Номер провадження: 33/813/559/25
Головуючий у першій інстанції Шурупов В.В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2025 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду: Громік Р.Д.

за участю секретаря Скрипченко Г.В.,

за участі:

правопорушника ОСОБА_1 ,

захисника Осьмініна С.Д.,

розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Суворовського районного суду м. Одеси від 17 січня 2025 року, якою накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у вигляді штрафу на користь держави, у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто у розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік; на підставі ст. 40-1 КУпАП, стягнено з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто у розмірі 605,60 гривень на користь Держави в особі Державної судової адміністрації України,

В С Т А Н О В И В:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №179620 від 22.11.2024 вбачається, що 22 листопада 2024 року о 13:48 годині, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «ВАЗ», номерний знак НОМЕР_1 , біля будинку №145 по Хаджибейській дорозі в м. Одесі, з явними ознаками наркотичного сп`яніння (почервоніння шкіри обличчя, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці), - від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, що зафіксовано на відповідний носій інформації, чим порушив п.2.5 «Правил дорожнього руху».

Постановою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 17 січня 2025 року накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у вигляді штрафу на користь держави, у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто у розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік; на підставі ст. 40-1 КУпАП, стягнено з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто у розмірі 605,60 гривень на користь Держави в особі Державної судової адміністрації України.

На дану постанову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову судді та провадження закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, посилаючись при цьому на порушення норм процесуального та матеріального права.

В доводах апеляційної скарги зазначено, що:

1) судом першої інстанції порушено право ОСОБА_1 на справедливий суд, оскільки ОСОБА_1 та його захисник Осьмінін С.Д. вчасно прибули до судового засідання 17 січня 2025 року, однак секретар судді Шурупова В.В. повідомила, що суддя не встигає розглянути справу у цей день у зв`язку з занятістю в кримінальній справі та запропонувала відкласти розгляд справи на іншу, проте справу було розглянуто за відсутності учасників процесу;

2) наявні в матеріалах справи відеозаписи не містять факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом марки «ВАЗ», номерний знак НОМЕР_1 ;

3) працівниками поліції не встановлено ознаки наркотичного сп`яніння, а лише було перераховано;

4) в працівників поліції були відсутні підстави для зупинки транспортного засобу марки «ВАЗ», номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 .

Вивчивши доводи поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, поваги до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.

Згідно із ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частина перша статті 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п.2.9 а, 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року за №1306, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі пунктів 2, 3 Розділу 1 Інструкції «Про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/753 (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками наркотичного сп`яніння є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість..

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також, бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п. 2.5 ПДР, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення зазначених вимоги ПДР України передбачена статтею 130 КУпАП.

Порядок оформлення та вимоги до оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення за ст.130 КУпАП врегульовано Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України 07.11.2015 № 1395 (далі - Інструкція № 1395); Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом МВС України, МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 (далі - Інструкція № 1452/735).

Відповідно до пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (пункт 7 розділу І Інструкції).

Судом першої інстанції правильно встановлено, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №179620 від 22.11.2024 року, в якому наведені обставини порушення водієм ОСОБА_1 приписів п.2.5 «Правил дорожнього руху», за що він притягається до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с. 1);

- направленням на огляд ОСОБА_1 , як водія транспортного засобу, з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з яким вказна особа відмовилась від проходження такого огляду (а.с. 5);

- відеозаписами долученими до матеріалів адміністративної справи (а.с. 6).

Суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у сукупності, дійшов правильного висновку, що в діях ОСОБА_1 , якийпритягується до адміністративної відповідальності, вбачається склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП.

Крім того, обставини правопорушення й вина правопорушниці підтверджуються також зібраними в порядку ст. 251 КпАП України доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, яким зафіксоване місце, час вчинення та суть адміністративного правопорушення та сукупністю досліджених матеріалів, доданих до вказаного протоколу.

Суд першої інстанції при накладенні адміністративного стягнення правильно враховував: ступінь суспільної небезпеки правопорушення, особистість правопорушника, ступінь його провини, майновий стан, а також те, що умисні дії правопорушника були направлені на порушення безпеки руху з використанням джерела підвищеної небезпеки - автомобіля.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що необхідним і достатнім адміністративним стягненням для правопорушниці буде штраф з позбавленням права керування транспортними засобами, з метою подальшого запобігання правопорушень та виховування особи в дусі дотримання «Правил дорожнього руху України».

Посилання скаржника на порушення судом першої інстанції права ОСОБА_1 на справедливий суд, оскільки ОСОБА_1 та його захисник Осьмінін С.Д. вчасно прибули до судового засідання 17 січня 2025 року, однак секретар судді Шурупова В.В. повідомила, що суддя не встигає розглянути справу у цей день у зв`язку з занятістю в кримінальній справі та запропонувала відкласти розгляд справи на іншу, проте справу було розглянуто за відсутності учасників процесу є суперечливими з огляду на таке.

В матеріалах справи міститься пам`ятка особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка містить підпис ОСОБА_1 та датована 17 січня 2025 року, тобто днем судового засідання (а.с. 35).

Крім того, адвокатом Осьмініним С.Д., який діє в інтересах ОСОБА_1 надано відповідь Територіального управління Служби судової охорони в Одеській області від 12.02.2025, з якого вбачається, що згідно відомостей, які містяться у «Журналі відвідувачів Суворовського районного суду м. Одеси» 17 січня 2025 року як відвідувач вищевказаного суду був зареєстрований ОСОБА_2 , час входу в приміщення суду 10 год 43 хв, та ОСОБА_1 , час входу в приміщення суду 10 год 17 хв.

