Справа № 727/1966/25
Провадження № 3/727/600/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року м. Чернівці

Суддя Шевченківського районного суду м. Чернівців Дубець О.С., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за частиною 3 статті 173-2 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду м. Чернівців із Чернівецького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 3 статті 173-2 КУпАП.

Відповідно до протоколу серії ВАД №652716 від 07 лютого 2025 року вбачається, що ОСОБА_1 04 лютого 2025 року близько 07 год. 00 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство психологічного та економічного характеру стосовно співмешканки сина ОСОБА_2 , а саме: погрожувала, чинила психологічний тиск, не давала можливості користуватися ванною кімнатою, внаслідок чого було заподіяно шкоди психічному та економічному здоров`ю ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 у судовому засіданні вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 173-2 КУпАП не визнала. Пояснила суду, що протокол був складений 07 лютого 2025 року, а події відбулися 04 лютого 2025 року, тобто в той день, коли був складений протокол, подій ніяких не відбувалося, працівників поліції ніхто не викликав, посилається на те, що ОСОБА_2 регулярно звертається із заявами до поліції щодо неправомірних дій з її боку, вказує, що конфлікти між ним стаються постійно, однією з таких причин цьому є користування ванною кімнатою в квартирі, де вони проживають разом, та вказує що жодних протиправних дій стосовно ОСОБА_2 не вчиняла.

Зазначила, що матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо неї не містять жодного доказу, який підтверджує її вину та просила при розгляд справи застосувати статтю 62 Конституції України.

Також звернула увагу суду на те, що додана до матеріалів постанова Шевченківського районного суду м. Чернівців від 13 вересня 2024 року не доводить її вину у вчиненні домашнього насильства повторно протягом року, а навпаки, спростовує її, оскільки суд закрив провадження у справі у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Представник потерпілої особи адвокат Хованець А.І. у судовому засіданні вказав, що не заперечує той факт, що дані події, які були зазначені в протоколі, стались 4 лютого 2025 року. Вказав на те, що ОСОБА_1 систематично вчиняє домашнє насильство стосовно ОСОБА_2 , що підтверджується постановами Шевченківського районного суду м. Чернівців по справі №727/9486/24 від 20 вересня 2024 року, по справі № 727/9505/24 від 20 вересня 2024 року, по справі № 727/9813/24 від 20 вересня 2024 року, по справі № 727/1081/24 від 08 жовтня 2024 року, по справі № 727/12335/24 від 26 листопада 2024 року та тимчасовими приписами від 20 серпня 2024 року, 08 вересня 2024 року та 11 січня 2025 року. Просив притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

За змістом статті 245 КпАП України, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами статті 252 КУпАП суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. При цьому, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів.

З аналізу наведеної вище норми вбачається, що оцінці підлягає як кожний окремий доказ, так і всі зібрані докази в цілому, на підставі чого суддя повинен зробити обґрунтований висновок про їх належність і допустимість, достовірність та достатність фактичних даних, що встановлюються цими доказами, та мають значення для справи.

Оскільки протокол є важливим процесуальним документом, який засвідчує факт неправомірних дій, за які передбачена адміністративна відповідальність, такий та його невід`ємні складові повинні бути оформлені належним чином, містити в собі всі дані, необхідні для своєчасного та об`єктивного вирішення питання про наявність в діях особи складу адміністративного проступку.

З огляду на це, на суддю при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення, відповідно до статті 278 КУпАП, покладено обов`язок вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи.

Диспозицією частини 3 статті 173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частинами першою або другою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а саме: за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого або за діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких із зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки завдання шкоди фізичному чи психічному здоров`ю потерпілого.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у частині 3 статті 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Норма статті 173-2 КУпАП є бланкетною, а тому для того, щоб повністю розкрити суть адміністративного правопорушення у протоколі повинно бути зазначено, які конкретно дії вчинила особа, який спосіб насильства прослідковується у діях порушника, якщо дій кілька, то зазначена кожна дія і, вид насильства, наслідки цих дій стосовно особи, щодо якої вони були спричинені.

Згідно із пунктом 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до положень частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство це така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Суд зауважує, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (частина 2 статті 251 КУпАП).

Разом з цим, уповноваженими особами до протоколу про адміністративне правопорушення не долучено доказів вчинення ОСОБА_1 інкримінованих діянь, свідки правопорушення не встановлені, а також протокол, який не відповідає подіям, які склалися того дня. До матеріалів справи долучено лише протокол про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення або іншу подію від 07.02.2025 року, пояснення ОСОБА_2 від 06.02.2025 року та пояснення ОСОБА_1 від 07.02.2025 року. Отже, матеріалами справи не доведено вчинення ОСОБА_1 протиправних дій щодо ОСОБА_2 .

Неналежне оформлення матеріалів протоколу про адміністративне правопорушення, а саме: дата не відповідає дійсності, відсутність конкретизації наведених вище даних, позбавляє суд можливості об`єктивно встановити обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, та прийняти законне рішення.

Разом з тим, суд дійшов висновку, що сварки та конфлікти між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникають на побутовому рівні через неможливість спільно користуватися квартирою, в якій вони проживають, сварки виникають періодично, що підтверджується поясненнями обох сторін в судовому засіданні.

Одночасно суд зазначає, що для того, щоб відрізнити насильство від конфлікту, сварки, необхідно звернути увагу на те, що насильство є результатом свідомих дій людини і характеризується такими основними ознаками: умисність; спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, економічних, чи пов`язаних з вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Насильство це навмисне застосування фізичної сили або влади, здійснене або у вигляді загрози, направлене проти себе, проти іншої особи, групи осіб або спільноти, результатом якого є (або висока вірогідність цього) тілесні ушкодження, смерть, психологічна травма, відхилення в розвитку або різного роду збиток.

Конфлікт - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; особливий вид взаємодії, в основі якого лежать протилежні і несумісні цілі, інтереси, типи поведінки людей та соціальних груп, які супроводжуються негативними психологічними проявами; це зіткнення протилежно спрямованих, несумісних одна з одною тенденцій (потреб, інтересів, цінних орієнтацій, соціальних установок, планів тощо) у свідомості окремо взятого індивіда, в міжособистісних взаємодіях та міжособистісних стосунках індивідів чи груп людей.

Сварка це гостра суперечка, що супроводиться взаємними докорами, образами; стан, період взаємної ворожнечі, що виникає внаслідок такої суперечки; порушення дружніх взаємин.

Особливість домашнього насильства полягає в наявності повторності в часі інциденту, множинних видів насильства (патерну), системної основи, повної влади та контролю на постраждалою особою, насильницьких діях у відносинах між близькими людьми.

Образливі висловлювання в рамках конфлікту між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 без наявності доказів про завдання шкоди не підпадають під склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення.

Відповідно до статті 62 Конституції України, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в національному законодавстві України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на користь такої особи.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

При цьому, всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Так, у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 року, заява №36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення частини 3 статті 6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки дії ОСОБА_1 , зазначені у протоколі про адміністративні правопорушення, не містять складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 173-2 КУпАП, суд вважає, що її вина у вчиненні адміністративного правопорушення, не доведена поза розумним сумнівом, у зв`язку із чим провадження у даній справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності складу та події адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 173-2, 247, 283 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 173-2 КУпАП закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів з дня винесення постанови до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці.

Суддя Дубець О.С.