ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 626/2265/24 Головуючий суддя І інстанції Рибальченко І. Г.
Провадження № 33/818/418/25 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року м.Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,

за участю секретаря - Вакули Н.С.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника Кадуна П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника Кадуна П.В. на постанову судді Красноградського районного суду Харківської області від 06 грудня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі, 605 гривень 60 копійок.

Постановою встановлено, що 11.06.2024 року о 08.00 годині ОСОБА_1 керував транспортним засобом КАМАЗ 53212 державний номерний знак НОМЕР_1 на 101 км. автодороги Харків- Сімферополь- Алушта в стані наркотичного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився в установленому законом порядку в КНП "Красноградська ЦРЛ" та підтверджується висновком № 1657 від 11.06.2024 року.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9а ПДР за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП. Водій від керування транспортним засобом відсторонений, подальший рух заборонено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, захисник Кадун П.В. подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції, а провадження у справі закрити.

Свої апеляційні вимоги захисник обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, розглянув справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за відсутністю учасників справи та порушив вимоги норм матеріального та процесуального права. Зокрема апелянт вважає, що суд першої інстанції в своїх висновках не звернув увагу на те, що медичний огляд ОСОБА_1 проведено з порушенням вимог ст 266 КУпАП, а також протокол про адміністративне правопорушення, на думку апелянта, містить розбіжності у часі його складання з часом відеозапису.

Крім того, апелянт просив поновити йому пропущений строк апеляційного оскарження постанови судді першої інстанції, посилаючись на те, що помилково відраховував строк апеляційного оскарження з дня складення постанови, а сам пропущений строк є незначним.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження відомостями матеріалів справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника.

В судовому засіданні під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 та його захисник підтримали подану апеляційну скаргу та надавали пояснення на її обґрунтування. Зокрема, сторона захисту зазначала, що диск, доданий до протоколу про адміністративне правопорушення повторно був витребуваний судом першої інстанції, а також перше судове засдання відбулось поза межами строку, встановленого для можливості проведення повторного лабораторного дослідження щодо керування особою, яка притягається до адміністративної відповідальності транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння. Сам факт витребування судом копії технічного запису та інших відомостей, на думку, захисника, порушує права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та відомості, що є наявними у справі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що подана апеляційна скарга захисника Кадуна П.В. не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні, передбаченого п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду першої інстанції щодо винуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Натомість, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджуються наявними у справі доказами, а саме: відомостями з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 014810 від 11.06.2024, в якому зазначено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом КАМАЗ 53212 державний номерний знак НОМЕР_1 на 101 км. автодороги Харків- Сімферополь- Алушта в стані наркотичного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився в установленому законом порядку в КНП "Красноградська ЦРЛ" та підтверджується висновком № 1657 від 11.06.2024 року.

Зокрема, в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №014810 від 11.06.2024 року, в графі «пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, по суті порушення» зазначено «не вживав», що свідчить про незгоду ОСОБА_1 (а.с.1).

Відомостями пояснень ОСОБА_1 , наданими суду апеляційної інстанції встановлено, що він отримав посвідчення водія, категорій В,С та на час події проходив навчання на категорію Е. У зв`язку з цим не виконання правил дорожнього руху особою, яка притягається до адміністративної відповідальності в частині дотримання обов`язків водія є свідомими та умисними діями ОСОБА_1 .

Відомостями висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння водія від 11.06.2024 за №1657 встановлено, що ОСОБА_1 , перебував в стані наркотичного сп`яніння.

