Провадження №33/812/85/25 Категорія: ст. 130 ч. 1 КУпАП
Головуюча у першій інстанції Далматова Г. А
Доповідачка апеляційного суду Ямкова О. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі:

головуючої - судді Ямкової О. О.

за участю: секретаря Ковальського Є. В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисниці Семенової С. М. на постанову Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 24 січня 2025 року, стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови судді, 4 березня 2024 року о 7 годині 51 хвилині в місті Южноукраїнську по вулиці Європейській, 42 водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «SKODA SUPER B», державний номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння пройшов на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестеру Драгер ALKOTEST 6810 за своєю згодою і з фіксацією події під відеозапис. Результат тесту №1250 встановив у водія стан сп`яніння з показником в 0.38 проміле, з яким водій погодився. Такі дії водія ОСОБА_1 кваліфіковані як порушення вимог пункту 2.9а Правил дорожнього руху України за частиною 1 статті 130 КУпАП.

Постановою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 24 січня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, захисниця Семенова С. М. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду, а провадження у справі закрити.

Апелянтка вважає, що постанова є необґрунтованою, не відповідає вимогам закону, так як ухвалена за відсутністю ОСОБА_1 та його захисниці, внаслідок чого водій був позбавлений права на захист та не зміг надати суду докази, які спростовують вчинення ним адміністративного правопорушення, яке ставиться йому у провину.

Зокрема, при складанні протоколу представниками поліції не зафіксовано законні підстави для зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 , внаслідок чого усі інші дії уповноважених осіб по збиранню доказів є незаконними, а самі додані до протоколу докази не можуть бути належними та допустимими доказами його вини, з огляду на доктрину плодів отруєного дерева та постанову ВС від 15 березня 2019 року у справі №686/11314/17.

Відеозапис події не є безперервним, і тому на ньому не відображені заперечення ОСОБА_1 з приводу вживання ним спиртовмісних ліків під час лікування, яке проходив на той період.

На жаль, суд першої інстанції вищезазначеним фактам у своїй постанові оцінку не надав, що призвело до безпідставного притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

До судового засідання суду апеляційної інстанції особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, та його захисниця не з`явилися, захисницею направлено заяву про розгляд справи за її відсутності. Від ОСОБА_1 , який належним чином повідомлений про день та час слухання справи заяв про відкладення слухання справи не надійшло. Слухання справи відбулося за відсутністю її учасників, за їх належним повідомленням у відповідності статті 294 КУпАП.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, у їх межах, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, так як висновки суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є правильними.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Доведення тих чи інших обставин здійснюється на підставі статті 251 КУпАП за допомогою усіх наявних доказів, що містяться у справі та є будь-якими фактичними даними, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинені та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Сам розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється відповідним органом, зокрема судом, виключно в межах протоколу про адміністративне правопорушення, наслідком чого є ухвалення постанови у відповідності до положень статті 283 КУпАП, у якій повинен міститися опис обставин, установлених під час розгляду справи та зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.

Відповідно до положень статті 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є доказом в справі про адміністративне правопорушення.

За наведеного, суд першої інстанції, як на доказ вини водія ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, обґрунтовано послався на дані протоколу про адміністративне правопорушення, чек-тест до протоколу та акт огляду на стан алкогольного сп`яніння, відеофіксацію самої події, згідно яких ОСОБА_1 за наявністю ознак алкогольного сп`яніння та за своєю згодою пройшов огляд на місці зупинки транспортного засобу, внаслідок чого стан сп`яніння підтверджено за допомогою алкотестеру Драгер, яким встановлено результат в 0.38 проміле. Заперечень або незгоди з результатами огляду водій не висловив, побажань пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі не заявив. При підписанні акту огляду, чек-тесту та протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 усно заявлено, що він згоден з результатами тесту, та ним підтверджено цей факт особисто письмово. Внаслідок цього дії водія ОСОБА_1 кваліфіковані як керування водієм транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, чим за складеним адміністративним протоколом ним порушено положення пункту 2.9а ПДР України.

У відповідності до пункту 2.9а Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За положеннями статті 266 КУпАП та пунктів 1.3, 1.6, 1.7 розділу І, положень розділу ІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція № 1452/735), огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, з фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції, та у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані алкогольного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 3 розділу I цієї Інструкції. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, таки

й огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП.

Установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду за допомогою технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові (пункт 7 розділу ІІ Інструкції).

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення, чек-тесту до протоколу, відеозапису з реєстраційної камери патрульного автомобіля та нагрудної камери поліцейського, ОСОБА_1 керував автомобілем «SKODA SUPER B», під час якого не був пристебнутий ременем безпеки та як наслідок був зупинений працівниками поліції, якими йому повідомлено про причини зупинки транспортного засобу. За наявності різкого запаху алкоголю з порожнини роту поліцейськими запропоновано водієві пройти огляд на стан сп`яніння, роз`яснено порядок та процедуру такого огляду та права водія при його проходженні. З проходженням огляду на місці зупинки ОСОБА_1 погодився. Після отримання позитивного результату водій погодився з його показниками, про що голосно повідомив поліцейських, ніяких пояснень стосовно лікування чи вживання спиртовмісних ліків не надав, як не надав і побажання пройти огляд у медичному закладі, ні усно, ні письмово (а.с.1-7).

