Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2025 року м. Рівне

Рівненський апеляційний суд в складі судді Шимківа С.С., з участю секретаря судового засідання Москалик Т.В., адвоката Шилана С.В. в режимі відеоконференції, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Корецького районного суду Рівненської області від 14 січня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП,-

в с т а н о в и в :

Постановою Корецького районного суду Рівненської області від 14 січня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень.

Не погодившись із постановою суду, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не достатньо ґрунтовно дослідив докази, у зв`язку з чим, висновки, викладені у постанові суду, не відповідають обставинам справи.

Стверджує, що ДТП сталася не з його провини, адже маневр перестроювання ним був завершений, оскільки керований ним трактор із причіпом повністю перебував на лівій смузі руху, де позаду їхав ОСОБА_2 , який через велику швидкість відповідно не зреагував на дорожню обстановку та допустив зіткнення.

При цьому, зауважує, що складена працівниками поліції схема ДТП не відображає фактичних її обставин, містить недостовірні дані, зокрема, щодо місця зіткнення транспортних засобів, а також невідповідність йому гальмівного шляху автомобіля ОСОБА_2 ..

Вважає, що вина в інкримінованому йому правопорушенні не доведена належними та допустимими доказами, а тому його необґрунтовано притягнуто до відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції, а провадження у справі закрити.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши учасників справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

_______________________________________________________________________________________________________________________

Справа № 563/1860/24 Суддя в суді І інстанції Загородько Н.А.

Провадження № 33/4815/214/25 Суддя в апеляційній інстанції Шимків С.С.

Згідно з положеннями ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 124 КУпАП передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Отже, диспозиція ст. 124 КУпАП є бланкетною, оскільки містить посилання на правила дорожнього руху, а тому для визначення суті правопорушення та вирішення питання про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення необхідно встановити, які пункти правил дорожнього руху були порушені особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, та у чому полягали такі порушення.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №151248 від 15 жовтня 2024 року вбачається, що 15 жовтня 2024 року о 13 год.13 хв., на автодорозі Київ-Чоп, 259 км +580 м, поблизу с. Жадківка, водій ОСОБА_1 , керуючи трактором колісним марки "MТЗ -82.1", р.н. НОМЕР_1 , з причіпом - тракторним самоскидним марки 2ПТС-4, р.н. НОМЕР_2 , що належить КП "Корецьжитловодоканал", не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та під час перестроювання не дав дорогу транспортному засобу, що рухався в попутному напрямку, по тій смузі на яку мав намір перестроїтися, в результаті чого допустив зіткнення з транспортним засобом "Mercedes-Benz E 200d", р.н. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 .. Внаслідок ДТП водій ОСОБА_2 здійснив наїзд на металеву огорожу (відбійник), довжиною 13 м. У зв`язку з цим, транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим було завдано матеріальні збитки.

ОСОБА_1 інкримінується порушення п. 10.3. ПДР України та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Апеляційний суд не погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, адже він не порушував п. 10.3. ПДР України. Крім того, суд першої інстанції невірно встановив обставини ДТП, оскільки ОСОБА_1 не здійснював перестроювання на праву смугу руху, як це вказано у мотивувальній частині постанови місцевого суду.

Відповідно до п. 10.3 ПДР України у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися.

У розумінні пункту 10.3 ПДР України перестроювання це маневр, пов`язаний зі зміною траєкторії руху транспортного засобу в межах проїзної частини для руху в одному напрямку; під час перестроювання водій зобов`язаний переконатися, що його маневр буде безпечним і не створить перешкод у русі учасникам дорожнього руху.

Згідно протоколу ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень.

Разом з цим, матеріали справи містять письмові пояснення, які були відібрані ст. лейтенантом поліції Панчук М.П. у ОСОБА_1 , згідно яких, він, рухаючись у правій смузі руху завершив маневр перестроювання у ліву смугу, де у подальшому, відчув удар у причіп трактора.