З відомостей копії постанови БАД № 608868 від 11.06.2024 року вбачається, що відносно ОСОБА_2 також було складено постанову за ч. 2 ст. 126 КУпАП, що об`єктивно свідчить про керування транспортним засобом особою, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відомостями відеозапису фіксації обставин правопорушення, доданих до протоколу ААД№014810, копію якого надано суду першої інстанції на його вимогу встановлено, що ОСОБА_2 було зупинено на блок-пості з метою перевірки документів. Під час вчинення відповідних дій, у ОСОБА_1 було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідість та почервоніння очей. Водій пройшов медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я. Висновком лікаря-нарколога в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності було встановлено, що ОСОБА_2 перебуває в стані наркотичного сп`яніння. При цьому водій був присутній під час усього процесу лабораторного дослідження з яким він не погодився, висловивши свою незгоду в усний спосіб. Під час проведення огляду водій зазначив, що вживав лікарські засоби. Після отримання медичного висновку про перебування водія у стані сп`яніння працівниками поліції було роз`яснено ОСОБА_2 права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та складено відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Разом з тим, належить зазначити, що після повідомлення водія працівниками поліції про складення про складення протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 пропонував поліцейським не складати протокол, а також «домовитись з приводу бензодіазепіну» (відеозапис VID55F-00-0014 19 хв 20 хв -40 с).

При цьому, апеляційний суд встановив, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою. Проте ОСОБА_2 та його захисник не скористалися процесуальною можливістю та не зверталися із скаргами на їх дії до безпосереднього керівництва цих осіб з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, якими були складені відповідні процесуальні документи у цій справі (ст. 267 КУпАП), зокрема протокол про адміністративне правопорушення, висновок лікаря-нарколога та інші. Також стороною захисту не надано відомостей про звернення до суду в порядку, передбаченому ст. 5, 20, 286 КАС України щодо оскарження дій або бездіяльності відповідних посадових осіб працівників поліції. Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.

Отже, враховуючи, що сторона захисту не скористалась своїм правом та не надала до суду доказів на підтвердження версії щодо незаконності дій працівників поліції під час проведення ними дій та складання матеріалів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 . Разом з цим, матеріали справи не містять відповідних відомостей, які свідчать про невинуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах, що долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом апеляційних доводів захисника в цій частині.

Доводи апеляційної скарги про порушення вимог чинного законодавства щодо проведення огляду, а саме про те, що сам огляд проводив не лікар-нарколог, якого допущено до проведення експертиз щодо встановлення факту алкогольного чи наркотичного сп`яніння з використанням засобів, які на думку апелянта, не можуть бути застосованим для лабораторного дослідження є необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 266 КУпАП огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Пунктом 12 Розділу ІІ «Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України №1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі Інструкція) встановлено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Приписами п. 7 розділу ІІІ Інструкції визначено, що проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове.

Згідно вимого п. 16-17 та 19 розділу ІІІ Інструкції висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння), видається на підставі акту медичного огляду. Зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку. Акт медичного огляду особи складається в одному примірнику, який залишається в закладі охорони здоров`я, що не позбавляє сторону захисту ознайомитись із його змістом, звернувшись до керівника відповідної медичної установу із відповідним клопотанням. Більш того, приписами ст. 267 КУпАП передбачено можливість оскарження заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відповідного органу, який застосував певні заходи, зокрема і щодо проведення огляду на стан сп`яніння.

Пунктом 10 розділу ІІІ Інструкції гарантовано збереження зразків біологічного середовища протягом 90 днів, які відібрані для лабораторного дослідження.

Таким чином, питання про оскарження висновку лікаря необхідно ініціювати в межах строку зберігання зразків біологічного середовища. Матеріали справи не містять відомостей, щодо факту звернення ОСОБА_1 , або його захисника до керівництва КНП Красноградська центральна районна лікарня із клопотанням про визнання огляду не дійсним або із заявою про проведення повторного лабораторного дослідження біологічного середовища ОСОБА_1 від 11.06.2024 року.

Положенням про комісію з контролю за якістю проведення медичних оглядів водіїв транспортних засобів та експертиз станів сп`яніння, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.11.97 р. N 339 встановлено, що комісія створюється органами охорони здоров`я (Міністерством охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннями охорони здоров`я обласної, Київської і Севастопольської міських держадміністрацій) з метою забезпечення систематичних планових перевірок рівня і якості дотримання закладами охорони здоров`я нормативно-правових актів щодо проведення медичних оглядів водіїв транспортних засобів та експертиз станів сп`яніння.

