ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2025 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м.Житомира Чорній Р.О., розглянувши матеріали, які надійшли з ВАП управління патрульної поліції в Житомирській області ДПП, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ,

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

14.08.2024 о 23 годині 00 хвилин за адресою: м. Житомир, вул. Троянівська, 23, ОСОБА_1 керувала транспортним засобом марки Skoda, н.з. НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовилася.

ОСОБА_1 в судових засіданнях під час розгляду справи не брала участі. За повідомленням захисника проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , наразі перебуває поза межами Житомирської області, тому не може бути присутньою під час розгляду справи; не заперечує щодо розгляду справи за її відсутності, вину у вчиненому порушенні визнала, розкаюється у вчиненому; просила не позбавляти її права керування транспортними засобами, оскільки, будучи позбавленою права керування, не зможе виконувати обов`язки військової служби, які безпосередньо полягають у керуванні транспортними засобами. Крім того, має на утриманні неповнолітнього сина, який є дитиною з інвалідністю.

Відповідно до вимог ст.268 КУпАП участь особи за даною категорією справ не є обов`язковою, неявка особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не перешкоджає розгляду справи по суті, у зв`язку із цим суд розглядає справу у відсутність ОСОБА_1 , за участю її захисника.

Присутній в судовому засіданні захисник адвокат Грабовський Д.О. просив визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накласти на останню адміністративне стягнення у виді штрафу, без позбавлення права керування транспортними засобами. При прийнятті рішення просив врахувати, що ОСОБА_1 має на утриманні та самостійно виховує сина дитину з інвалідністю, будучи жінкою, за власною ініціативою 12.06.2023 вступила до лав Збройних Сил України, проходить військову службу у складі Десантно-штурмових військ на посаді старшого водія кулеметника, вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнала, розкаюється у вчиненому. Право керування транспортними засобами безпосередньо пов`язане з виконанням службових обов`язків останньою, в які, зокрема, входить підвіз провізії, боєкомплекту та транспортування поранених бійців з прифронтових територій до тилових госпіталів по всій території України, а тому, позбавлення цього права ОСОБА_1 унеможливить виконання нею зазначених завдань.

На підтвердження своїх доводів просив долучити до матеріалів справи та дослідити документи, а саме, клопотання командира військової частини НОМЕР_1 з проханням не позбавляти ОСОБА_1 права керування транспортними засобами, копію посвідчення законного представника дитини з інвалідністю на ім`я ОСОБА_1 , рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 18.04.2019, яким шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано; лист від 07.02.2025 УПП в Житомирській області ДПП про те, що в період часу з 15.08.2024 по 04.02.2025 ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не притягувалась (нові матеріали адміністративних проваджень не оформлювались); копії військового квитка; рішення Червоноармійського районного суду Житомирської області від 11.12.2024 у справі 273/2122/24, в якому суд дійшов висновку про можливість накласти на особу, який є діючим військовослужбовцем Збройних Сил України, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, адміністративного стягнення у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами.

Заслухавши пояснення захисника, дослідивши матеріали справи, відеозапис з боді-камери патрульних поліцейських, суд дійшов такого висновку.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Згідно з п. 1.1 Правил дорожнього руху України вони, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до п. 1.9 Правил дорожнього руху України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язанні знати і неухильно дотримуватися вимог цього закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктом 2.5 ПДР України передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, окрім визнання нею своєї вини, також підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №112220 від 14.08.2024; постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕНА №2833895 від 14.08.2024, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП (керуючи транспортним засобом, не виконала вимогу дорожнього знаку 1.3 - перетнула подвійну суцільну лінію); актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; направленням на огляд водія транспортного засобу до КНП «ОМСЦ» ЖОР з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; рапортом поліцейського; відеозаписом з боді-камери патрульних поліцейських.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, що виразилось у відмові особи, яка керує транспортним засобом, пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння, доведена повністю.

