Номер провадження: 33/813/539/25
Головуючий у першій інстанції Гаєва В.М.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2025 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду: Громік Р.Д.

за участю секретаря Нечитайло А.Ю.,

за участі:

особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника Румянцева О.Г.,

розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2024 року, якою визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. на користь держави України, та позбавлено його права керування транспортними засобами на строк один рік; стягнено з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп. на користь держави України,

В С Т А Н О В И В:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії АБА №115403 від 10.08.2024 вбачається, що 10 серпня 2024 року о 22 годині 20 хвилині ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen Passat», д/н НОМЕР_1 у м. Одесі, по вулиці Генуезькій, біля будинку №5/2, із ознаками наркотичного сп`яніння, на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 р. № 1306.

Постановою судді Приморського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2024 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. на користь держави України, та позбавлено його права керування транспортними засобами на строк один рік; стягнено з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп. на користь держави України.

На дану постанову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову судді та провадження закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, посилаючись при цьому на порушення норм процесуального та матеріального права.

В доводах апеляційної скарги зазначено, що:

1) наявні в матеріалах справи відеозаписи не містять факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом «Volkswagen Passat», д/н НОМЕР_1 ;

2) судом першої інстанції безпідставно проігноровано показання свідка ОСОБА_2 ;

3) наявні відеозаписи та інші матеріали справи містять розбіжності у часі, а саме в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом о 22 годині 20 хвилин, відеозапис з портативного відеореєстратора працівників одного з працівників поліції розпочинається о 21 годині 13 хв, а відеозапис з відеореєстратора службового автомобіля розпочинається о 21 годині 16 хвилині, що свідчить про те, що саме о 22 годині 20 хвилині ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, що виключає склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Приморського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2024 року, мотивуючи тим, що вперше звернувся з апеляційною скаргою в межах строку на апеляційне оскарження, однак апеляційну скаргу було повернено у зв`язку з відсутністю витягу з договору про надання правничої допомоги.

Розглянувши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає за можливе задовольнити його з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 294 КУпАП встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Перегляд судових рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Право на судовий захист є конституційним правом людини (ст. 55 Конституції України), яке не може бути обмежене, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст. 64). Однією з гарантій реалізації цього права є апеляційне та касаційне оскарження судових рішень як одна з основних засад судочинства в Україні, що може бути обмежене лише законом (п.8 ч.1 ст. 129 Конституції України).

Згідно зі ст. 289 КУпАП апеляційний суд має право поновити строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення в разі наявності поважних причин пропуску зазначеного строку з боку особи, яка оскаржує постанову суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що адвокат Румянцев О.Г., який діє в інтересах ОСОБА_1 , вперше звернувся з апеляційною скаргою 31 грудня 2024 року (а.с. 54-60).

Постановою Одеського апеляційного суду від 14 січня 2025 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Румянцева Олександра Геннадійовича на постанову судді Приморського районного суду міста Одеси від 24 грудня 2024 року по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення повернуто особі, яка її подала.

Вищевказана постанова вмотивована тим, що до апеляційної скарги додано ордер серії АН № 1591132 від 30.12.2024 року про надання правової допомоги ОСОБА_1 адвокатом Румянцевим О.Г. у Одеському апеляційному суді, виданого на підставі договору про надання правової допомоги № б/н від 11.09.2024 року.

Також, вказаний ордер має примітку, що договором про надання правової (правничої) допомоги повноваження адвоката не обмежуються.

Разом з тим, частина 2 ст. 271 КУпАП безумовно вимагає витяг з договору, з зазначенням повноваження адвоката або обмеження його прав на вчинення окремих дій як захисника та засвідчення витягу підписами сторін.

Проте, всупереч вимог ч. 2 ст. 271 КУпАП адвокатом Румянцевим О.Г. витягу з договору про надання правової допомоги, що укладений між адвокатом та ОСОБА_1 , засвідченого підписами цих сторін, до апеляційної скарги на постанову судді Приморського районного суду міста Одеси від 24 грудня 2024 року додано не було.

Повторно з апеляційною скаргою адвокат Румянцев О.Г., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся 15 січня 2025 року. До апеляційної скарги надано витяг з договору про надання правової допомоги від 11.09.2024.

Враховуючи матеріали справи, вважаю за можливе визнати причини пропущеного строку поважними та поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Приморського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2024 року.

