Житомирський апеляційний суд
Справа №274/2265/24 Головуючий у 1-й інст. Яковлєв О. С.
Номер провадження №33/4805/9/25
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Григорусь Н.Й., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу адвоката Паламарчука Сергія Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13 серпня 2024 року, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13 серпня 2024 року визнано ОСОБА_1 винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 605, 60 грн.

Згідно з постановою судді місцевого суду, 05 березня 2024 року о 21 год. 55 хв. по вул. Здоров`я, 11 в м. Бердичеві ОСОБА_1 керував транспортним засобом Ford Escort, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком № 42 від 05.03.2024 КНП «Бердичівська міська лікарня». Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9 а) ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, адвокат Паламарчук С.В. подав апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_1 , в якій просить постанову скасувати та закрити провадження у справі, посилаючись на незаконність постанови, однобічне та неповне з`ясування судом обставин справи. Апеляційна скарга обґрунтована, зокрема, тим, що дії працівників поліції є неправомірними, оскільки автомобіль під керуванням ОСОБА_1 зупинено без будь-яких законних підстав, що порушує вимоги ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію», а постанова щодо порушення ПДР є недопустимим доказом. Зазначає, що відеозапис містить суттєві розбіжності в часі запису, що є грубим порушенням ст.ст. 251, 266 КУпАП, Інструкції №1026 та в протоколі відсутня вказівка про те, яким технічним засобом проводилась відеофіксація і на якому носії вона долучена, а тому вказаний відеозапис є недопустимим доказом, а сам протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини.

Одночасно апеляційна скарга містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови. Як на поважну причину пропуску строку на апеляційне оскарження захисник посилається на те, що справа розглянута у відсутність ОСОБА_1 та його захисника, останній отримав постанову суду 04.09.2024, що підтверджується розпискою, а 16.09.2024 до суду першої інстанції подана апеляційна скарга, остання подана в строки на апеляційне оскарження. Однак, апеляційна скарга на постанову суду повернута Житомирським апеляційним судом у зв`язку з не долученням документу, що підтверджує його повноваження як захисника та надання правової допомоги ОСОБА_1 в Житомирському апеляційному суді про, що зазначено в постанову суду апеляційної інстанції від 20.09.2024 (а.с. 48). 02.10.2024 адвокатом Паламарчуком С.В. подана повторна апеляційна скарга, а тому строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин.

Розглянувши клопотання про поновлення строку, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд вважає за необхідне поновити апелянту строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.

Відповідно до усталеної судової практики Європейського суду з прав людини, згідно якої право на доступ до суду, закріплене у § 1 ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду.

Умови застосування статті 6 Конвенції щодо оцінки поведінки особи та її вплив на тривалість розгляду справи стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ). При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою, особиста присутність підсудного під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Також, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України»).

Оскільки в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у зв`язку з чим участь цієї особи в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою.

При цьому, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не позбавлена можливості подавати письмові пояснення щодо обставин справи, подавати докази та залучити захисника для представництва та захисту її інтересів підчас розгляду справи в суді.

Беручи до уваги, що ОСОБА_1 та його захисник адвокат Паламарчук С.В. знають про наявність відповідного провадження в суді апеляційної інстанції, повідомлялись про розгляд апеляційної скарги в установленому законом порядку, апеляційним судом було надано можливість надати свої покази у справі, в тому числі і в режимі відеоконференції, проте вони цим не скористались в судове засідання в котре не з`явились, заяв та клопотань щодо відкладення розгляду справи не подавали, враховуючи що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не є обов`язковою під час розгляду справи в апеляційній інстанції, апеляційний суд приходить до висновку про розгляд даної справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, доходжу висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до пункту 2.9 «а» Правил, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно зі ст. 245 КУпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції загалом дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за порушення ним п. 2.9 «а» Правил, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами, а зміст постанови відповідає положенням статтей 283, 284 КУпАП.

Як вірно встановив суддя місцевого суду, наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення від 05.03.2024 відповідно до якого ОСОБА_1 05 березня 2024 року о 21 год. 55 хв. по вул. Здоров`я, 11 в м. Бердичеві керував транспортним засобом Ford Escort, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком № 42 від 05.03.2024, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 2); висновком щодо результатів медичного огляду №42 від 05.03.2024 КНП «Бердичівська міська лікарня» БМР, за результатами якого ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння (а.с. 5); актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних приладів (а.с. 4); направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 05.03.2024 (а.с. 3); копією постанови серії ЕНА № 1594698 від 05.03.2024, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу (а.с. 6); відеозаписом обставин події (а.с. 8), на якому зафіксовано факт керування транспортним засобом під керуванням ОСОБА_1 та процедуру проходження огляну на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, суддя місцевого суду дав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, та дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що зупинка транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 не відповідала вимогам ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», не приймаються до уваги, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 35 вказаного Закону поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо: якщо водій порушив Правила дорожнього руху; є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення тощо.