Відповідно до п. 2.1 Положення до основних завдань комісії належать зокрема: перевірка виконання нормативно-правових актів щодо проведення медичних оглядів водіїв транспортних засобів та експертиз станів сп`яніння в закладах охорони здоров`я, в тому числі попередніх, періодичних, позачергових, передрейсових та післярейсових медичних оглядів водіїв транспорту; розгляд надзвичайних та конфліктних випадків, що виникли при проведенні медичних оглядів водіїв транспортних засобів та експертиз станів сп`яніння.

Згідно п. 2.2 Положення за результатами перевірок комісія складає відповідні акти про діяльність медичних комісій водіїв транспортних засобів, що перевірялися, роботи по проведенню експертиз станів сп`яніння, готує пропозиції щодо усунення виявлених недоліків.

Таким чином, законодавець надав можливість будь-якій заінтересованій особі, зокрема і ОСОБА_1 захистити свої права у визначений спосіб, оскарживши висновок лікаря-нарколога у тому числі і в частині дій посадових осіб, задіяних під час огляду особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Більш того, з відомостей відеозапису, доданого до протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що огляд проводився в закладі охорони здоров`я двома особами, а саме: лікарем та медичною сестрою. При цьому лікар нарколог ОСОБА_3 (згідно відомостей висновку 1657 від 11.06.2024 року) провадила огляд, а також надавала вказівки іншому медичному працівнику з приводу проведення лабораторного дослідження біологічного середовища (сечі), за допомогою відповідного технічного засобу, який ОСОБА_2 надав добровільно та після, проведеного огляду, опечатала біологічний зразок, передавши його на зберігання. Разом з тим, належить зазначити, що законом визначено лікаря-нарколога посадовою особою, яка провадить медичний огляд, а також механізм оскарження її дій, а також результатів проведеного огляду, оскільки суди не мають спеціальних знань в цій галузі, а тому, відповідно до вимог ст. 245,251, 252 КУпАП можуть оцінювати лише відомості висновку такого огляду.

Матеріали справи не містять відомостей, щодо позитивних результатів того, що огляд ОСОБА_1 проведено з порушенням вимог чинного законодавства. Не надано таких відомостей і суду апеляційної інстанції.

За таких обставин доводи апеляційної скарги в цій частині належить вважати необґрунтованими.

За аналогічними підставами доводи апеляційної скарги про порушення права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у зв`язку із проведенням судом першої інстанції першого засідання у цій справі через 90 днів після проведення огляду також належить вважати необґрунтованими та безпідставним. Більш того, ОСОБА_2 про місце день та час судового розгляду був повідомлений належним чином, оскільки отримав відповідне поштове відправлення (а.с. 8), а також, відповідно до відомостей його заяви від 29.07.2024 просив суд першої інстанції перенести слухання справи з метою залучення захисника (а. с. 9). Разом з тим, ОСОБА_2 будучи обізнаним щодо складання відносно нього протоколу про адміністративну відповідальність, а також будучи незгодним не тільки з результатом проведеного огляду, а й з порядком його проведення самостійно обрав спосіб свого захисту та на певному етапі здійснював свій захист самостійно, залучивши захисника 19.09.2024, тобто після спливу строку, передбаченого для зберігання біологічного середовища, закладом охорони здоров`я. Таким чином, сторона захисту створила перед собою надумані та штучні перешкоди в оскарженні медичного висновку, який навіть станом на час апеляційного розгляду ніхто не оскаржував, а тому суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості вважати його недійсним.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, дійсний висновок лікаря нарколога є процесуально визначальним доказом у цій справі, який дає сторонньому спостерігачу поза розумним сумнівом стверджувати, що ОСОБА_2 перебував у стані наркотичного сп`яніння, а у логічному поєднанні з відомостями протоколу про адміністративне правопорушення та відеозапису, доданого до нього, і керував транспортним засобом у стані такого сп`яніння.