Однак з постанови суду першої інстанції вбачається: «В судове засідання ОСОБА_1 та його захисник Осьмінін С.Д., будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду телефонограмою (а.с.9), - не з`явились, про причини своєї неявки суд не повідомли та з будь-якими клопотаннями чи заявами, в тому числі й про відкладення судового засідання, до суду не звернулись».

Дійсно 27 грудня 2024 року телефонограмою ОСОБА_1 повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення призначено на 11:00 17 січня 2025 року та відбудеться в Суворовському районному суді м. Одеси (а.с. 9).

Однак, адвокат Осьмінін С.Д. зазначає, що повідомлення про судове засідання шляхом телефонного дзвінка є неналежним сповіщенням особи про дату, час та місце розгляду справи в розумінні КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Проте Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить спеціальних норм, що чітко визначають порядок та засоби здійснення виклику, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає необхідним застосувати аналогію права, а саме ст. 135 КПК України.

Згідно з приписами частини 1 ст. 135 КПК України особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

Тобто з урахування вищевикладених правових норм, суд апеляційної інстанції погоджується, що судом першої інстанції належним чином повідомлено ОСОБА_1 про розгляд справи.

Підсумовуючи все вищевикладене, ОСОБА_1 та його захисник дійсно були в приміщенні Суворовського районного суду м. Одеси, проте причини їх фактичної не явки в судове засідання не наведено та не може буде однозначно трактовано як порушення права останніх на справедливий суд.

Крім того, реалізація права на справедливий суд здійснена судом апеляційної інстанції, шляхом прийняття апеляційної скарги, надання права бути вислуханим, подати всі необхідні докази та клопотання, безпосередньо прийняти участь в судовому засіданні.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що наявні в матеріалах справи відеозаписи не містять факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом марки «ВАЗ», номерний знак НОМЕР_1 , то апеляційний суд зазначає наступне.

Із долученого до матеріалів справи відеозапису з БК 475770 вбачається, що працівник поліції підійшов до транспортного засобу «ВАЗ», номерний знак НОМЕР_1 , в якого під час спілкування було чутно роботу двигуна, який вподальшому було вимкнено ОСОБА_1 , шляхом прокручення ключів у замку запалювання, що зафіксовано на 00:00:07-00:00:20 хв (диск 1, назва файлу «ЕПР1 179620 ОСОБА_1 , ст .130»).

Замок запалювання (або вимикач запалювання) це основний комутуючий компонент, що забезпечує включення та відключення двигуна та всієї електричної системи транспортного засобу.

Як роз`яснено у пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 18, керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 404/4467/16-а зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу у просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування. Таким чином керування транспортним засобом - це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу у рух та зворушення з місця.

Тобто, дії щодо увімкнення замка запалювання характеризуються як одна зі складових приведення в рух транспортного засобу.

Окремо суд зазначає, що на хронометражі відео 00:00:52-00:00:54 хв під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 запитав з якого приводу його було зупинено, що означає попередній рух ОСОБА_1 та спростовує доводи адвоката про відсутність факту керування

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що наявні в матеріалах справи відеозаписи не містять факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом марки «ВАЗ», номерний знак НОМЕР_1 є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що працівниками поліції не встановлено ознаки наркотичного сп`яніння, а лише було перераховано, то апеляційний суд звертає увагу на таке.

Із долученого до матеріалів справи відеозапису можна встановити, що працівник поліції оголосив ОСОБА_1 , що в нього вбачаються такі ознаки наркотичного сп`яніння як неадекватна поведінка, тремтіння пальців рук та почервоніння обличчя, що зафіксовано на 00:01:10-00:01:15 хв (диск 1, назва файлу «ЕПР1 179620 ОСОБА_1 , ст .130»).

Пунктом 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками наркотичного сп`яніння є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Тобто аналіз вищевказаної норми дає змогу стверджувати, що працівник поліції самостійно на власний розсуд доходить висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження таким водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.

Таким чином, можна зробити висновок, що суд апеляційної інстанції не може втручатися в аспекти внутрішнього переконання працівників поліції під час проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння в частині виявлення, встановлення та перерахування наявних ознак такого сп`яніння в особи, а тому вказане посилання скаржника є неспроможнім та не спростовує факту відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Доводи апелянта про відсутність причини зупинки не впливають на правильність висновків щодо наявності складу адміністративного правопорушення. Слід зазначити, що з огляду на правовий аналіз норм Правил дорожнього руху, не згода водія із причинами зупинки або його необізнаність про це, не позбавляє його обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, і такий обов`язок не впливає на причину зупинки. Неправомірна зупинка працівниками поліції транспортного засобу, за певних обставин, може бути підставою притягнення таких працівників до відповідальності. Проте, якщо при цьому з`ясувалось, що водій перебував з ознаками сп`яніння, то факт неправомірної зупинки його працівниками поліції, не звільняє водія від обов`язку виконання вимог п.2.5 ПДР України. Матеріали справи не містять даних про оскарження ОСОБА_1 у встановленому порядку дій працівників поліції.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Відповідно до положень ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно із ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007р., Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, наведені обставини вказують на відсутність в апеляційного суду підстав для скасування постанови судді Суворовського районного суду м. Одеси від 17 січня 2025 року.

Відповідно до ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін .

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Суворовського районного суду м. Одеси від 17 січня 2025 рокузалишити без змін.

Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду Р.Д. Громік