На відеозаписі зафіксовано рух автомобіля «Ford Escort», д.н.з. НОМЕР_1 , та його зупинку з підстав, що задній номерний знак був неосвітлений у темну пору доби, що не дає чітко визначити символи номерного знака на відстані 20 м, за що було винесено адміністративну постанову серії ЕНА № 1594698 від 05.03.2024 та притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та накладено штраф у розмірі 1190 грн (а.с. 6), за що особисто поставив підпис, тобто визнав, що керував вказаним транспортним засобом із порушенням ПДР, а тому доводи в цій частині повністю спростовуються.

Наведені норми свідчать про наявність правових підстав у працівників поліції для зупинки транспортного засобу, який порушив вимоги ПДР України, тому дії працівників поліції не можна визнати не обґрунтованими і такими, що не відповідали вимогам ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» незалежно від наслідків розгляду матеріалів про притягненню винної особи до адміністративної відповідальності.

Посилання захисника на ту обставину, що працівниками поліції не доведено належними та допустимими доказами факту порушення ОСОБА_1 положень ПДР, які відповідно до ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» давали право працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 не можна вважати законною, як і наступні дії працівників поліції, апеляційним судом не приймаються, як такі, що не спростовують вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП. В даному випадку, зупинка транспортного засобу проведена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» та після зупинки автомобіля ОСОБА_1 , йому було надані чіткі пояснення щодо мотивів зупинки, а тому подальші дії водія регламентуються нормами п. 2.5 ПДР та не знаходяться у причинному зв`язку з його незгодою з діями працівників поліції стосовно зупинки автомобіля.

Доводи захисника стосовно відеозапис містить суттєві розбіжності в часі запису, що є грубим порушенням ст.ст. 251, 266 КУпАП, Інструкції №1026, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, оскільки вказані розбіжності в часі відповідно до листа органу поліції виникли у зв`язку з тим, що 05.02.2024 на нагрудній камері поліцейського через технічну несправність стався збій системи, а тому сталася розбіжність у часі та не є обставинами, які виключають винність ОСОБА_1 в інкримінованому йому правопорушенні, а також не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови.

Щодо доводів захисника стосовно того, що протоколі відсутня вказівка про те, яким технічним засобом проводилась відео фіксація і на якому носії вона долучена, не спростовує об`єктивність інформації, яка зібрана за допомогою зазначеного приладу (портативний відео реєстратор службового авто та нагрудну камеру поліцейського (а.с. 8)). Крім того, в протоколі про адміністративне правопорушення є посилання на відеоматеріали, що додаються: відео портативного реєстратора №5517 т.з.0952, відео портативного реєстратора поліцейського №16. Отже, долучені докази дають змоги встановити джерело походження відеозапису. Під час апеляційного розгляду справи апелянтом не були спростовані обґрунтовані висновки суду першої інстанції, якими було надано оцінку відеозаписам, як належним та допустимим доказам та які не мають ознак переривання чи монтування під час фіксації обставин, які мають значення для справи і який відповідає вимогам ст. 251 КУпАП. З урахуванням наведеного, судом першої інстанції надано належну оцінку факту не безперервності відеозапису на предмет його належності та достатності для встановлення обставин справи.

Так, протокол про адміністративне правопорушення складено за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст. ст. 254, 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 №1376 та є належним та допустимим доказом.

Зазначені доводи були предметом розгляду в суді першої інстанції і суд надав їм правильну, повну та неупереджену оцінку, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом дослідження у суді першої інстанції, яким надана вірна оцінка, не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови.

Отже, при розгляді даної справи суддя місцевого суду правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм закону, які б слугували підставою для скасування чи зміни постанови суду. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

За таких обставин, відсутні підстави для скасування чи зміни постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити строк на апеляційне оскарження постанови Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13 серпня 2024 року.

Апеляційну скаргу адвоката Паламарчука Сергія Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13 серпня 2024 року - без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Й. Григорусь