З огляду на особливості цієї справи суд апеляційної інстанції погоджується з доводами сторони захисту, що отримання судом першої інстанції нових доказів, в частині витребування із КНП Красноградська Центральна районна лікарня щодо направлення суду документів, а саме: перелік лікарів, які мають право проводити медичний огляд на стан сп`яніння, протокол медичного огляду ОСОБА_1 порядок проведення лабораторного дослідження ОСОБА_1 , відомості щодо того, який саме тест було проведено ОСОБА_1 та чи зберіглися біологічні зразки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є неприпустимими. Такі дії суду першої інстанції суперечать висновкам ЄСПЛ у справі Гайдашевський проти України від 06.02.2025 року, які, хоча і ухвалені Високим Судом після ухвалення судом першої інстанції постанови у цій справі, однак апеляційний суд вважає ці висновки слушними, а тому залишає такі докази поза увагою, замість яких враховує лише не спростовані відомості висновку №1657 від 11.06.2025 року, оскільки цей висновок був долучений до протоколу та направлений компетентним органом до суду першої інстанції разом з усіма матеріалами справи.

Проте, суд апеляційної інстанції вважає правильним витребування судом першої інстанції копії технічного відеозапису з нагрудних камер працівників поліції, а також копії направлення ОСОБА_1 на медичний огляд з метою виявлення стану його сп`яніння, оскільки наявність цих доказів прямо зазначена у протоколі про адміністративне правопорушення ААД№014810 від 11.06.2024 року стосовно ОСОБА_1 , а також в описі матеріалів справи, та з огляду на закони формальної логіки не є новими у справі. Таким, чином в цій частині немає ознак того, що суд першої інстанції сам, за відсутності сторони обвинувачення, вжив заходів, які можна тлумачити, як прийняття на себе ролі обвинувачення, таких як, наприклад, зміна сукупності доказів на шкоду особі, яка притягається до адміністративної відповідальності або введення нових доказів. Крім того, матеріали справи не містять жодних відомостей, які давали б підстави сторонньому спостерігачу можливість вважати, що судом першої інстанції було змінено обвинувачення, зазначене у протоколі, або що він поводився з доказами таким чином, що можна було б припустити, що тягар доказування був перекладений на заявника. Такі висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються з висновками ЄСПЛ у справі «Фігурка проти України, п 37».

Таким чином, належить вважати, що висновки суду першої інстанції в цій частині є законними, а також гуртуються на відомостях доказів, наданими компетентними органами та не створюють особі, яка притягається до адміністративної відповідальності непомірний тягар доведення своєї невинуватості, оскільки державою створено механізми захисту будь-якої людини, зокрема і щодо оскарження дій або бездіяльності посадових осіб, якими ОСОБА_1 та його захисник не скористалися.

Доводи апеляційної скарги про те, що час складання протоколу про адміністративну відповідальність стосовно ОСОБА_1 не відповідають відомостям відеозапису є суб`єктивними з огляду на наступне.

З відомостей відеозапису вбачається, що автомобіль ОСОБА_1 було зупинено на блок-посту. Під час перевірки документів у працівників поліції виникли підстави вважати, що водій перебуває в стані наркотичного сп`яніння. На законну вимогу поліцейського ОСОБА_1 пройшов медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння у лікаря-нарколога. Після отримання висновку в присутності лікаря, працівники поліції, повідомивши водія про те, що відносно нього буде складено адміністративний протокол та роз`яснивши йому права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП почали складати стосовно ОСОБА_1 протокол. З відеозапису вбачається, що працівники розпочали складати оспорюваний протокол відразу після отримання висновку, однак закінчили його складання на місці зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 де і ознайомили водія із змістом складеного протоколу, що не суперечить вимогам КУпАП. Такий підхід не суперечить вимогам ст. 252 КУпАП.

За таких обставин доводи апеляційної скарги в цій частині належить вважати суб`єктивними та розцінювати їх. Як обраний спосіб захисту ОСОБА_1 .

Оцінюючи відомості всіх доказів у справі як окремо, так і в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме: керування транспортного засобу у стані алкогольного сп`яніння.

Так, згідно з вимогами п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 2.9 «а» ПДР встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

Пунктом 1. 9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які обумовлюють необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому доводи апеляційної скарги на незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Клопотання захисника Кадуна П.В. про поновлення строку апеляційного оскарження постанови Красноградського районного суду Харківської області від 06 грудня 2024 року задовольнити.

Апеляційну скаргу захисника Кадуна П.В. залишити без задоволення.

Постанову судді Красноградського районного суду Харківської області від 06 грудня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков