Справа № 127/4650/25
Провадження № 3/127/970/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2025 рокум. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Тишківський С.Л., розглянувши матеріали про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 28.01.2025 р. серії ВАД № 670131: «28.01.2025 о 10:50 в м. Вінниця по проспекту Космонавтів 43, громадянин ОСОБА_1 здійснив злісну непокору працівникам поліції, шарпав за одяг, намагався втекти, вчинив бійку , внаслідок чого було застосовано кайданки».

До судового засідання ОСОБА_1 не з`явився по невідомій суду причині, хоча про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Постанову Вінницького міського суду Вінницької області про привід ОСОБА_1 у судове засідання призначене на 16:45 год 24.02.2025, не виконано.

За вказаних обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду об`єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Крім того, в своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Крім того, інформація щодо дати призначення справи до судового розгляду була розміщена на сайті https://vnm.vn.court.gov.ua.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, зважаючи на наступне.

Диспозиція ст. 185 КУпАП передбачає відповідальність, зокрема, за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.

Відтак, для наявності об`єктивної сторони складу означеного адміністративного правопорушення обов`язковою є наявність однієї з таких умов:

- висловлення працівником поліції, при виконанні ним службових обов`язків, особі законного розпорядження, тобто розпорядження, яке ґрунтується на вимогах чинного законодавства, та злісна непокора особи цьому розпорядженні;

- висловлення працівником поліції, при виконанні ним службових обов`язків, особі законної вимоги, тобто вимоги, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, та злісна непокора особи цій вимозі.

Слово "непокора", як зазначає законодавець, означає відмову від виконання або ігнорування виконання певної вимоги чи розпорядження. Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст. 254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Згідно з ч.2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не наділяє суд повноваженнями самостійно збирати докази та самостійно встановлювати в діях особи склад адміністративного правопорушення, елементи якого не зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення.

В протоколі про адміністративне правопорушення особою, яка складала протокол, не зазначено суть вимоги або розпорядження працівника поліції, та про те, щоб така вимога чи розпорядження взагалі були висловлені в адресу ОСОБА_1 .

Відомості, що викладені в протоколі про те, що ОСОБА_1 шарпав працівників поліції за одяг, вчинив бійку можуть вказувати на ознаки в таких діяннях особи ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 345 КК України, проте, такі діяння виходять за межі об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Щодо спроби втечі ОСОБА_1 , як про це зазначено в протоколі, то сама по собі втеча особи або замах на втечу не є адміністративно караними згідно КУпАП. Поряд з цим втеча особи або спроба втечі можуть утворювати склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП за наявності у сукупності наступних умов: 1) у працівника поліції в межах його законних повноважень виникли передбачені законом підстави провести затримання особи (адміністративне або в рамках КПК), 2) працівником поліції висловлено особі законну вимогу (розпорядження) залишатись на місці (з моменту підкорення якої закон пов`язує початок перебігу строків затримання особи), 3) злісна непокора особи висловленій працівником поліції законній вимозі (розпорядженню) залишатись на місці. Проте в протоколі про адміністративне правопорушення від 28.01.2025 відсутні відомості про наявність трьох означених умов.

В зв`язку з чим, в протоколі відсутнє зазначення об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Також, в матеріалах справи містяться пояснення ОСОБА_1 , в яких він не підтверджує факт злісної непокори законній вимозі працівника поліції.

В рапорті від 28.01.2025 ПОГ СВГ ВП №1 ВРУП ГУ НП у Вінницькій області працівник поліції повідомляє, що 28.01.2025 у м. Вінниця по проспекту Космонавтів 43, громадянин ОСОБА_1 шарпав за одяг працівника поліції та намагався втекти, на зауваження не реагував. Поряд з цим, докази таких дій ОСОБА_1 матеріали справи не містять. Відеозаписи з портативних відео реєстраторів поліцейських суду не надані.

Таким чином, викладені в протоколі обставини не підтверджуються наявними у справі доказами, а сам протокол від 28.01.2025 не містить відомостей, якій саме законній вимозі або розпорядженню злісно не підкорився ОСОБА_1 .

Тому, при наявності двох протилежних версій, одна з яких жодним чином не підтверджена матеріалами справи, а інша жодним чином не спростована, приймаючи до уваги норми статті 62 Конституції України, що всі сумніви щодо недоведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд приходить до висновку про недоведеність наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, а саме вчинення ним злісної непокори законним вимогам працівників поліції при виконанні ними службових обов`язків.

Суд враховує рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010, відповідно до якого адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі й закріплених в статті 62 Конституції України.

Європейський суд з прав людини, у своєму рішенні від 10.02.1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях притримується позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 р.), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Положення статті 62 Конституції України встановлюють, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» (Заява № 39598/03) Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно із ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, і ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП встановлено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Зважаючи на вказане суд дійшов висновку, що наданими матеріалами не доведено наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 185, ст.ст. 7, 9, 221, 245, 247, 251, 252, 276, 279, 280, 283, 284, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя: