорушення в стані крайньої необхідності.

Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно даних відеозапису з БК471880 зафіксовано початок запису: 15 листопада 2024 року о 10:03:04, тоді як згідно протоколу час скоєння правопорушення - 09:30:00, коли в дійсності відеозапис ще не було розпочато. На думку апелянта, поліцейський порушив принцип безперервності відеофіксації вчиненого порушення від його початку до закінчення складання протоколу про адміністративне правопорушення, що ставить під сумнів належність та допустимість відеозапису як доказу. Проте судом першої інстанції не надано правової оцінки даному доказу з точки зору його допустимості та належності, а лише зазначено, що матеріали відеозапису, які здійснені за допомогою нагрудної камери поліцейських, додані до протоколу про адміністративне правопорушення у відповідності до статті 266 КУпАП. Захисник стверджує, що адміністративне правопорушення вчинено ОСОБА_1 в стані крайньої необхідності - під час виконання ним службових обов`язків на виконання наказу командира ВЧ НОМЕР_1 в умовах воєнного стану. На підтвердження таких обставин суду надано довідки від 10 січня 2025 р. за вих. N° 79 та 80, підписані командиром ВЧ НОМЕР_1 . Однак судом першої інстанції не надано належної оцінки даним доказам та зроблено висновок про те, що в ході судового розгляду справи не доведено, що заплановане перевезення особливого вантажу в межах Миколаївської області не могло бути виконано іншою військовою особою. Даний висновок, на думку апелянта, йде врозріз із обставинами воєнного стану, які передбачають віднесення інформації про склад Збройних сил України, їх посадові обов`язки, характер виконуваних за наказами командира завдань до відомостей у сфері оборони, державної безпеки та охорони правопорядку, розголошення яких може завдати шкоди національній безпеці України, що регулюється Законом України «Про державну таємницю» та наказом ЦУ СБУ «Про затвердження Зводу відомостей, що становлять державну таємницю» від 14 січня 2021 р. за №52/35674. Тобто розголошення інформації про характер отриманого ОСОБА_1 від командира ВЧ завдання, так само як і про особовий склад, якому командир військової частини міг доручити його виконання, навіть з метою захисту від притягнення себе до адміністративної відповідальності - становить склад кримінального правопорушення за ст. 422 КК України. Також, судом першої інстанції не враховано правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 21 грудня 2018 року у справі № 686/5225/17, в якій зазначено, що «шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди, заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.». Тобто судом першої інстанції не досліджено обсяг заподіяної шкоди, яка за КУпАП полягає у посяганні на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, та шкоди відверненої.

18 лютого 2025 року ОСОБА_1 подав до апеляційного суду клопотання про закриття провадження у справі з підстав, передбачених п. 7 статті 248 КУпАП, мотивуючу клопотання тим, що на момент розгляду справи закінчились строки, визначені ст.. 38 КУпАП.

Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Павлюк С.О., які підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та клопотання від 18 лютого 2025 року, вивчивши та дослідивши матеріали адміністративної справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга та клопотання не підлягають задоволенню із таких підстав.

Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КУпАП, оскільки він повторне протягом року керував транспортним засобом, яким не мав права керувати.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає, що він ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин адміністративної справи, а також вимогах закону.

Згідно частини 9 статті 15 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII (далі Закон №3353-XII) право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії.

Частиною 1 статті 15 Закону №3353-XII передбачено, що кожний громадянин, який досяг визначеного цим Законом віку, не має медичних протипоказань та пройшов повний курс навчання за відповідними програмами, може в установленому порядку отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії.

Пунктом 2 Загальних положень постанови Кабінету Міністрів України № 340 від 08 травня 1993 року «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» регламентовано, що особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії, крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону України «Про дорожній рух»).

Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії (підпункт «а» пункту 2.1 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 № 1306 (далі Правила)).

Невиконання вказаних вимог утворюють склад правопорушень, відповідальність за які передбачена статтею 126 КУпАП.