Вивчивши доводи поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, поваги до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.

Згідно із ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частина перша статті 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п.2.9 а, 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року за №1306, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі пунктів 2, 3 Розділу 1 Інструкції «Про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/753 (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками наркотичного сп`яніння є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість..

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також, бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п. 2.5 ПДР, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення зазначених вимоги ПДР України передбачена статтею 130 КУпАП.

Порядок оформлення та вимоги до оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення за ст.130 КУпАП врегульовано Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України 07.11.2015 № 1395 (далі - Інструкція № 1395); Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом МВС України, МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 (далі - Інструкція № 1452/735).

Відповідно до пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (пункт 7 розділу І Інструкції).

Судом першої інстанції правильно встановлено, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії АБА№115403 від 10.08.2024 року, згідно до якого встановлено те, що 10.08.2024 року о 22 годині 20 хвилині ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen Passat», д/н НОМЕР_1 у м. Одесі, по вулиці Генуезькій, біля будинку №5/2, із ознаками наркотичного сп`яніння, на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відмовився (а.с. 2);

- направленням ОСОБА_1 про огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 10.08.2024 року (а.с. 5);

- показаннями у судовому засіданні 16.10.2024 року свідка ОСОБА_3 , який будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст.384, ст.385 КК України пояснив, що день, та час вище указаних подій він не пам`ятає, але це було у 2024 році, та він, як інспектор патрульної поліції виконував свої обов`язки, та в цей час він побачив вище указаний автомобіль під керуванням водія ОСОБА_1 , який порушив п.15.9 ПДР, а саме транспортний засіб під керуванням водія ОСОБА_1 зупинився на зупинці громадського транспорту. Підійшовши до водія ОСОБА_1 у нього були виявлені ознаки сп`яніння, а саме водій поводив себе неадекватно, мав розширені очі, та із автомобіля відчувався запах алкоголю. На вимогу поліцейського пройти огляд з метою встановлення стану сп`яніння за допомогою драгеру, або у медичному закладі ОСОБА_1 відмовився, після чого йому були роз`ясненно його права, та обов`язки, та ним як працівником поліції був складений вище указаний протокол про адміністративне правопорушення, та під час цих подій на тому місці перебувало також два екіпажі працівників поліції. Також у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 підтвердив, що він бачив на відстані 9-12 метрів, як водій ОСОБА_1 керував цим транспортним засобом, але потім автомобіль під його керуванням зупинився, та він висадив людей, в цей момент позаду під`їхав автобус, який поморгав автомобілю під керуванням водія ОСОБА_1 , після чого водій ОСОБА_1 знову почав рух за кермом свого автомобіля, та проїхавши 10 метрів знову зупинився, та крім водія ОСОБА_1 у автомобілі в той момент нікого не перебувало. Водій ОСОБА_1 не надавав працівникам поліції жодних документів, тому він попросив в указаного водія номер мобільного телефону власника вище указаного транспортного засобу, який водій ОСОБА_1 йому надав. Також у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив, що він подзвонив дружині указаного водія, яка повідомила, що вона дійсно є дружиною водія ОСОБА_1 , а також є власником цього транспортного засобу, та те, що вона через деякий час під`їде із «Радужного». Потім дружина водія ОСОБА_1 підбігла до них після того, як було складено вище зазначений протокол, та вона просила, щоб на неї було складено цей протокол про адміністративне правопорушення, так як вона є власницею зазначеного транспортного засобу, про що їй було повідомлено, що вона на місці адміністративного правопорушення у той момент не перебувала, тому у такому випадку протокол не може бути складений відносно неї, після чого вона пересіла за кермо цього автомобіля, та поїхала. Також у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 підтвердив, що протокол про адміністративне правопорушення, який він складав, відповідає фактичним обставинам указаного адміністративного правопорушення, та відеофіксація ним проводилась із моменту спілкування із водієм ОСОБА_1 , а також можливо в той момент під час проведення відеозапису відбувся технічний збій, що спричинило неспівпадіння по часу,

