Справа № 489/666/25
Провадження № 3/489/601/25
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Постанова

іменем України

25 лютого 2025 року місто Миколаїв

Суддя Ленінського районного суду міста Миколаєва Гриненко Михайло Вікторович, розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , військовослужбовця, перебуваючого на посаді командира взводу технічного забезпечення роти матеріально-технічного забезпечення ВЧ НОМЕР_2 , згідно з протоколом проживаючого по АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП,

встановив:

Протоколом про адміністративне правопорушення № 5 від 28.01.2025 ОСОБА_1 інкримінується, що з 06.12.2024 до 09.12.2024 на території ВЧ НОМЕР_2 (дислокується в АДРЕСА_2 ) він, будучи військовою службовою особою - командиром взводу технічного забезпечення роти матеріально-технічного забезпечення ВЧ НОМЕР_2 та уповноваженою особою із закупівель військової частини НОМЕР_2 , в порушення вимог статей 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Закону України «Про публічні закупівлі», п. 49 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічну закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою КМУ від 12.10.2022 № 1179 (далі - Особливості), службових обов`язків (наказу, положення), недбало ставлячись до військової служби, допустив укладення ВЧ НОМЕР_3 договору про закупівлю товарів від 09.12.2024 № 61 з ТОВ «Автошини-Прозоро» з порушенням строків, не обґрунтував необхідність продовження строку укладення вказаного договору та не опублікував вказану інформацію в електронній системі закупівель, чим вчинив недбале ставлення військової службової особи до військової служби в умовах особливого періоду.

Крім того, протоколом про адміністративне правопорушення №4 від 28.01.2025 ОСОБА_1 інкримінується, що у період з 19.12.2024 до часу складення протоколу (28.01.2025), на території ВЧ НОМЕР_2 (дислокується в АДРЕСА_2 ) він, будучи військовою службовою особою командиром взводу технічного забезпечення роти матеріально-технічного забезпечення ВЧ НОМЕР_2 та уповноваженою особою із закупівель військової частини НОМЕР_2 , в порушення вимог статей 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 8, 22, 23 Закону України «Про публічні закупівлі», пунктів 43, 44 Особливостей, службових обов`язків (наказу, положення), не вжив заходів для усунення порушень, виявлених Управлінням Південного офісу Держаудитслужби в Миколаївській області, не припинив, згідно з висновком Держаудитслужби зобов`язання ВЧ НОМЕР_2 за договором поставки від 12.11.2024 №41, укладеним з ТОВ «Портал Арена», не вжив заходів щодо оскарження висновку моніторингу Держаудитслужби у суді та не оприлюднив через електронну систему закупівель відповідну інформацію, чим вчинив недбале ставлення військової службової особи до військової служби в умовах особливого періоду.

Відповідно до положень ст. 36 КУпАП, при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Оскільки особа притягається до адміністративної відповідальності за кілька адміністративних правопорушень, справи про які перебувають на розгляді одного судді, тому з метою своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин правопорушень є доцільним провести одночасний розгляд вказаних справ, об`єднавши їх в одне провадження.

ОСОБА_1 при розгляді справи в суді пояснив, що дійсно є військовослужбовцем та перебуває на посаді командира взводу технічного забезпечення роти матеріально-технічного забезпечення ВЧ НОМЕР_2 . Крім того, окремим наказом начальника ВЧ НОМЕР_2 на нього додатково призначений уповноваженою особою із закупівель військової частини НОМЕР_2 , виконання повноважень якої не належить до обов`язків військової служби за його безпосередньою військовою посадою.

