Провадження №3/442/32/2025
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 лютого 2025 року суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Нагірна О.Б., розглянувши матеріали, які надійшли з Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

в с т а н о в и л а:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 228753, 27.11.2024 ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство стосовно своєї дружини ОСОБА_2 у психологічному та фізичному вигляді, а саме ображав та штовхнув, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

За вказаним фактом стосовно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

20.12.2024 від представник потерпілої ОСОБА_2 Куспись Світлана Анатоліївна подала додаткові пояснення, в яких зазначила, що 27 листопада 2024 року о 22:11 год. в будинку 156 на вулиці Зварицькійм. Дрогобич Львівської області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вчинив психологічне та фізичне насильство відносно своєї дружини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що поліцейським ВРПП Дрогобицького РВП старшим лейтенантом поліції Скабара Михайлом Ярославовичем було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 228753 від 27.11.2024 та винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 204383 строком на 10 (десять) діб з 23 год. 12 хв. 27.11.2024 року до 23 год. 12 хв. 06.12.2024.

Зауважує, що дане звернення в поліцію щодо вчинення ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2 є не першим. Відповідно до Постанови від 11 грудня 2024 року у справі № 442/9419/24 у Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області вже надходили матеріали від Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області про притягнення громадянина ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства психологічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_2 , під час якого він ображав її нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою у присутності малолітньої дитини, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психічному здоров`ю, що підтверджується складеним лейтенантом поліції ЧепаІ.І., адміністративним протоколом серії ВАД №22898. А згідно з консультаційним висновком ортопеда-травматолога комунального некомерційного підприємства «Дрогобицька міська лікарня №1» Дрогобицької міської ради від 18.12.2024 року, ОСОБА_2 отримала забій пальців кисті без ушкодження нігтя (забіг 1-го пальця лівої кисті).

Щодо обставин справи, які трапилися 27 листопада 2024 року, вказує, що близько 22:00 год. між ОСОБА_1 та потерпілою ОСОБА_2 виник словесний конфлікт, що переріс в агресію чоловіка відносно дружини. ОСОБА_1 почав себе неадекватно поводити, кричати, виражатися нецензурною лайкою розкидати вдома речі, штовхатися, бити кулаками по стіні, а в подальшому штовхати: та наносити фізичні ушкодження своїй дружині ОСОБА_2 Неповнолітня донька побачивши вдома сцену домашнього насилля злякалася та викликала о 22 год. 11 хв. додому поліцію, оскільки побачила жорстоку агресію батька та, водночас, безпомічний стан матері. В подальшому, донька переживаючи за матір до приїзду поліції почала фіксувати все на свій мобільний телефон. Зокрема, слід звернути увагу на відеоматеріали агресії батька в той день, а також долучені до пояснень фотографії потерпілої, які вказують на те, що дійсно, відносно неї чоловіком ОСОБА_1 вчинялося не лише психологічне, а й фізичні насилля. Зокрема, це підтверджується і в протоколі про адміністративні правопорушення серії ВАД № 228753 складеному старшим лейтенантом поліпії ОСОБА_3 , де чітко зазначено про те, що гр. ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство стосовно своєї дружини гр. ОСОБА_2 психологічному та фізичному вигляді.

У формі Оцінки ризиків вчинення домашнього насильства (Додаток до Порядку проведення оцінки ризиків вчинення домашнього насильства (пункт 1 розділу II і редакції наказу Міністерства соціальної політики України та Міністерства внутрішніх справ України від 13.11.2023 № 434-Н/917) від 27.11.2024 року, поліцейським уповноваженого підрозділу поліції СкабароюМ. Я., який провів оцінку ризиків вчинення домашнього насильства, рівень небезпеки зазначено як високий.

Вважає, що потерпіла ОСОБА_2 безсумнівно є жертвою домашнього насилля, що підтверджується не лише у вищезазначеному протоколі, а й у рапорті, формі оцінці ризиків вчинення домашнього насильства та заяві потерпілої, в якій остання просить вжити заходів відносно кривдника її чоловіка ОСОБА_1 , який вчинив над нею фізичне насилля.