При призначенні адміністративного стягнення ОСОБА_1 , суд враховує характер скоєного правопорушення та особу винної, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення.

Обставинами, які пом`якшують відповідальність за адміністративні правопорушення, відповідно до ч.1 ст. 34 КУпАП, суд визнає щире розкаяння винної, а також на підставі ч. 2 цієї статті наявність на утриманні дитини з інвалідністю та вступ ОСОБА_1 до лав ЗСУ в період воєнного стану і проходження служби.

Обставин, які обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, відповідно до ст. 35 КУпАП, судом не встановлено.

Вирішуючи клопотання захисника щодо не призначення ОСОБА_1 додаткового стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, яке передбачене у санкції ч.1 ст.130 КУпАП, як обов`язкове, суд дійшов такого висновку.

Чинним КУпАП не передбачено можливості не призначення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, додаткового стягнення, визначеного санкцією статті КУпАП як обов`язкове.

А тому, вирішуючи питання щодо наявності підстав для прийняття такого рішення суд вважає за необхідне дослідити та встановити наступні обставини:

1.Чи існують будь-які правові норми в законодавстві України, які б дозволяли в окремих випадках не призначати додаткові покарання (накладати додаткові стягнення, застосовувати додаткову санкцію), які визначені законом як обов`язкові;

2.Чи існує відповідна судова практика, зокрема, судів вищої інстанції, саме у справах про адміністративні правопорушення;

3.За наявності позитивних відповідей на два попередні пункти - чи наявні в справі, яка розглядається, конкретні обставини, які б стали підставою не застосовувати обов`язкове додаткове стягнення.

Зі змісту КУпАП вбачається, що норми зазначеного кодифікованого нормативно-правового акту тісно переплітаються з нормами КК України. Про вказане, у тому числі, свідчить ч.4 ст.2 КУпАП, якою передбачено, що зміни до законодавства України про адміністративні правопорушення можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та інших законів України, що встановлюють адміністративну відповідальність, та/або до законодавства України про кримінальну відповідальність, та/або до кримінального процесуального законодавства України.

Законом України від 16.02.2021 № 1231-ІХ Кримінальний кодекс України доповнено статтею ст.286-1 КК України (порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами в стані сп`яніння), яка, в порівнянні з адміністративним правопорушенням, передбаченим ч.1 ст.130 КУпАП, має підвищену суспільну небезпеку. Санкція частини першої указаної статті, як і ч. 1 ст. 130 КУпАП, передбачає обов`язкове додаткове покарання/стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк.

При цьому, доповнюючи КК України статтею 286-1, законодавець одночасно вніс зміни в низку інших статей КК України, зокрема, ст.ст. 45, 46, 47, 48, 75, які забороняють звільняти особу від кримінальної відповідальності та від покарання з наведених у вказаних статтях підстав у разі вчинення зазначеного кримінального правопорушення.

Разом з тим, в ст.69 КК України, яка передбачає можливість призначати більш м`яке основне покарання, ніж передбачено законом, а також не призначати додаткове покарання, яке визначене, як обов`язкове, зміни не внесено.

А тому за діючим законодавством до особи, яка скоїть кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286-1 КК України, з урахуванням особи винного, обставин справи, наявності обставин, що пом`якшують покарання, додаткове покарання у виді позбавлення керувати транспортними засобами суд може не застосувати (на підставі ч.2 ст. 69 КК України), тоді як за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, особа в будь-якому випадку повинна бути позбавлена права керування транспортними засобами на 1 рік, тобто бути піддана обов`язковому додатковому абсолютно-визначеному стягненню (при цьому основне стягнення за вказаною частиною ст. 130 КУпАП також є абсолютно-визначеним).

Указане не узгоджується з принципами індивідуалізації юридичної відповідальності, пропорційності та справедливості.