Прокурор в судовому засіданні зазначив про те, що інкриміновані ОСОБА_1 протоколами діяння полягали у порушенні вимог ним як уповноваженою особою із закупівель військової частини НОМЕР_2 вимог законодавства про закупівлі, однак такі дії підлягають кваліфікації саме за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Вислухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи (протоколи про адміністративне правопорушення; пояснення ОСОБА_1 ; світлокопію військового квитка на ім`я ОСОБА_1 ; світлокопію паспорту громадянина України на ім`я ОСОБА_1 ; копію витягу з наказу від 29.02.2024 №61; копію наказу від 16.11.2024 №238; копію Положення про уповноважену особу із закупівель військової частини НОМЕР_2 ; роздруківку з сайту «Prozorro»; оголошення про проведення спрощеної/допорогової закупівлі UA-2024-11-07-012952-а; повідомлення про намір укласти договір про закупівлю UA-2024-11-07-012952-а; світлокопію договору поставки № 61 від 09.12.2024 з додатком № 1; світлокопію додаткової угоди №1 до договору № 61 від 09.12.2024; запит Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону від 22.01.2025 №15/2-418ВИХ-25; пояснення ОСОБА_1 щодо закупівлі ВЧ НОМЕР_2 лоту UA-2024-10-22-008589-а від 22.10.2024; копію розрахунків, які обґрунтовують зміни показників видатків бюджету за бюджетною програмою (підпрограмою); обґрунтування завдання, проекту, робіт з інформатизації Національної програми інформатизації; запит Управління Південного офісу Держаудитслужби в Миколаївській області №151431-17/59-2025 від 08.01.2025; роздруківку із сайту «Prozorro» щодо тендерної пропозиції ДК 021:2015:30210000-4: Машини для обробки даних (апаратна частина); оголошення про проведення відкритих торгів UA-2024-10-22-008589-а від 22.10.2024; копія висновку про результати моніторингу процедури закупівлі № UA-2024-10-22-008589-а; протоколи рішення уповноваженої особи ВЧ А4656 №54-01.11 від 01.11.2024, №55-01.11 від 01.11.2024, №53-01.11 від 01.11.2024, №52-30.10 від 30.10.2024, № 52а-01.11 від 01.11.2024; перелік документів та/або інформації, які подаються учасником процедури закупівлі у складі тендерної пропозиції; копію договору поставки № 41 від 12.11.2024 додатком № 1; копію додаткової угоди №1 до договору № 41 від 12.11.2024; копію специфікації на поставку від 15.11.2024; звіт про виконання договору про закупівлю UA-2024-10-22-008589-а), суддя дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з вимогами статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статей 251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

Системний аналіз положень ч. 2 ст. 172-15 КУпАП України, відповідальність за якою поширюється на невизначене коло осіб та передбачає накладення суворого стягнення у виді штрафу від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешту, дозволяє дійти до висновку, що за своєю суттю це є кримінальним порушенням/обвинуваченням.

При цьому, кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, що визначено ч. 2 ст. 6 Конвенції.

Відповідно до ст. 9 КУПАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Згідно зі ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до ст. 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

З протоколів про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 інкримінується укладення договору про закупівлі товарів з порушенням строків, а також невжиття заходів для усунення виявлених Держаудитслужбою порушень під час проведення процедури закупівлі, неприпинення зобов`язання військової частини за договором поставки, не вжиття заходів щодо оскарження висновку Держаудитслужби та не оприлюднення через електронну систему закупівель відповідної інформації, тобто особі інкримінується вчинення діянь, пов`язаних із порушенням законодавства про закупівлі.

Поряд з тим, посадовою особою, яка склала протоколи відносно ОСОБА_1 , дії останнього кваліфіковані за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, яка передбачає відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, полягає у невиконанні або неналежному виконанні військовою службовою особою своїх військових службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них. Зокрема, при службовій недбалості за наявності об`єктивної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби, військова службова особа безвідповідально, неякісно ставиться до виконання своїх військових обов`язків, у зв`язку з чим виконує їх неналежним чином або взагалі не виконує.

Натомість суб`єктом вказаного правопорушення завжди є військова службова особа, яка безпосередньо виконує свої військові службові обов`язки.

Із Преамбули Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» слідує, що цей Закон здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Також згідно з п. 3 Загальних положень Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут), військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України.

За такого, системний аналіз вказаних положень законодавства свідчить про те, що військовою службою (недбале ставлення до якої є необхідним для кваліфікації за ст. 172-15 КУпАП) є не будь-яке діяння, яке здійснюється обов`язково військовою службовою особою, а лише діяльність особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб, пов`язаній із обороною України та її захистом.

