КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 369/4903/24 Головуючий у І інстанції Лисенко В.В.
Провадження № 33/824/1295/2025 Головуючий у ІІ інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 лютого 2025 року Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Таргоній Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Страха Вадима Олеговича на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 січня 2025 рокупро притягнення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.126 КУпАП,

УСТАНОВИВ:

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 січня 2025 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення

Не погоджуючись з даною постановою, захисник ОСОБА_1 - адвокат Страх В.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 січня 2025 року, провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги адвокат зазначає, що оскаржувана постанова є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Так, для підтвердження порушення Правил дорожнього руху України, відповідно до ст. 251 КУпАП працівники поліції мають надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення такого правопорушення. Отже, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Таким чином, знаходження в транспортному засобі особи, який перебуває в нерухомому стані, не є доказом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 126 КУпАП.

Крім того, до протоколу не додано жодного доказу, відсутня довідка про наявність посвідчення водія, не зазначені у протоколі та відсутні фото та відео докази, відсутні свідки, відсутні пояснення особи, яка притягається до відповідальності.

В світлі даної ситуації, захисник вважає, що в діях водія ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, оскільки суд вправі обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків, тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

В судове засідання захисник ОСОБА_1 - адвокат Страх В.О. не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив на адресу апеляційного суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, підтримав апеляційну скаргу, просив постанову суду першої інстанції скасувати, провадження у даній справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Дослідивши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

У відповідності до ст. 283 КУпАП постанова про адміністративне правопорушення повинна містити, окрім усього, опис обставин, встановлених під час розгляду справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган ( посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Ч. 2 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Пунктом 2.1 а) Правил дорожнього руху установлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Положеннями ч. 1 ст. 256 КУпАП установлено, що протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, який засвідчує факт неправомірних дій, складається за встановленою формою і повинен містити дані про місце, час вчинення, суть правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за це правопорушення.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 287934 від 16 березня 2024 року ОСОБА_1 керував транспортним засобом, не маючи права керування.

Однак, відповідно до ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

П. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до абзацу 2 ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до пункту 1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

П. 1.10 ПДР визначає водія як особу, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

П. 3 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 року №340 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року №511) визначає, що транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на категорії:

А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні (триколісні) транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. сантиметрів або електродвигун потужністю до 4 кВт;

А - мотоцикли, у тому числі з боковим причепом, та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом 50 куб. сантиметрів і більше або електродвигун потужністю 4 кВт і більше;

В1 - квадро- і трицикли, мотоколяски та інші триколісні (чотириколісні) транспортні засоби, дозволена максимальна маса яких не перевищує 400 кілограмів;

В - автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми;

С1 - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких становить від 3500 до 7500 кілограмів (від 7700 до 16500 фунтів);

С - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких перевищує 7500 кілограмів (16500 фунтів);

D1 - призначені для перевезення пасажирів автобуси, в яких кількість місць для сидіння, крім сидіння водія, не перевищує 16;

D - призначені для перевезення пасажирів автобуси, в яких кількість місць для сидіння, крім сидіння водія, більше 16;

ВЕ, С1Е, СЕ, D1E, DE - состави транспортних засобів з тягачем категорії В, С1, С, D1 або D, яким водій має право керувати, але який не належить до зазначених категорій составів транспортних засобів;

Т - трамваї та тролейбуси.

П. 6 вказаного Положення передбачає, що право на керування транспортними засобами надається особам, які досягли: шістнадцятирічного віку - категорії А1, А; вісімнадцятирічного віку - категорії В1, В, С1, С; дев`ятнадцятирічного віку - категорії BE, C1E, СЕ; двадцятиоднорічного віку - категорії D1, D, D1E, DE, Т.

На час вчинення інкримінованого правопорушення ОСОБА_1 було 16 років, відповідно він не мав права керування транспортним засобом, однак у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №287934 від 16 березня 2024 року зазначено, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності керувала транспортним засобом без посвідчення водія.

Відповідно до ст. 13 КУпАП, неповнолітні особи віком від 16 до 18 років у разі вчинення правопорушень, передбачених ст. 126 КУпАП, підлягають відповідальності на загальних підставах.

Відповідно до п. 17 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 листопада 2015 року №1376, у разі вчинення адміністративного правопорушення неповнолітньою особою віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років протокол про адміністративне правопорушення складається стосовно цієї особи.

У разі вчинення особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років адміністративних правопорушень, перелік яких передбачено ч. 2 ст. 13 КУпАП, вони підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах.

Проведення опитування малолітніх чи неповнолітніх осіб допускається тільки за участі батьків (одного з них), іншого законного представника або педагога.

У даному ж випадку, проведення опитування ОСОБА_1 не було, пояснення в останнього працівники поліції не відбирали.

Перевірити правильність дій працівників поліції відповідно до Інструкції у суду немає можливості, у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи відеозапису.

Свідків в протоколі не зазначено, їхні пояснення в матеріалах справи відсутні.

Наявні в матеріалах справи докази у своїй сукупності не свідчать про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом «LAND ROVER RANGE ROVER VELAR», д.н.з НОМЕР_1 , однак суд першої інстанції на вищевказане уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку про встановлення факту керування автомобілем.

Наявний в матеріалах справи рапорт поліцейського СРППВП №1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області старшого сержанта поліції - Я.Адаменка також не є належним доказом встановлення факту керування ОСОБА_1 автомобілем.

Будь-яких беззаперечних доказів факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, встановлених за допомогою об`єктивних засобів контролю (відеозаписів зроблених за допомогою камер спостереження, нагрудних камер поліцейських або ініціативних записів будь-яких осіб, зроблених із дотриманням вимог закону, пояснення свідків) матеріали справи не містять.

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до вимог ст. 9, 245, 252 КУпАП особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Суд першої інстанції на вищевстановлені порушення уповноваженою особою патрульної поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення уваги не звернув, що призвело до прийняття рішення, яке не відповідає завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини («Малофеєв проти росії» та «Карелін проти росії»), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу.

Згідно роз`яснень, викладених в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», є правильною практика тих судів, які вмотивованими постановами повертають протоколи про адміністративні правопорушення, які складені без додержання вимог ст. 256 КУпАП, відповідному правоохоронному органу для належного оформлення.

Таким чином, встановлені під час апеляційного перегляду справи порушення є істотним процесуальним порушенням права неповнолітнього ОСОБА_1 на захист і є безумовною підставою для скасування постанови суду і закриття провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Страха Вадима Олеговича, постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 січня 2025 року у про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП - скасувати, провадження у даній справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у його діях події і складу адміністративного правопорушення

Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Д.О.Таргоній