- показаннями у судовому засіданні 25.10.2024 року свідка ОСОБА_4 , який будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст.384, ст.385 КК України пояснив, що він, як інспектор патрульної поліції 20.08.2024 року в Аркадії виконував свої обов`язки, та в цей час на зупинці громадського транспорту він побачив водія ОСОБА_1 , який порушив ПДР. Підійшовши до водія ОСОБА_1 у нього були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, а саме у нього була неадекватна поведінка. На вимогу поліцейського пройти огляд з метою встановлення стану сп`яніння за допомогою драгеру, або у медичному закладі ОСОБА_1 відмовився, після чого ним як працівником поліції було складено направлення водія ОСОБА_1 на огляд з метою виявлення стану сп`яніння. Також у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що він перебував поряд із інспектором поліції ОСОБА_3 , та бачив на відстані 10 метрів, як водій ОСОБА_1 керував цим транспортним засобом, та зупинився, після чого позаду автомобіля під керуванням ОСОБА_1 зупинився автобус, який посигналив, та автомобіль під керуванням водія ОСОБА_1 знову почав рух, та зупинився, та крім водія ОСОБА_1 у автомобілі в той момент нікого не перебувало. Дружина водія ОСОБА_1 підійшла пізніше, а саме після того, як було складено вище зазначений протокол про адміністративне правопорушення, та вона просила, щоб указаний протокол про адміністративне правопорушення було складено відносно неї, так як вона є власницею цього транспортного засобу. Також у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що відеофіксація вище указаних подій проводилась на офіційну службову відеокамеру за №471510, а не на приватну відеокамеру;

- показаннями у судовому засіданні 25.10.2024 року свідка ОСОБА_5 , який будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст.384, ст.385 КК України пояснив, що він у вечірній час, а саме у кінці серпня місяця 2024 року, як інспектор патрульної поліції виконував свої обов`язки, а саме регулював дорожній рух в Аркадії, та в цей час він побачив автомобіль під керуванням водія ОСОБА_1 , який порушив ПДР, а саме автомобіль під керуванням указаного водія зупинився, та висадив людей на зупинці громадського транспорту, після чого він підійшов до водія ОСОБА_1 , який керував цим транспортним засобом, та попросив його перепаркувати його автомобіль. В цей момент він почув сигнал, а саме водій маршрутного автобуса сигналив автомобілю, під керуванням водія ОСОБА_1 , та підійшовши знову до водія ОСОБА_1 повідомив йому, що він порушив ПДР, тому попросив його водійське посвідчення, але водій ОСОБА_1 відмовився його надати. Також у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що він показав ОСОБА_1 власне службове посвідчення, але указаний водій сказав, що це не є посвідченням, та знову відмовився показувати своє особисте водійське посвідчення. Після чого до водія ОСОБА_1 підійшли інші співробітники патрульної поліції, а саме ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 , які також попросили ОСОБА_1 пред`явити водійське посвідчення. Після чого інспектор ОСОБА_3 виявив у водія ОСОБА_1 ознаки наркотичного сп`яніння, на вимогу поліцейського пройти огляд з метою встановлення стану сп`яніння за допомогою драгеру, або у медичному закладі ОСОБА_1 відмовився. Також у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що після того, як був складений протокол про адміністративне правопорушення підійшла дружина водія ОСОБА_1 , яка повідомила, що саме вона керувала транспортним засобом, а не водій ОСОБА_1 . Також у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що він також спілкувався із водієм ОСОБА_1 , який поводив себе неадекватно, та він особисто бачив, як водій ОСОБА_1 керував вище указаним транспортним засобом, та зазначені обставини указаного адміністративного правопорушення фіксувались на відеореєстратор, який був встановлений на автомобілі патрульної поліції.

- відеозаписами долученими до матеріалів адміністративної справи (а.с. 6).

Суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у сукупності, дійшов правильного висновку, що в діях ОСОБА_1 , якийпритягується до адміністративної відповідальності, вбачається склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП.

Крім того, обставини правопорушення й вина правопорушниці підтверджуються також зібраними в порядку ст. 251 КпАП України доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, яким зафіксоване місце, час вчинення та суть адміністративного правопорушення та сукупністю досліджених матеріалів, доданих до вказаного протоколу.

Суд першої інстанції при накладенні адміністративного стягнення правильно враховував: ступінь суспільної небезпеки правопорушення, особистість правопорушника, ступінь її провини, майновий стан, а також те, що умисні дії правопорушниці були направлені на порушення безпеки руху з використанням джерела підвищеної небезпеки - автомобіля.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що необхідним і достатнім адміністративним стягненням для правопорушниці буде штраф з позбавленням права керування транспортними засобами, з метою подальшого запобігання правопорушень та виховування особи в дусі дотримання «Правил дорожнього руху України».