У своїх письмових поясненнях ОСОБА_2 вказав, що ОСОБА_1 раптово і різко здійснив перестроювання у крайню ліву смугу для здійснення розвороту, чим не надав йому переваги у русі та створив аварійну обстановку.

Таким чином, долучені до протоколу письмові пояснення обох учасників ДТП узгоджуються між собою у тій частині, що ОСОБА_1 завершив маневр перестроювання з правої смуги руху у ліву.

Разом з цим, наявна у матеріалах справи схема ДТП, яка є ключовим доказом під час розгляду даної категорії справ, не відображає об`єктивно дійсних обставин ДТП, а зафіксований нею напрямок руху транспортних засобів, місце та механізм їх зіткнення є технічно неспроможним. При цьому, ОСОБА_1 відмовився від її підписання.

Так, на схемі ДТП графічно зображено два місця зіткнення транспортних засобів, а саме: «4» - місце зіткнення 1, «15» - місце зіткнення 2. Місце осипу деталей не зображено.

Місце зіткнення 1 зображене поряд із дорожньою розміткою 1.6 ПДР України і кардинально не узгоджується із гальмівним шляхом автомобіля ОСОБА_2 , який графічно веде до місця зіткнення 2, яке знаходиться безпосередньо біля відбійника.

При цьому, враховуючи габарити трактора із причіпом, характер пошкоджень транспортних засобів і ширину смуги руху, де сталося зіткнення (згідно схеми - місце зіткнення 1), у ОСОБА_2 було майже 4 метри вільного дорожнього простору для безпечного об`їзду перешкоди.

Наявність недостовірних відомостей у схемі ДТП знайшло своє підтвердження і в ході службового розслідування, що вбачається з листа УПП в Рівненській області від 13 листопада 2024 року (а.с. 39-40).

На обґрунтоване переконання апеляційного суду, у матеріалах справи відсутні належні, допустимі та об`єктивні докази, які б підтверджували обставини фабули протоколу, зокрема, що зіткнення транспортних засобів відбулося на зображеному на схемі ДТП місці (місце зіткнення 1), яке вказує, що ОСОБА_1 не завершив маневр перестроювання.

Натомість, письмові пояснення учасників ДТП, які були надані ними безпосереднього після дорожньо-транспортної пригоди та відображений на фото- та відеоматеріалах характер пошкоджень транспортних засобів, а саме: відсутність пошкоджень у трактора, нашарування фарби на лівій стороні причіпа та правій стороні легкового автомобіля, що характерне повздовжньому тертю, а не кутовому зіткненню транспортних засобів, нашарування фарби на відбійнику та лівій стороні автомобіля ОСОБА_2 , відсутність пошкоджень задньої частини причіпу та фронтальних пошкоджень в автомобіля "Mercedes-Benz, з урахуванням габаритних розмірів дороги та транспортних засобів, свідчать про те, що зіткнення відбулося, коли трактор з причіпом, яким керував ОСОБА_1 , перебував повністю на лівій смузі руху, що виключає можливість вважати, що останній порушив п. 10.3. ПДР України.

Враховуючи, що матеріали справи містять суперечливі докази щодо винуватості ОСОБА_1 , із них неможливо об`єктивно встановити причинно-наслідковий зв`язок між його діями і виникненням ДТП.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП, складений відносно ОСОБА_1 не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені у ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Таких доказів матеріали даної справи не містять.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь.

При цьому, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа " Коробов проти України " № 39598 / 03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v.the UnitedKingdom ), п. 161, Series A заява № 25).

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення належними та допустимими доказами не доведена, а тому відсутні підстави для притягнення його до відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю у діях особи події і складу адміністративного правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП).

За таких обставин, постанова місцевого суду підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На підставі наведеного та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. 294 КУпАП, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Корецького районного суду Рівненської області від 14 січня 2025 року скасувати.

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Рівненського

апеляційного суду Шимків С.С.