Так, відповідно до частини 4 цієї статті КУпАП адміністративним правопорушенням є керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, а частиною 5 передбачена відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, зокрема керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Згідно із статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Суддя місцевого суду при розгляді справи про адміністративне правопорушення повно всебічно та об`єктивно дослідив усі обставини справи в їх сукупності, у відповідності до вимог статей 252, 280 КпАП України.

Висновок судді про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 5 ст. 126 КпАП України, є правильним, ґрунтується на об`єктивних даних, що маються у справі та були досліджені в судовому засіданні.

Диспозиція ч. 5 ст.126 КпАП України передбачає, зокрема, відповідальність за повторне протягом року керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Винуватість ОСОБА_1 у вказаному правопорушенні повністю підтверджується такими доказами:

- змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 174028 від 15 листопада 2024 р., відповідно до якого водій ОСОБА_1 15 листопада 2024 р. о 09:30 год. рухаючись в районі блок-посту на 147 км. автодорого Н-24 в м. Миколаєві керував транспортним засобом «ВАЗ 21011», номерний знак НОМЕР_2 , будучи позбавленим права керування згідно рішення суду від 12 грудня 2023 р. Згідно постанови про накладення адміністративного стягнення ЕНА №1445249 від 15 лютого 2024 р. ОСОБА_1 вчиняв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП, тобто адміністративне правопорушення, вчинене 15 листопада 2024 р., було вчинено повторно протягом року.

Протокол підписаний ОСОБА_1 , жодних зауважень до змісту протоколу він не зазначив;

- копією постанови судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 12 грудня 2023 р. у справі № 467/1487/23, згідно із якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу та позбавлення права керування транспортним засобом строком на один рік на підставі протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 481949 від 03 грудня 2023 року, відповідно до якого 03 грудня 2023 року ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку;

- зі змісту постанови серії ЕНА №1445249 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, вбачається, що 15 лютого 2024 року в м. Миколаїв по вул. Троїцька водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ2101, державний номерний знак НОМЕР_3 , не маючи право керування транспортним засобом, а саме не маючи водійського посвідчення на право керування таким транспортним засобом, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 4 статті 126 КУпАП, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності.

Наявність постанови судді у справі № 467/1487/23 та постанови серії ЕНА №1445249 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності свідчить про те, що останній вчинив 15 лютого 2024 р. адміністративне правопорушення (керував транспортним засобом після позбавлення його права керування) та притягався до адміністративної відповідальності за частиною 4 статті 126 КУпАП, а в подальшому, 15 листопада 2024 року повторно протягом року вчинив правопорушення, за що відповідальність передбачена частиною 5 статті 126 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 174028 складений за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст. 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 7 листопада 2015 року № 1395).

Достовірність викладених у протоколі відомостей підтверджена іншими доказами.

Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою, а їх сукупність є достатньою для прийняття рішення про справі щодо ОСОБА_1 .

Фактичні обставини вчинення правопорушення, а саме керування транспортним засобом після позбавлення судом такого права повторно протягом року ОСОБА_1 ні в суді першої інстанції ні в апеляційній скарзі не спростовується.

Таким чином, сукупність досліджених в матеріалах справи доказів, а саме, протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 174028 від 15 листопада 2024 року, постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №1445249 від 15 лютого 2024 року, свідчить про доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КУпАП.

За вказане адміністративне правопорушення частиною 5 статті 126 КУпАП передбачено покарання у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Будь-якого альтернативного покарання санкцією цієї статті не передбачено.

Апеляційний суд не приймає доводи апеляційної скарги.

Так, не можна погодитись із доводами апелянта про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування транспортними засобами, виконуючи свої службові обов`язки під час дії воєнного стану, тобто в стані крайньої необхідності.

Зокрема суд першої інстанції ґрунтовно відхилив такі доводи.

Так, відповідно до положень ст. 17 КУпАП України особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Поняття «крайня необхідність» розкрито у ст. 18 КУпАП, згідно якої не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 247 КупАП передбачено, що у разі вчинення дії особою в стані крайньої необхідності провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю.