В п.2.2 Рішення від 15.06.2022 року № 4-р(II)/2022 Конституційний Суд України, розглядаючи питання притягнення осіб до адміністративної відповідальності, зазначив, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

В п.3 цього ж Рішення, Конституційний Суд України вказав, що за ч.2 ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Отже, установлення в актах публічного законодавства абсолютно визначених та (або) безальтернативних санкцій має збалансовано поєднуватись із наданням суб`єкту накладення адміністративного стягнення дискреції в питанні визначення виду та розміру стягнення з урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики особи, винної у вчиненні правопорушення, можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.

Як вже зазначалось, КУпАП не містить норми, яка б передбачала можливість призначення більш м`якого стягнення, ніж передбачено законом, або можливості незастосування обов`язкового додаткового стягнення, однак, враховуючи вищенаведене, а також вимоги ст.ст. 8, 61 Конституції України, суд вважає за можливе застосувати принципи(загальні засади), закладені в Кримінальному кодексі України щодо призначення покарання, у тому числі, призначення/не призначення обов`язкового додаткового покарання при вирішенні питання щодо накладення/не накладення додаткового стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Щодо наявності судової практики: відповідно до ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Разом з тим, відповідно до ч. 10 ст. 294 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення постанови судів апеляційної інстанції є остаточними та оскарженню в касаційному порядку не підлягають, тому суд вважає за необхідне звернутися до практики судів апеляційної інстанції при вирішенні порушеного питання у вказаній справі.

З Єдиного держаного реєстру судових рішень вбачається, що суди апеляційної інстанції в окремих випадках не застосовують додаткове стягнення при притягненні осіб до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП (постанова Київського апеляційного суду від 19.06.2024 справа №362/898/24, Харківського апеляційного суду від 23.10.2024 справа №638/4426/24, від 05.02.2025 справа №635/4391/24 тощо).

Щодо наявності обставин, які є підставою не застосовувати обов`язкове додаткове стягнення саме в цій справі: суд враховує, що ОСОБА_1 , будучи жінкою, за власною ініціативою 12.06.2023 вступила до лав Збройних Сил України, проходить військову службу у складі Десантно-штурмових військ, на даний час, на посаді старшого водія кулеметника, її обов`язки безпосередньо пов`язані з необхідністю керування транспортними засобами; має на утриманні неповнолітнього сина дитину з інвалідністю, вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнала, розкаюється у вчиненому, за час розгляду справи в суді до адміністративної відповідальності не притягувалась (нові адміністративні матеріали, у тому числі, за ст. 130 КУпАП, щодо неї не складались).

Також, суд бере до уваги клопотання командира військової частини, в якій проходить службу ОСОБА_1 , з проханням не позбавляти останню права керування транспортними засобами з огляду на нагальність і необхідність виконання завдань та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії, а також наявності у ОСОБА_1 досвіду та вмінь, необхідних для виконання поставлених завдань.

Враховуючи наведене, беручи до уваги наявність обставин, що пом`якшують відповідальність, відсутність обставин, що обтяжують відповідальність, особу правопорушника, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП адміністративне стягнення у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами.

Саме таке стягнення, на думку суду, буде необхідним і достатнім для досягнення визначеної у ст.23 КУпАП мети адміністративного стягнення.

На підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» ОСОБА_1 підлягає звільненню від сплати судового збору. Керуючись ст.ст. 8, 61 Конституції України, ст.ст. 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення -

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та піддати адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень без позбавлення права керування транспортними засобами.

Реквізити для сплати штрафу: отримувач коштів: ГУК у Житомир обл./Житомирська обл.; Код отримувача:37976485; Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); Рахунок отримувача:UA0006001; Код класифікації доходів бюджету: 21081300; Найменування коду класифікації доходів бюджету: Адміністративні штрафи у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що відповідно до частини 1 статті 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніше як через 15 (п`ятнадцять) днів з дня вручення їй копії постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 308 КУпАП, у разі несплати правопорушником штрафу у строк, встановлений ч.1 ст. 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника. У порядку примусового виконання про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Роман ЧОРНІЙ