Того ж дня 27.11.2024, з метою негайного припинення домашнього насильства, недопущення його подальшого продовження та безпеки потерпілої, працівниками поліції було винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 204383, згідно з яким громадянину ОСОБА_1 , який вчинив домашнє насильство стосовно своєї дружини ОСОБА_2 , забороняється в будь- який спосіб контактувати з постраждалою особою. Терміновий заборонний припис стосовно кривдника був винесений строком на 10 (десять) діб з 23 год. 12 хв. 27.11.2024 року до 23 год. 12 хв. 06.12.2024 року.

Після закінчення терміну дії заборонного припису ОСОБА_1 18 грудня 2024 року наніс повторні тілесні ушкодження ОСОБА_2 . Відповідно до консультаційного висновку ортопеда-травматолога комунального некомерційного підприємства «Дрогобицька міська лікарня №1» Дрогобицької міської ради від 18.12.2024 року, ОСОБА_2 отримала забій пальців кисті без ушкодження нігтя (забіг 1-го пальця лівої кисті).

Для кращого розуміння умислу зазначає, що потерпіла ОСОБА_2 11 жовтня 2024 року звернулася з позовом до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області (справа № 442/8454/24, провадження № 2/442/1968/2024; суддя: Гарасимків Л. І.) про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 . Останньому, в свою чергу, не підходило, що дружина хоче його покинути, тому він почав себе агресивно поводити, адже вмовляння дружини не розлучатися не діяли на неї. ОСОБА_1 розумів, що просто розмовами він не доб`ється того, що дружина забере позовну заяву про розлучення, тому почав чинити на неї систематичний тиск, який спочатку проявлявся у психологічному аспекті, а потім перейшов у фізичний. Зокрема, в Постанові Дрогобицького міськрайонного суду у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства психологічного характеру відносно своєї дружини), чітко зазначено, що ОСОБА_1 , як відповідач, заперечує щодо розірвання шлюбу, у зв`язку з чим подав 4 листопада клопотання на примирення, маючи намір зберегти сім`ю. Суддя розглянула клопотання чоловіка та надала шість місяців терміну на примирення. Маючи час на примирення, розуміючи, що суд може розлучити його з дружиною, ОСОБА_1 спочатку почав систематично психологічно тиснути на дружину, погрожувати розправою, а потім вчиняти, власне, фізичне насильство, що підтверджується фотоматеріалами побоїв, долученими до пояснень.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, можна прослідкувати причинно- наслідковий зв`язок між діями, що учинені особою та наслідками, які настали. Адже подача постраждалою ОСОБА_2 11.10.2024 року заяви в суд про розлучення, призвело до вчинення систематичного психологічного та фізичного тиску на потерпілу, з боку чоловіка, що знаходить своє підтвердження у протоколах складеними працівниками поліції та медичній довідці.

ОСОБА_1 маючи прямий умисел на заподіяння психологічного страждання на ґрунті неприязних відносин, систематично вчиняв психологічне та фізичне насильство над своєю дружиною, що в свою чергу, призвело до психологічних фізичних страждань та погіршило якість життя потерпілої ОСОБА_2 .

Також, варто наголосити, що в даному випадку має місце не просто конфліктна ситуація між подружжям, а, власне, психологічне та фізичне насильство у сім`ї спрямоване на обмеження волевиявлення особи. Більше того, ОСОБА_1 були вчинені дії відносно своєї дружини ОСОБА_2 , які викликали в останньої побоювання за свою безпеку, безпеку та психоемоційне благополуччя дітей.

10.01.2025 від ОСОБА_1 надійшло заперечення на протокол про адміністративне правопорушення. Вказує, що між ним та дружиною є триваючий сімейний конфлікт, через те, що ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу.Він як відповідач заперечує щодо розірвання шлюбу, тому подав 04.11.2024клопотання про надання терміну на примирення по справі №442/8454/24, щоб зберегти сім`ю. Не бажання ОСОБА_1 розлучатися спонукало її до того, що вона хоче будь-якими способами фактично вижити його з будинку АДРЕСА_1 , в якому проживають сім`єю.

Крім того, ОСОБА_2 користується порадами своїх подружок - психологів, які через смс повідомлення координують її поведінку, щоб вона добилася свої мети - розірвала шлюб і він не мав доступу до будинку та дітей, шляхом провокації його до сварок, викликів працівників поліції, складання обмежувальних приписів. Вважає даний конфлікт спеціально ОСОБА_4 .