Проте, протоколи про адміністративне правопорушення, складені відносно ОСОБА_1 , не містять зазначення даних, які вказують на наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого саме ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, оскільки не зазначено обставин, які б свідчили про його службову недбалість, які дії, що належать до військової служби, він зобов`язаний був вчинити та у який спосіб, невиконання яких ставиться йому у провину з кваліфікацією саме за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Натомість, інкриміновані протоколами ОСОБА_1 діяння у вигляді укладення договору про закупівлі товарів з порушенням строків, а також невжиття заходів для усунення виявлених Держаудитслужбою порушень під час проведення процедури закупівлі, неприпинення зобов`язання військової частини за договором поставки, не вжиття заходів щодо оскарження висновку Держаудитслужби та не оприлюднення через електронну систему закупівель відповідної інформації, не належать до обов`язків військової служби, а пов`язані із порушенням законодавства про закупівлі.

На підтвердження вказаних висновків судді про наявність в діяннях ОСОБА_1 ознак порушення саме законодавства про закупівлі, а не недбалого ставлення до військової служби, є той факт, що останній виконував обов`язки уповноваженої особи із закупівель не в силу безпосереднього зайняття ним посади військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 командира технічного забезпечення роти матеріально-технічного забезпечення, а він був призначений уповноваженою особою із закупівель окремим наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 16.11.2024 № 238 та наділений обов`язками уповноваженої особи у порядку, передбаченому п. 1 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про публічні закупівлі».

У свою чергу, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про публічні закупівлі», відповідальною за організацію та проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі є уповноважена особа, яка визначається або призначається замовником шляхом покладення на працівника (працівників) із штатної чисельності функцій уповноваженої особи як додаткової роботи з відповідною доплатою згідно із законодавством.

З преамбули Закону України «Про публічні закупівлі» вбачається, що цей Закон визначає правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад. Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Також згідно з п. 1.2 Положення про уповноважену особу із закупівель військової частини НОМЕР_2 , затвердженого наказом командира в/ч НОМЕР_2 від 16.11.2024 № 238 (далі - Положення), який безпосередньо визначає діяльність уповноваженої особи із закупівель в/ч НОМЕР_2 , уповноважена особа це службова (посадова) чи інша особа, яка є працівником замовника і визначена відповідальною за організацію та проведення процедур закупівель/спрощених закупівель згідно із Законом на підставі власного розпорядчого рішення замовника або трудового договору (контракту).

Із п. 2.1 Положення слідує, що уповноважена особа визначається або призначається замовником шляхом покладення на працівника (працівників) із штатної чисельності функцій уповноваженої особи як додаткової роботи з відповідною доплатою згідно із законодавством; шляхом уведення до штатного розпису окремої посади, на яку буде покладено обов`язки виконання функцій уповноваженої особи; шляхом укладення трудового договору (контракту) згідно із законодавством.

Крім того, згідно з п. 3.9 Положення, до основних завдань уповноваженої особи належать: планування закупівель та формування річного плану закупівель в електронній системі закупівель; проведення попередніх ринкових консультацій з метою аналізу ринку; здійснення вибору процедури закупівлі; проведення процедур закупівель/спрощених закупівель; забезпечення укладання рамкових угод; забезпечення рівних умов для всіх учасників, об`єктивний та чесний вибір переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі; забезпечення складання, затвердження та зберігання відповідних документів з питань публічних закупівель, визначених Законом; забезпечення оприлюднення в електронній системі закупівель інформації, необхідної для виконання вимог Закону; забезпечення надсилання в електронному вигляді до органу оскарження інформації, документів та матеріалів щодо проведення процедур закупівель у разі отримання запиту від органу оскарження; взаємодія з органами, що здійснюють контроль у сфері публічних закупівель під час виконання ними своїх функцій відповідно до законодавства; здійснення інших дій, передбачених Законом, трудовим договором (контрактом) або розпорядчим рішенням замовника.

Також відповідно до п. 4.2 Положення, уповноважена особа зобов`язана: дотримуватися законодавства у сфері публічних закупівель та цього Положення; організовувати та проводити процедури закупівель/спрощені закупівлі; забезпечувати рівні умови для всіх учасників процедур закупівель/спрощених закупівель, об`єктивний вибір переможця; у встановленому Законом порядку визначати переможців процедур закупівель/спрощених закупівель.