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що наявні в матеріалах справи відеозаписи не містять факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом «Volkswagen Passat», д/н НОМЕР_1 , то апеляційний суд зазначає наступне.

Із долученого до матеріалів справи відеозапису з БК 471494 вбачається, що працівник поліції підійшов до транспортного засобу «Volkswagen Passat», д/н НОМЕР_1 та пояснив, що такий автомобіль припаркований з порушенням правил дорожнього руху, при цьому працівник поліції зауважив, що вже пояснював водію про порушення ним ПДР в частині неправильної парковки, однак водій знову проїхав та порушив ті ж самі правила, на що водій ОСОБА_1 повідомив, що йому необхідно забрати людей та пояснив про неможливість припаркувати автомобіль у спеціально відведеному місці у зв`язку з великою кількістю машин, під час пояснення суті порушення правил парковки ОСОБА_1 зазначав, що він виїхав з кола та на вимогу працівників поліції перепаркував автомобіль, крім того останній неодноразово вимагав у працівників поліції надати йому право рухатися далі, що зафіксовано на 01:14:22-01:20:16 хв, (диск 1, назва файлу «00 АБА 115403 ОСОБА_1 ст. 130 +ча»).

Окремо суд зазначає, що під час спілкування з працівниками поліції приборна панель автомобіля була в робочому стані, що свідчить про те, що двигун транспортного засобу перебував в робочому стані, що спростовує доводи адвоката, що автомобіль ОСОБА_1 не був заведений.

Також суд апеляційної звертає увагу на те, що на вимогу працівника поліції представитися ОСОБА_1 неодноразово зазначав, що до нього можна звертатися «водій», що зафіксовано на 00:02:30-00:02:40 хв (диск 1, назва файлу «00 АБА 115403 ОСОБА_1 ст. 130 +ча»).

Пунктом 1.10 ПДР визначено, що водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Також матеріали справи містять відеозапис з реєстратору, що закріплений в службовому автомобілі патрульної поліції, на якому зафіксовано як транспортний засіб «Volkswagen Passat», д/н НОМЕР_1 спочатку стоїть перед маршрутним таксі, а потім здійснює рух вперед та знову зупиняється (диск 2, назва файлу «АБА 115403 ОСОБА_1 »).

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що на відеозаписах не зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом «Volkswagen Passat», д/н НОМЕР_1 , є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з тим, між відеозаписами містять розбіжності в часі у 4 хвилини, однак вказаний недолік жодним чином не спотворює та не спростовує факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння на місці зупинки за допомогою технічних приладів та в медичному закладі.

Щодо часу вказаного в протоколі, суд апеляційної інстанції зазначає, що працівниками поліції зазначено час фактичного складення протоколу, однак така описка не спростовує факту відмов від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі.

Крім того досліджений відеозапис фіксує реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі. Оглянутий відеозапис дає можливість встановити його узгодженість з іншими даними, що містяться в протоколі, а тому апеляційний суд приймає його як належний доказ у справі.

Таким чином, вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення, отриманий у встановленому законом порядку і здійснений працівником поліції за допомогою наявних в нього технічних засобів, тому є належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення, відтак суд правильно критично поставився до тверджень сторони правопорушника про те, що технічний засіб, яким здійснено відеозапис правопорушення, є неналежним доказом.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції безпідставно проігноровано показання свідка ОСОБА_2 є необґрунтованими з огляду на таке.

Із долучених до матеріалів справи доказів вбачається, що на момент зупинки транспортного засобу «Volkswagen Passat», д/н НОМЕР_1 в автомобілі перебуває лише ОСОБА_1 , лише згодом на місце зупинки транспортного засобу прибула ОСОБА_2 , яка просила скласти матеріали відносно неї, оскільки остання є власником транспортного засобу, що зафіксовано 01:00:00-01:00:10 хв (диск 1, назва файлу «00 АБА 115403 ОСОБА_1 ст. 130 +ча»).

Таким чином, відсутні підстави стверджувати, що саме ОСОБА_2 перебувала за кермом транспортного засобу, тому суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги ці покази свідка.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Відповідно до положень ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно із ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007р., Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, наведені обставини вказують на відсутність в апеляційного суду підстав для скасування постанови судді Приморського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2024 року.

Відповідно до ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін .

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Приморського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду Р.Д. Громік