Справа №: 630/156/25
Провадження № 3/630/38/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 лютого 2025 рокум. Люботин

Суддя Люботинського міського суду Харківської області Малихін О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу, яка надійшла з Відділення поліції № 2 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області, про притягнення:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполь Донецької області, громадянина України, українця, з повною середньою освітою, розлученого, ідентифікаційний № НОМЕР_1 , не працюючого (зі слів), але за даними Державного реєстру фізичних осіб платників податків отримує доходи як військовослужбовець В/ч НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1) вироком Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 13 липня 2005 року за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки, звільненого 18 січня 2008 року на підставі ухвали Волноваського районного суду Донецької області від 10 січня 2008 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 5 місяців 14 днів;

2) вироком Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 21 січня 2011 року за ст. 186 ч. 2 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки, звільненого 14 жовтня 2013 року на підставі ухвали Селідівського міського районного суду Донецької області від 04 жовтня 2014 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 3 місяці 17 днів;

3) вироком Володарським районним судом Донецької області від 11 вересня 2014 року за ч. 2 ст. 185 КК України, ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців;

4) вироком Бердичевського міськрайонного суду Житомирської області від 20 лютого 2015 року за ч. 2 ст. 185, ст. 395, ч. 1, 4 ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки, звільненого 17 лютого 2016 року у зв`язку відбуттям покарання;

5) вироком Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 11 жовтня 2016 року за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 рік;

6) вироком Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 04 листопада 2016 року за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 роки; ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 січня 2017 року вважати засудженим за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 2 років обмеження волі;

7) вироком Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 10 лютого 2017 року за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 роки 6 місяців;

8) вироком Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 вересня 2017 року за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, звільненого 11 червня 2021 року з ДУ ТВК (100) в зв`язку із повним відбуттям покарання;

9) вироком Харківського районного суду Харківської області від 22 грудня 2021 року за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі; на підставі ст. 81-1 КК України звільненого ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2024 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 1 місяць 20 днів для проходження військової служби за контрактом;

до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 25 січня 2025 року приблизно о 18-00 год., перебуваючи за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , в стані алкогольного сп`яніння, вчинив домашнє насильство по відношенню до співмешканки ОСОБА_2 , а саме ображав її нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, внаслідок чого була завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілої.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину у вчиненому правопорушенні не визнав та заперечив проти того, що 25 січня 2025 року між ним і ОСОБА_2 взагалі відбувався будь-який конфлікт, і що він був п`яним. ОСОБА_1 пояснив, що він дійсно проживає з ОСОБА_2 в будинку за адресою: АДРЕСА_2 , який поділений на дві половини. В іншій сусідній половині будинку проживають наркозалежні особи, які ввечері 25 січня 2025 року почали поводити себе неадекватно. Він пішов до цих осіб, аби вгамувати їх і навести лад, щоб вони не заважали. Коли прийшов до цих сусідів, то побачив, що ті перебувають у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння. Напевне через такий стан ці сусіди не реагували на його зауваження та вимоги припинити неадекватну поведінку. Він, ОСОБА_1 , припускає, що його спілкування з сусідами було дуже голосним і це налякало ОСОБА_2 , бо коли він повернувся до неї в будинок, вона втекла з дому, і сусідів, які викликали поліцію. Коли ж приїхали поліцейські, то він їм пояснив про усе, що відбулось між ним і мешканцями другої половини будинку, і поліцейські пішли саме до них перевіряти обстановку. Невдовзі поліцейські поїхали та до нього у них не було претензій.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_2 обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, підтримала частково та наголосила на тому, що ОСОБА_1 ввечері 25 січня 2025 року побив її та пограбував. ОСОБА_2 пояснила, що вона орендує половину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , і останні шість місяців з нею спільно проживає ОСОБА_1 . Вдень 25 січня 2025 року ОСОБА_1 пив пиво з сусідом, який проживає і другій половині будинку, і повернувся ввечері і почав вимагати гроші на купівлю пива, бо він знав, що вона напередодні отримала зарплату. Вона відмовилась давати ОСОБА_1 гроші, бо відклала їх на оплату оренди будинку. Але він не припинив вимагати від неї гроші, почав сваритися з нею, ображав нецензурною лайкою та вдарив кулаком руки по обличчю. Далі ОСОБА_1 почав погрожувати їй молотком, вимагаючи віддати гроші. Вона злякалась його і почала телефонувати своїй дочці, аби та їй допомогла. Почувши це, ОСОБА_1 відібрав у неї телефон і гроші в сумі 1500,00 грн, які у неї були з собою. Невдовзі до них прийшла ОСОБА_3 , її донька, яка намагалась заспокоїти ОСОБА_1 , який все ще тримав молоток в руках. Але ОСОБА_1 вгамувався лише коли до будинку приїхали поліцейські. Вона, ОСОБА_2 , пояснила поліцейським, що ОСОБА_1 побив її і забрав гроші. Але поліцейські проігнорували її слова, хоча бачили, що у неї на обличчі були сліди побоїв, і склали письмові пояснення від усіх присутніх. Поліцейський велів їй, ОСОБА_2 , підписати складені заяву і пояснення, не надавши змоги їх прочитати. Вона була впевнена, що поліцейський прийняв від неї заявою про викрадення ОСОБА_1 грошей і мобільного телефону. Після того, як поліцейські поїхали, ОСОБА_1 пішов з дому і напевно продовжив пиячити з сусідом. Побоюючись, що ОСОБА_1 повернеться і знову її поб`є, вона того ж вечора переїхала до будинку своєї матері. За кілька днів потому ОСОБА_1 приходив до неї і знову вимагав дати грошей та ще й хвалився, що її мобільний телефон він зміг здати до ломбарду за 1000,00 грн.