Крім того, з пунктів 43, 44, 49 Особливостей, порушення вимог яких інкримінується ОСОБА_1 , слідує, що ними передбачений не порядок проходження військовою службовою особою військової служби, а визначені дії замовника при виявленнні невідповідності в інформації та/або документах, що подані учасником процедури закупівлі у тендерній пропозиції та/або подання яких передбачалося тендерною документацією, підстави відхилення тендерної пропозиції, порядок прийняття рішення про намір укласти договір про закупівлю, визначення переможця процедури закупівлі, відхилення та розгляд наступної пропозиції відповідно до положень цих Особливостей та Закону України «Про публічні закупівлі».

Також зі змісту статей 8, 22, 23 Закону України «Про публічні закупівлі», порушення яких ставиться в провину особі, вбачається, що вони також не стосуються порядку проходження військової служби, а визначають порядок здійснення моніторингу процедур публічних закупівель, зміст тендерної документації, технічних специфікацій, маркування, сертифікатів, протоколів випробувань та інших засобів підтвердження відповідності.

Таким чином, комплексний аналіз зазначених положень нормативних актів свідчить про те, що правовий статус, загальні організаційні та процедурні засади діяльності уповноваженої особи із закупівель врегульовані та визначаються не законодавчими актами, що стосуються порядку проходження військової служби, а спеціальними нормативними актами, які визначають правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг, якими є, зокрема, Закон України «Про публічні закупівлі» та Особливості.

При цьому, суб`єктом правопорушення, пов`язаного з порушенням законодавства у сфері закупівель, в обов`язковому порядку має виступати не виключно військова службова особа, наявність якої є обов`язковою необхідною умовою правопорушення за ст. 172-15 КУпАП, а спеціальний суб`єкт уповноважена особа із закупівель, якою може бути будь-яка фізична особа, на яку покладено обов`язки уповноваженої особи із закупівель.

За такого, викладена у протоколах суть інкримінованих особі правопорушень не передбачена диспозицією ч. 2 ст. 72-15 КУпАП.

При цьому, інкримінування прокурором особі порушення при виконанні додатково покладених на неї обов`язків уповноваженої особи із закупівель також вимог статей 9, 11, 16 Статуту, жодним чином не свідчить про наявність в діях такої особи ознак адміністративного правопорушення, передбаченого диспозицією ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, оскільки, по-перше, прокурором зроблені посилання на вказані норми формально без відповідного обґрунтування на фактичні обставини інкримінованого особі діяння.

По-друге, вказані норми Статуту містять посилання на загальні обов`язки військовослужбовців щодо необхідності дотримуватися Конституції та інших нормативних актів, та виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Натомість, ОСОБА_1 інкримінується порушення обов`язків уповноваженої особи із закупівель, які були йому доручені не за безпосередньою військовою посадою - командира взводу технічного забезпечення роти матеріально-технічного забезпечення ВЧ НОМЕР_2 , а були окремо додатково покладені на нього наказом командира військової частини від 16.11.2024 № 238.

По-третє, як проаналізовано вище, інкриміноване протоколом особі порушення окремо покладених на неї наказом командира обов`язків уповноваженої особи із закупівель не належить до обов`язків військової служби та за її посадою зокрема, а відноситься до діяльності у сфері законодавства про закупівлі.

У свою чергу, у випадку порушення відповідними уповноваженими особами законодавства про закупівлі передбачена адміністративна відповідальність за ст. 164-14 КУпАП, тобто окремою спеціальною нормою.

За такого, недбале ставлення військової службової особи до військової служби та порушення законодавства про закупівлі є окремими складами правопорушень, які знаходяться в окремих главах КУпАП - глава 12 «Адміністративні правопорушення в галузі торгівлі, громадського харчування, сфері послуг, в галузі фінансів і підприємницької діяльності (ст. 164-14) та глава 13-Б «Військові адміністративні правопорушення» (ст. 172-15), і тому підлягають окремій кваліфікації залежно від суті інкримінованого особі діяння.

