Справа № 522/207/25
Провадження по справі № 3/522/154/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Іванов В.В., при секретарі Урум Т.В, за участю адвоката Кім М.М., діючої в інтересах особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши адміністративні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 198990 від 17.12.2024 вбачається, що 17.12.2024 о 20 год. 40 хв., громадянин ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом «BMW 530i» д.н.з. НОМЕР_1 в м. Одесі по вул. Фонтанська дорога, 69/8, при цьому не маючи посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.1а ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП, за кваліфікуючими ознаками: керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

У судовому засіданні адвокат Кім М.М., діюча в інтересах особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , просила провадження по справі закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Свої доводи мотивувала тим, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_1 порушив вимоги ПДР України. Також зазначила, що на момент вчинення адміністративного правопорушення та складання протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 є неповнолітньою особою. ІПП в Одеській області в порушення вимог ст. 270 КУпАП та ч. 2 ст. 33 ЗУ «Про національну поліцію» при складанні протоколу не забезпечили прибуття на місце події законного представника.

Суд, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходить до висновку про таке.

Відповідно до ст. 270 КУпАП інтереси особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, і потерпілого, які є неповнолітніми або особами, що через свої фізичні або психічні вади не можуть самі здійснювати свої права у справах про адміністративні правопорушення, мають право представляти їх законні представники (батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники).

Згідно до вимог п. 7 Мінімальних стандартних правил ООН, що стосується відправлення здійснення правосуддя щодо неповнолітніх, право мати адвоката та право на присутність батьків є основними процесуальними гарантіями захисту прав неповнолітніх.

Таким чином, забезпечення права на захист неповнолітньої особи при її притягненні до будь-якого виду юридичної відповідальності здійснюється шляхом обов`язкового залучення законного представника.

Із змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 на момент складення протоколу про адміністративне правопорушення був неповнолітнім.

При цьому, правовий статус неповнолітнього як особи, що не володіє повним обсягом дієздатності, для належної реалізації права на захист потребує залучення законного представника в незалежності від наявності про це клопотання неповнолітнього.

Разом з тим, встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 було складено без врахування вказаних особливостей провадження у справах щодо неповнолітніх. Жодних відомостей про присутність законного представника та адвоката під час процесуального оформлення інкримінованого неповнолітній особі правопорушення матеріали справи не містять.

Крім того, з матеріалів про адміністративне правопорушення слідує, що посадова особа, яка складала протокол про адміністративне правопорушення взагалі не ознайомлювала неповнолітнього зі спеціальним правом, визначеним у ст. 270 КУпАП.

Таким чином, з огляду на встановлені порушення права на захист неповнолітньої на початку адміністративного провадження відносно неї, суд дійшов висновку, що докази у даному адміністративному провадженні були отримані внаслідок порушення прав і свобод неповнолітньої на захист, а тому використання фактичних даних, отриманих під час таких процесуальних дій (відібрання пояснень, складання протоколу про адміністративне правопорушення), суд визнає неприпустимим, а зібрані у справі докази недопустимими.

З урахуванням встановлених обставин, суд констатує, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення відомості про те, що неповнолітній ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «BMW 530i» д.н.з. НОМЕР_1 в м. Одесі по вул. Фонтанська дорога, 69/8, при цьому не маючи посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.1а ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП, не підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи, оскільки складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно нього відбувалось з істотним порушенням прав неповнолітнього на захист, його винуватість не доведена допустимими і належними доказами.

Наведені обставини вказують на істотне порушення права на захист неповнолітнього, що дає підстави дійти висновку про те, що протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальнім документом, на підставі якого встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, є недопустимим доказом, що з урахуванням концепції «плодів отруєного дерева» тягне за собою очевидну недопустимість всіх інших зібраних доказів, які не підлягають аналізу з огляду на їх очевидну протиправність .

Також суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні жодні докази того, що ОСОБА_2 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП, у справі лише наявний протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 198990 від 17.12.2024, який сам по собі не являється доказом у справі.

Окрім цього, суд зауважує, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не доводить імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

В протоколі про адміністративне правопорушення також міститься посилання на доказ, а саме: відео з бодікамер №№ 475795, 474539, які не надано до матеріалів адміністративної справи.

Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження факту скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)». Таким чином, суд має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено перед судом. Суд також не має права самостійно вишукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином перебиратиме на себе функції обвинувача, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.126 КУпАП, є недоведеною.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-р 2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі, і закріпленої в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, суд приходить до однозначного висновку що ОСОБА_1 не підлягає адміністративній відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП і, відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 126, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 2 ст. 126 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Приморського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя

Приморського районного суду міста Одеси: Віктор ІВАНОВ