Крім того, зазначає, що матеріали справи не містять фактичних даних, які б підтверджували сам факт психологічного та фізичного насильства 27 листопада 2024 року, оскільки конфлікт з дружиною носить побутовий характер, ОСОБА_1 не штовхав дружину і не висловлювався до неї нецензурними словами, а протокол про адміністративне правопорушення лише кореспондує заяву ОСОБА_2 та не є достатнім для встановлення в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. При цьому, конфлікт, який склався між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди фізичному та психологічному здоров`ю потерпілої не охоплюються складом адміністративногоправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного проступку.

Працівниками поліції не встановлено, в чому саме полягало психічне та фізичне насильство з боку ОСОБА_1 та які конкретно погрози та образи висловлювались ним і чи призвели вони до психологічного розладу, побоювань, а також чи завдали вони шкоди психічному стану потерпілої особи, або що могли завдати таку шкоду.

За таких умов неможливо встановити наявність об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, а саме вчинення дій або бездіяльності психологічного характеру,внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_2 .

Як слідує з спірного протоколу про адміністративне правопорушення, працівником поліції не зазначені наслідки, настання яких є обов`язковою умовою згідно з диспозицією ст. 173-2 КУпАП. Доказів завдання чи можливості завдання шкоди потерпілій ОСОБА_2 матеріали справи не містять. Відтак, просить провадження у даній справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні представник правопорушника ОСОБА_5 заперечила факт вчинення домашнього насильства, вказала, що у сім`ї складний час, вони перебуваюсь на стадії розлучення, тому часто виникають конфлікти, оскільки ОСОБА_1 не бажає розлучатись.

Потерпіла та її представник в судовому засіданні дали аналогічні пояснення, викладені в письмовому вигляді.

Вислухавши пояснення, дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали дійшла до наступних висновків.

Так, згідно зі ст. 9 КУпАПадміністративним правопорушенням визначається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено відповідальність.

Частиною 1 ст. 256 КУпАПпередбачено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: відомості про особу, яка притягається до відповідальності, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 254 КУпАП одним із завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255цього Кодексу.

Відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП настає за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до п. 3 ч. 1ст. 1 Закону України „Про запобігання та протидію домашньому насильству, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння психологічного характеру тягнуть за собою можливість настання шкоди психічному здоров`ю потерпілої.

Однак важливо розрізняти поняття „сварка, „конфлікт, „насильство.

Особливостями ознак домашнього насильства є: наявність патерну (повторювані в часі інциденти множинних видів насильства); системна основа; повна влада та контроль над постраждалою особою; насильницькі дії у відносинах між близькими людьми; якщо вже є одна з форм домашнього насильства, висока ймовірність того, що й інші форми насильства можуть розвиватися.

Конфлікт: особливий вид взаємодії, в основі якого лежать протилежні і несумісні цілі, інтереси, типи поведінки людей та соціальних груп, які супроводжуються негативними психологічними проявами; зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями.

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї, повторно протягом року.

Отже, самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання та образи не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 поліцейським долучено до матеріалів справизаяву та пояснення ОСОБА_2 , відповідно до яких остання звернулася до начальника Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області з проханням прийняти міри до її чоловіка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який 27.11.2024 вчинив стосовно неї домашнє насильство у фізичному та психологічного вигляді. У поясненнях зазначила, що 27.11.2024 близько 22.00 год. її чоловік ОСОБА_1 взяв її телефон та читав її повідомлення, на що вона зробила чоловікові зауваження, після чого він почав сварку з нею, почав себе агресивно поводити, штовхати її голосно кричати на неї, розкидувати речі по хаті, бити кулаками по стіні, виражався до неї нецензурною лайкою, після чого вона викликала працівників поліції.

27.11.2024 поліцейським відносно ОСОБА_1 винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 204383, згідно якого громадянину ОСОБА_1 , який вчинив домашнє насильство стосовно своєї дружини ОСОБА_2 забороняється в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Терміновий заборонний припис стосовно кривдника був винесений строком на 10 (десять) діб з 23 год. 12 хв. 27.11.2024 до 23 год. 12 хв. 06.12.2024.