Відповідно до статей 254, 256 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою. У протоколі про адміністративне правопорушення, серед іншого, зазначаються: дата і місце його складення, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

Системний аналіз вказаних норм свідчить про те, що у випадку вчинення особою адміністративного правопорушення складається протокол про адміністративне правопорушення, в якому в обов`язковому порядку зазначаються відомості про таку особу, дата і місце його складення, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; з метою забезпечення права особи знати суть пред`явленого обвинувачення, щоб мати змогу захищатися від нього. А тому предмет судового розгляду обмежений обставинами, які вказані у протоколі про адміністративне правопорушення та які визначають його суть. Суддя, при цьому, при розгляді протоколу не в праві виходити за межі викладених в ньому обставин, зокрема в частині кваліфікації інкримінованого особі правопорушення.

Виходячи із суті інкримінованих протоколом ОСОБА_1 діянь, що полягали у порушенні законодавства про закупівлі, останні не містять ознак правопорушення, передбаченого диспозицією ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

При цьому, викладення інших обставин адміністративного правопорушення, передбаченого диспозицією ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, вчинення якого інкримінується особі, протоколи про адміністративне правопорушення не містять, що позбавляє суддю можливості встановити в її діях склад даного правопорушення.

Таким чином, встановлені при розгляді справи обставини вказують на те, що викладена у протоколах про адміністративне правопорушення, які є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, суть інкримінованого особі діяння, не може бути підставою для притягнення її до адміністративної відповідальності, оскільки не передбачена диспозицією статті, за якою складені протоколи.

Згідно з усталеною судовою практикою ЄСПЛ (рішення від 30 травня 2013 року у справі «Малофєєва проти Росії» (Malofeyeva v. Russia), заява № 36673/04); рішення від 20 вересня 2016 року у справі «Карелін проти Росії»(Karelin v. Russia), заява № 926/08) у випадку, «коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

За такого, суддя позбавлений можливості виходити за межі пред`явленого особі звинувачення, зокрема змінювати правову кваліфікацію інкримінованих їй діянь, а також відшуковувати докази на підтвердження факту існування в діянні особи нового правопорушення, оскільки внаслідок цього перебере на себе функцію сторони обвинувачення, й таким чином буде порушено право особи на захист, що є неприпустимим, виходячи з прецендентної практики ЄСПЛ, яка є обов`язковою для судів України згідно з положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Відповідно до положень ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведення винуватості особи тлумачаться на її користь.

Із пункту 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» вбачається, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Суддя зазначає, що при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою необхідно керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), що передбачають: "ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи".

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і обвинувачений є винним у його вчиненні. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення.

Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, дослідивши усі обставини справи в їх сукупності та оцінюючи зібрані у справі докази, суддя вважає, що матеріалами справи не доведено наявність в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу інкримінованого адміністративного правопорушення поза розумним сумнівом, а викладені в протоколах обставини вчинених діянь не підтверджені належними та допустимими доказами та не тягнуть настання адміністративної відповідальності.

Зазначене є підставою для закриття провадження у зв`язку з недоведеністю належними доказами складу адміністративного правопорушення, оскільки до протоколів не додано доказів вчинення правопорушень, що не дає змоги встановити винуватість особи в інкримінованих їй діяннях, у зв`язку з чим висновок особи, яка склала протокол, є необґрунтованим належним чином та суперечить чинним нормативним актам, внаслідок чого такий висновок носить суб`єктивний характер та не відповідає вимозі щодо його допустимості та достатності.

Керуючись статтями 36, 247, 252, 280, 283, 291, 294 КУпАП, суддя

постановив:

Справи про адміністративні правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП згідно з протоколами про адміністративне правопорушення № 5 від 28.01.2025 (справа №489/666/25, провадження №3/489/601/25) та № 4 від 28.01.2025 (справа №489/668/25, провадження №3/489/602/25) - об`єднати в одне провадження, присвоївши єдиний №489/666/25 (провадження №3/489/601/25).

Провадження у справі про адміністративні правопорушення за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова протягом десяти днів з дня її винесення може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Миколаєва.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя М.В. Гриненко