В судовому засідання в якості свідка була допитана ОСОБА_3 , яка пояснила, що вона є рідною донькою ОСОБА_2 , і що її мати проживає в житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , разом з ОСОБА_1 . Свідок ОСОБА_4 підтвердила, що 25 січня 2025 року о 18-45 год. їй зателефонувала мати ОСОБА_2 і повідомила, що її вдома вбивають, і на цьому розмова припинилась. Вона, ОСОБА_4 , одразу зрозуміла, що мова йде про ОСОБА_1 , зателефонувала до поліції і повідомила про те, що її матір б`є співмешканець. Потім вона одразу пішла до будинку, в якому проживає мати, бо була в той момент неподалік. Коли вона, ОСОБА_4 , прийшла до будинку, мати відчинила їй двері, а позаду неї вона побачила ОСОБА_1 , який тримав ножа в руці. Поглянувши на мати, вона побачила у неї на обличчі сліди побиття. На її запитання про те, чому мати побита, ОСОБА_1 лише відповів, що виховує її. Невдовзі до будинку приїхала поліція і почала з`ясовувати, що сталося. В її, ОСОБА_4 , присутності мати пояснила поліцейським, що ОСОБА_1 побив її і забрав телефон і гроші 1500,00 грн. Але поліцейські проігнорували її слова, сказали, що у них мало місце домашнє насильство і порадили без зволікань переїхали до іншого помешкання допоки ОСОБА_1 не вгамується. Також ОСОБА_4 пояснила, що в присутності поліцейських ОСОБА_1 поводив себе агресивно, навіть по відношенню до самих поліцейських, але невдовзі він дослухався зауважень і вгамувався. Після цього з ним провели профілактичну бесіду і він пішов з дому. Також поліцейські складали якісь документи, які сказали підписати, не пояснивши, що саме записано в цих документах, і потім поїхали.

Суд, вислухавши в судовому засіданні пояснення ОСОБА_1 , потерпілої ОСОБА_2 і свідка ОСОБА_4 , встановив наступне.

25 січня 2025 року о 18-58 год. до Відділення поліції № 2 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення зі служби «102» про подію за участю військового, про складений рапорт, зареєстрований в Журналі єдиного обліку за вхід. № 1987 від 25 січня 2025 року. У рапорті зазначено, що до поліції 25 січня 2025 року о 18-57 год. по телефону звернулась ОСОБА_3 з повідомленням про те, що в будинку на в`їзді ОСОБА_5 в м. Люботин її мати ОСОБА_2 б`є її співмешканець і вчиняє фізичне насильство, і що кривдник є військовослужбовцем, який самовільно залишив частину (СЗЧ). В рапорті також позначено, що по прибутті на місце події поліцейські встановили особу кривдника, яким виявився ОСОБА_1 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Від надання поліцейським письмових пояснень ОСОБА_1 відмовився. Його особу підтверджено паспортним документом № НОМЕР_3 , виданим 23 лютого 2023 року, орган видачі 1257.