Той факт, що ОСОБА_1 , який є військовослужбовцем, 15 листопада 2024 року керував транспортним засобом, хоча вже був позбавлений права керування транспортними засобами строком на один рік згідно постанови Арбузинського районного суду Миколаївської області від 12 грудня 2023 р. повторно, під час несення військової служби та виконання наказу командира військової частини, для перевезення особливого вантажу в межах Миколаївської області (згідно довідки в/ч НОМЕР_1 від 10 січня 2025 р.), не підпадає під поняття, визначене ст.18 КУпАП. Так, у справі відсутні докази, що керування ОСОБА_1 , який позбавлений такого права, автомобілем було вкрай необхідно та безпосередньо спрямовано на усунення небезпеки, яка загрожувала державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, а також, що за конкретних обставин, які мали місце саме 15 листопада 2024 року, така небезпека не могла бути усунута іншими засобами і заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що відсутні докази того, що перевезення особливого вантажу в межах Миколаївської області, не могло бути виконано іншою військовою особою, враховуючи, що ОСОБА_1 позбавлений права керування транспортними засобами строком на 1 рік за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

З урахуванням наведеного апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстави для закриття провадження у справі підстав на підставі пункту 4 ч. 1 ст. 247 КуПАП.

Щодо посилань в апеляційній скарзі на те, що відеозапис, долучений поліцейським до протоколу, є неналежним доказом, оскільки не є безперервним.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» №580-VIII від 02 липня 2015 року поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою виявлення або фіксування правопорушення.

Норми законодавства про адміністративні правопорушення (КУпАП) не містять вимог щодо порядку фіксації факту керування порушником транспортними засобами або наслідків відхилення від вимог внутрішньовідомчих інструкцій, а тому ця обставина має доводитись за загальними вимогами щодо доказів (стаття 251 КУпАП).

Відеозапис, який приєднаний до протоколу про адміністративне правопорушення у справі, сумнівів щодо його достовірності та допустимості не викликає, оскільки не містить ознак фальсифікації та фабрикації, тому відеозапис є належним та допустимим доказом.

Норми КУпАП не вимагають в обов`язковому порядку від поліцейського проведення відеофіксації виявлення правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 126 КУпАП, та оформлення відповідних адміністративних матеріалів.

Щодо розбіжностей у зазначеному на протоколі часі вчинення правопорушення та часі, відображеному у відеозаписі, то таке не впливає на правильність встановленого судом, а саме не спростовує факту вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого статтею 126 КУпАП.

Враховуючи особу винного, який до відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення притягується протягом року не вперше, ступінь його вини, відсутність обставин, що обтяжують відповідальність, відсутність відомостей, що негативно характеризують його особу, суд вважає, що відповідно до мети адміністративного стягнення, яке застосовується до особи з метою її виховання в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (ст. 23 КУпАП) необхідним та достатнім для його виправлення буде застосування до ОСОБА_1 міри адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк п`ять років.

Підлягає відхиленню як таке, що не ґрунтується на вимогах закону, клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі у зв`язку із спливом строків, передбачених статте. 38 КУпАП.

Відповідно до пункту 7 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

За загальним правилом якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - шостій цієї статті (ч. 2 ст. 38 КУпАП).

Отже обставина щодо закінчення передбаченого законом строку для накладення адміністративного стягнення визначається на час застосування такого стягнення.

У справі, яка переглядається, адміністративне стягнення застосовано судом першої інстанції в межах визначених статтею 38 КУпАП строків, суд апеляційної інстанції постанову судді суду першої інстанції не змінював, тому відсутні передбачені п. 7 статті 247 КУпАП підстави для закриття провадження у справі.

Викладене вище вказує на те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи, дав правильну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, оскільки він повторно протягом року керував транспортним засобом після позбавлення такого права судом, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Стягнення ОСОБА_1 призначено у відповідності з вимогами ст.33 КУпАП, у розмірі, визначеному санкцією ч.5 ст. 126 КУпАП, за якою його притягнуто до адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Апеляційний суд наголошує, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів і таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

За таких обставин, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для її зміни чи скасування.

Керуючись статтею 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Павлюк Світлани Олександрівни залишити без задоволення, постанову судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 січня 2025 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 40800 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на п`ять років залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Т.М.Базовкіна