Справа № 456/5705/24 Головуючий у 1 інстанції: Бучківська В. Л.
Провадження № 33/811/155/25 Доповідач: Маліновська-Микич О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2025 року суддя Львівського апеляційного суду Маліновська-Микич О.В., з участю представника особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Ощипка В.С., потерпілої ОСОБА_2 , розглянувши апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_2 на постанову Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17 січня 2025 року,

встановив:

постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17 січня 2025 року справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП, закрито на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до постанови та згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 021693 від 19.10.2024, ОСОБА_1 19.10.2024 близько 13:15 год. за адресою: АДРЕСА_1 вчинив щодо колишньої дружини ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру, ображав нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

На згадану постанову потерпіла ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову (вступна і резолютивна частина) судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17 січня 2025 року, як таку що не передбачена чинним процесуальним законодавством та визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КупАП.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що чинним законодавством не передбачено постановлення суддею місцевого суду двох постанов, зокрема постанови (вступної і резолютивної частини) із коротким викладом висновку судді за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення, що виражається у її резолютивній частині.

Наголошує, що ОСОБА_1 , маючи значну перевагу у своїх фізичних можливостях застосовував психологічне насильство, діючи з метою заподіяти певну шкоду психічному здоров`ю потерпілої вчиняв дії, які явно виходили за межі звичайного конфлікту та повинні бути кваліфіковані як вчинення домашнього насильства.

Стверджує, що 19 жовтня 2024 року конфлікт колишнього подружжя, що триває з 2018 року переріс у нічим не спровоковану агресію ОСОБА_1 у присутності свідка ОСОБА_3 , що було зафіксовано працівниками поліції, а суд першої інстанції взяв до уваги покази рідної сестри ОСОБА_1 і помилково прийшов до переконання про наявність конфлікту а не домашнього насильства.

Особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 будучи належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду до суду апеляційної інстанції не з`явився, його представник адвокат Ощипок В.С. не заперечив про розгляд апеляційної скарги у відсутність свого довірителя.

Заслухавши доводи потерпілої ОСОБА_2 , яка підтримала апеляційну скаргу з мотивів у ній наведених та просила суд таку задовоити, думку представника особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Ощипка В.С., який повністю заперечив вимоги апеляційної скарги, вважає оскаржувану постанову законною та обґрунтованою, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Апеляційний суд відхиляє клопотання потерпілої ОСОБА_2 про допит ОСОБА_3 у якості свідка, оскільки у матеріалах справи містяться письмові пояснення (а.с.6), надані безпосередньо у день події, яка мала місце 19 жовтня 2024 року за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ №021693.

Згідно із положеннями ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, з огляду на положення ст. ст. 251, 252 КУпАП суддя в постанові повинен навести докази наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, винності особи у його вчиненні, а також дати належну оцінку цим доказам у їх сукупності.

Такі вимоги закону суддею місцевого суду дотримані були у повній мірі і висновок про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП є обґрунтованим і відповідає матеріалам справи.

Апеляційним судом було перевірено доводи апелянта про те, що вона здійснила телефонний виклик на службу 102 та встановлено, що матеріалами справи згадане не знайшло свого підтвердження. Натомість із відповіді на адвокатський запит (а.с.34) вбачається, що ОСОБА_1 двічі телефонував на спецлінію відділу служби «102» із повідомленням про домашнє насильство.

Доводи апеляційної скарги в цілому повторюють пояснення аналогічні тим, що викладені у письмових поясненнях ОСОБА_2 (а.с.19) та додаткових поясненнях у справі (а.с.44-48), які були предметом дослідження суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку, з якою апеляційний суд погоджується.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32).

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо відсутності у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та його винуватості, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17 січня 2025 року про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Оксана МАЛІНОВСЬКА-МИКИЧ