У формі Оцінки ризиків вчинення домашнього насильства (Додаток до Порядку проведення оцінки ризиків вчинення домашнього насильства (пункт 1 розділу II і редакції наказу Міністерства соціальної політики України та Міністерства внутрішніх справ України від 13.11.2023 № 434-Н/917) від 27.11.2024 поліцейським уповноваженого підрозділу поліції Скабарою М. Я., який провів оцінку ризиків вчинення домашнього насильства, рівень небезпеки зазначено як високий.

В свою чергу ОСОБА_2 долучила до матеріалів справи консультаційний висновок спеціаліста від 18.12.2024, однак вважаю такий неналежним доказом у справі, оскільки складений через тривалий час після події 27.11.2024.

Із долучених ОСОБА_2 фотокарток також не вбачається, що саме 27.11.2024 ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство відносно неї.

Будь-яких інших доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, стосовно своєї дружини ОСОБА_2 27 листопада 2024 року матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.

Таким чином, відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення та встановлених обставин справи має місце звичайна сімейна сварка, яка за своєю суттю не охоплюється диспозицією ст. 173-2 КУпАП та не є об`єктивною стороною вказаного правопорушення, за яке особа може бути притягнутою до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, обставини домашнього насильства, описані у протоколі, не дозволяють зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

При цьому, конфліктна ситуація між учасниками конфлікту за відсутності доказів на підтвердження завдання або можливості завдати шкоди психологічному та фізичному здоров`ю потерпілої не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного проступку.

Отже, доказами наявними в матеріалах справи не спростовується твердження ОСОБА_1 про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП

Враховуючи наведене, суддя приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, в матеріалах справи відсутні будь які докази на підтвердження вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства психологічного та фізичного характеру відносно ОСОБА_2 , а отже, протокол про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП складено безпідставно.

Ч. 2 ст. 251 КУпАП встановлено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява №16347/02), справа «Малофєєва проти Росії» ( заява №36673/04). справа «Карелін проти Росії» (заява №926/08. рішення від 20.09.2016 р.).

Відповідно до положень пункту третього частини другої ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а тому покладення на суд обов`язків ініціювати збір доказів для доказування вини особи суперечить принципам об`єктивності та неупередженості суду при розгляді справи та є неприпустимим.

Згідно з частиною другою ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,- суди застосовують при розгляді справ «Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод» і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Гурепка проти України» (п. 50-55 Рішення від 06.09.2005) суд не має сумніву, що в силу суворості санкції справа про адміністративне правопорушення за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носить кримінальний характер з усіма гарантіями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, що дає підстави для застосування практики Європейського суду з прав людини з кримінальних справ у справах про адміністративні правопорушення залежно від суворості санкції статті Закону.

Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обгрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. theUnitedKingdom), n. 161, SeriesА заява № 25).

Крім того, у справі «PaulandAudreyEdwardsv. theUnitedKingdom» (№ 46477/99), суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необгрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 8 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій. В той же час, державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинності, закріпленому в ст. 62 Конституції України, оскільки, доказування є правом особи, а не її юридичним обов`язком. Також, відповідно усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, висновок суду не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї грунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Згідно з ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У даній ситуації зібрані матеріали, як докази, уповноваженою на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, особою, за своєю суттю залишають місце сумнівам, як наслідок, не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом.

Тим самим, з огляду на обставини, встановлені під час судового розгляду, винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, не доведена.

Однак, нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачено закриття провадження у зв`язку з недоведеністю винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а тому вважаю, що провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, який вказує на те, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких умов, на думку суду, на цьому етапі, суть вчиненого правопорушення з кваліфікацією дій за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП є сумнівними, що є не прийнятним, та не кореспондується із стандартом доказування поза розумним сумнівом, а тому, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності вважаю, що провадження у цій справі слід закрити на підставі п. 1) ч. 1 ст. 247 КУпАП, а судовий збір не підлягає стягненню з особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у зв`язку з встановленням обставин визначених п. 1) ч. 1 ст. 247 наведеного Кодексу.

Керуючись ч. 1 ст. 173-2, п. 1 ч. 1 ст. 247, 251, 252, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

п о с т а н о в и в :

справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Львівського апеляційного суду.

Суддя Нагірна О.Б.