Сам протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам статті 256 КУпАП та щодо місця та суті адміністративного правопорушення повністю узгоджуються з даними, які містяться у відеозаписі, здійсненому працівниками поліції на спеціальний технічний засіб, та письмових доказах, доданих до протоколу.

Доводи захисниці стосовно відсутності складу правопорушення, у зв`язку з вживанням водієм спиртовмісних ліків, замість алкоголю, немає правового значення, оскільки спеціальний технічний прилад лише виміряє рівень алкоголю, а не його вид та міцність.

Тому наявність забороненого рівня алкоголю в обох випадках забороняє водієві здійснювати керування транспортним засобом.

Щодо посилань захисниці на те, що у проміжок часу, який не був зафіксований за допомогою відеозапису, водієм надавалися пояснення з приводу проходження ним лікування та вживання ліків, то вони не є слушними, оскільки не впливають на кваліфікацію дій водія та суперечать поведінці ОСОБА_1 , що зафіксована за допомогою відеозапису, зокрема, його особисті пояснення стосовно вчиненого ним правопорушення.

Отже, посилання захисниці на відсутність у справі про адміністративне правопорушення належних та допустимих доказів, які б підтверджували об`єктивну сторону правопорушення, є неспроможними.

За положеннями статті 251 КУпАП докази у справах про адміністративні правопорушення не поділяються на допустимі та не допустимі, а досліджуються усі в своїй сукупності та на їх підставі встановлюється наявність чи відсутність самого адміністративного правопорушення, а також винність даної особи в його вчинені.

Таким же безпідставним є твердження захисниці про відсутність у діях водія складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, з огляду на відсутність законних підстав для зупинки транспортного засобу, яким він керував.

По-перше, порушення ПДР України при керуванні ОСОБА_1 транспортним засобом без ременя безпеки встановлена не лише за допомогою відеофіксації руху автомобіля, яким він керував, а і шляхом винесення уповноваженою особою відповідної постанови, а також відсутністю заперечень водія ОСОБА_1 при проведенні поліцейськими процедури роз`яснення підстав зупинки транспортного засобу та процесуальних прав водія.

По-друге, сам факт порушення водієм пункту 2.9а ПДР України є достатньою підставою для накладення на нього адміністративного стягнення, передбаченого нормами КУпАП, і не залежить від підстав зупинки транспортного засобу, так як вимагає від уповноважених осіб лише встановлення ними факту керування цією особою таким засобом. Тобто факт порушення водієм інших ПДР України не впливає на наявність чи відсутність в його діях складу іншого правопорушення, яке передбачене пунктом 2.9а ПДР України, та що є предметом апеляційного перегляду.

Посилання захисниці на доктрину плодів отруєного дерева з наведенням судової практики КАС в складі ВС, зокрема, у постанові від 15 березня 2019 року у справі №686/11314/17, не є преюдицією під час розгляду судом справ за складеним протоколом про адміністративне правопорушення, оскільки правовідносини, які виникають у зв`язку з оскарженням особою постанови про накладення адміністративного стягнення іншим компетентним органом, який є відмінним від суду, та розгляд судом справи про адміністративне правопорушення на підставі складеного протоколу про його вчинення, врегульовані різними видами судочинства, а також свідчать про те, що зміст постанови ВС піддано захисницею вільній трактовці, так як правових висновків за викладеною доктриною судове рішення ВС не містить.

Доводи захисниці про порушення права особи на захист в суді та позбавлення її можливості надати докази стосовно його невинуватості, стосуються безлічі відкладення судових засідань виключно за її зайнятістю в розгляді інших справ, а також неявки ОСОБА_1 до суду без будь-яких причин, внаслідок чого дев`ять призначених судових засідань відкладено за неявкою її учасників і на десятий раз справа розглянута за їх відсутністю, зокрема, у зв`язку з наближенням спливу річного строку притягнення до адміністративної відповідальності. Така поведінка особи не є свідченням прояву її добросовісності, та, навпаки, вказує на те, що особою за допомогою захисниці приймалися усі можливі заходи для затягування розгляду справи.

З огляду на наведене, встановлено, що ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення ґрунтуються на сукупності доказів, які знаходяться в матеріалах справи, та спростовують доводи апелянтки, викладені нею в апеляційній скарзі.

Тому прийняте суддею рішення є законним та не підлягає скасуванню, про що просить апелянт.

Стягнення за вчинення адміністративного правопорушення призначено ОСОБА_1 з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, а вид стягнення та розмір штрафу визначений відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_1 адвокатки Семенової С. М. залишити без задоволення, а постанову Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 24 січня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без зміни.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча О. О. Ямкова