В письмових заяві до поліції і поясненнях від 25 січня 2025 року, складених на окремих аркушах, потерпіла ОСОБА_2 просила вжити заходів реагування до ОСОБА_1 , який проживає разом з нею, та який 25 січня 2025 року приблизно о 18-00 год. висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою і вчинив рукоприкладство по відношенню до неї.

Вказані документи від імені ОСОБА_2 складені безпосередньо інспектором СРПП Відділення поліції № 2 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області Д.Вербельчуком.

Також в справі містяться письмові пояснення, складені 25 січня 2025 року інспектором Д.Вербельчуком від імені свідка ОСОБА_4 , в яких остання пояснила, що 25 січня 2025 року о 18-45 год. їй зателефонувала мати ОСОБА_2 і повідомила, що її співмешканець ОСОБА_1 вчиняє по відношенню до неї насильство.

Отже, надаючи оцінку усними та письмовим поясненням потерпілої ОСОБА_2 і свідка ОСОБА_4 , суд дійшов висновку, що 25 січня 2025 року в період часу з 18-00 год. до 18-45 год. ОСОБА_1 висловлювався на адресу потерпілої ОСОБА_2 нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою і наніс їй побої руками, тобто застосував фізичне насильство.

Згідно з ч. 1 ст. 173-2 КУпАП особа підлягає притягненню до адміністративної відповідальності у разі вчинення домашнього насильства, тобто умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Але домашнє насильство важливо відрізняти від конфліктних ситуацій.

В даному випадку потерпіла ОСОБА_2 і свідок ОСОБА_4 наголошують на тому, що конфліктна ситуація між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 виникла через відмову останньої добровільно віддати грошові кошти, які потерпіла приготувала для сплати за оренду житла, що ОСОБА_1 завдав потерпілій побоїв з метою заволодіння належними їй грошовими коштами. Про те, що ОСОБА_1 відібрав у ОСОБА_2 мобільний телефон і грошові кошти в сумі 1500,00 грн., потерпіла пояснила поліцейським в присутності свідка ОСОБА_4 .

Згідно з останнім в часі вироком Харківського районного суду Харківської області від 22 грудня 2021 року ОСОБА_1 був засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, до покарання у виді 4 років позбавлення волі, яке відбував у виправній колонії.

Таким чином, твердження потерпілої ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 її пограбував, з огляду на наявність у нього судимостей за вчинення крадіжок і грабежів, суд вважає обґрунтованими. Відповідно це вказує на наявність в діях ОСОБА_1 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, а саме відкритого викрадення майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, вчиненого в умовах воєнного стану.

Відповідно до ст. 253 КУпАП якщо при розгляді справи орган (посадова особа) прийде до висновку, що в порушенні є ознаки кримінального правопорушення, він передає матеріали прокурору або органу досудового розслідування.

Відповідно до ст. 284 КУпАП постанова про закриття справи виноситься, зокрема, при передачі матеріалів прокурору, органу досудового розслідування.

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2024 року ОСОБА_1 був звільнений на підставі ст. 81-1 КК України умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 1 місяць 20 днів для проходження військової служби за контрактом.

За даними з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми доходів , отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих само зайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи ОСОБА_1 з серпня 2024 року отримує дохід у військовій частині НОМЕР_2 .

Отже найбільш вірогідно, що станом на 25 січня 2025 року ОСОБА_1 був військовослужбовцем.

На підставі викладеного, вважаю за необхідне провадження в справі закрити з метою передання матеріалів до Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону для організації здійснення досудового розслідування дій ОСОБА_1 , вчинених ним відносно потерпілої ОСОБА_2 .

Керуючись ст. 253, 283, 284 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 закрити і передати матеріали справи до Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону для внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей, повідомлених ОСОБА_2 про вчинення ОСОБА_1 відносно неї грабежу відкритого викрадення майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, вчиненого в умовах воєнного стану, та здійснення досудового розслідування.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя О. О. Малихін