КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2025 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 379/1176/24

номер провадження: 33/824/623/2025

Суддя Київського апеляційного суду Верланов С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Грабар Марини Леонтіївни, подану в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Таращанського районного суду Київської області від 21 листопада 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Таращанського районного суду Київської області від 21 листопада 2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним увчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, 04 грудня 2024 року адвокат Грабар М.Л. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Таращанського районного суду Київської області від 21 листопада 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та закрити провадження у справі за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Одночасно з апеляційною скаргою адвокат Грабар М.Л. подала клопотання про поновлення пропущеного строк на апеляційне оскарження постанови судді Таращанського районного суду Київської області від 21 листопада 2024 року. Зазначає, що вказана постанова не була їй вручена в день постановлення, а була надіслана їй через електронний суд, зі змістом якої вона мала можливість ознайомитись лише 25 листопада 2024 року. Вважає вказану обставину пропуску строку поважною, оскільки час на виготовлення апеляційної скарги, збір доказів та її подання до суду вже був менший 10 днів.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відеозаписами з бодікамер поліцейських підтверджується, що ОСОБА_1 категорично не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, а навпаки неодноразово висловлював згоду на таке проходження, оскільки був впевнений у спростуванні такого його стану. Більш того, він не погоджувався з ознаками наркотичного сп`яніння, які були виявлені поліцейськими. Вказує, що з метою проходження огляду у медичному закладі він лише прохав працівників поліції забезпечити збереження його транспортного засобу «Лінхай» МБ-200 на період його відсутності, оскільки той заводиться від стартеру (зазначене підтверджується технічними характеристиками транспортного засобу) та цим може будь-хто скористатися із корисливою метою, привласнивши його. Проте, працівники поліції не сприяли у забезпеченні збереження його транспортного засобу та прохання водія ОСОБА_1 у забезпеченні належної схоронності його транспортного засобу, розцінили як відмову від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння. Вважає, що ситуація відмови ОСОБА_1 від проходження огляду у медичному закладі має ознаки, що створена штучно.

Вказує, що оскільки транспортний засіб має безключовий доступ, невеликого розміру та вагу (64 кг), тому немає сумніву в обґрунтованості побоювань водія залишити свій транспортний засіб без нагляду на відкритих неохоронюваних ділянках місцевості, що реально має підвищену віктимність, про що працівникам поліції відомо. Тому вважає, що в даному випадку працівники поліції діяли неправомірно, у порушення встановлених ст.ст.2, 18 Закону України «Про Національну поліцію» завдань і принципів, не забезпечивши збереження транспортного засобу, фактично спровокувавши водія ОСОБА_1 до відмови, у зв`язку з цим протокол про адміністративне правопорушення відносно нього складений незаконно. Ці обставини не були враховані суддею першої інстанції.

Звертає увагу, що у аналогічній справі про адміністративне правопорушення за №379/342/23, за аналогічних обставин суддя першої інстанції визнала такі дії працівників поліції неправомірними, що суперечать вимогам чинного законодавства, висновуючи, що працівник поліції фактично примусив його відмовитись від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, оскільки не забезпечив збереження транспортного засобу. Суддя дійшов висновку, що водій фактично не відмовлявся під проходження медичного огляду, а тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Вказує, що з матеріалів справи не вбачається, а на відео не зафіксована причина зупинкиОСОБА_1 працівниками поліції, що свідчить про відсутність належних і допустимих доказів факту порушення водієм Правил дорожнього руху (далі - ПДР). Тому вимоги працівника поліції до водія про пред`явлення документів на право керування та проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння, є неправомірними.

Зазначає, що з відеозаписів не вбачається у ОСОБА_1 наявність ознак наркотичного сп`яніння, а навпаки, він,не зважаючи на пізній час доби, вів себе адекватно, надавав чітко та послідовно відповіді на поставлені поліцейськими питання, порушень координації руху не виявляв, тремтіння рук не мав, вів себе спокійно та коректно. Крім того, він не заперечував щодо проїзду до медичного закладу для проведення огляду. Щодо звужених його зіниць, які не реагували на світло, то ця ознака була лише озвучена поліцейським. Проте жодним чином не зафіксована на боді-камеру та не відображена на відеозаписі, з якого слідує, що для перевірки зіниць водія на предмет виявлення ознак наркотичного сп`яніння, поліцейським було використано ліхтарик. При цьому, захисник звертає увагу суду, що природня реакція зіниць на світло ліхтаря - це звуження їх, і це неспростовний факт.

Вказує, що поліцейськими до протоколу не додано довідку про отримання (неотримання) особою за місцем її проживання посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Крім того, зазначає, що розгляд справи у суді першої інстанції було призначено на 09 год 40 хв. 21 листопада 2024 року. Проте того ранку, близько 09 год 00 хв., її було повідомлено про ДТП за участю автомобіля під керуванням її чоловіка. Внаслідок збігу таких обставин вона мала їхати на місце ДТП. Проте, не бажаючи зірвати засідання та ухилитися від виконання своїх зобов`язань, вона по дорозі до місця ДТП заїхала в суд для повідомлення про неможливість прийняття участі у справі за наведених обставин та вирішення питання про відкладення розгляду справи на інший час, що підтверджується записом із журналу обліку відвідувачів Таращанського районного суду Київської області. У зв`язку з тим, що судді ще не було на робочому місці, вона повідомила секретаря судового засідання про вказані обставини та попросила її повідомити судді причини неможливості її участі у справі й передати її прохання відкласти розгляд справи на пізніший час. Через неможливість гаяння часу, власну збентеженість та небажання затягувати розгляд справи через відкладення на інший день, вона письмового клопотання про відкладення справи не подавала. Близько опівдня секретар судді повідомила їй, що суддя має намір справу розглянути 21 листопада 2024 року, а тому їй слід подати письмові пояснення у справі, що вона обумовилась зробити ближче до 15 год 00 хв. Однак коли нею було подано письмове клопотання з додатками, то суддею було озвучено їй, що справа була призначена на 09 год 40 хв. 21 листопада 2024 року і її не було в зазначений час. Таким чином, внаслідок вищезазначених обставин було порушено право особи (водія) на справедливий та ефективний розгляд його справи безстороннім судом.

В судове засідання особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Грабар М.Л. не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені апеляційним судом завчасно, що підтверджується звітом про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду.

14 лютого 2025 року від адвоката Грабар М.Л. через електронний кабінет надійшло клопотання, в якому вона просить розгляд апеляційної скарги здійснювати без її участі та ОСОБА_1 , у зв`язку з неможливістю з`явитися у судове засідання. Доводи, викладені у апеляційній скарзі підтримала та просила задовольнити.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Грабар М.Л.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи клопотання та апеляційної скарги, вважаю, що задоволенню підлягає лише клопотання захисника про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Таращанського районного суду Київської області від 21 листопада 2024 року у справі щодо ОСОБА_1 , оскільки наведені в ньому обставини та надані захисником докази дозволяють зробити висновок про те, що цей строк було пропущено з поважних причин.

Згідно з ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ч.1 ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що 21 листопада 2024 року розгляд справи проведено за відсутності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Гарбар М.Л.

В обгрунтування поважності пропуску строку на апеляційне оскарження постанови судді Таращанського районного суду Київської області від 12 листопада 2024 року адвокат Гарбар М.Л. вказала що отримала її текст лише 25 листопада 2024 року. При цьому, не змогла отримати її копію в день винесення, оскільки була відсутня в судовому засіданні у зв`язку з тим, що її було повідомлено про ДТП за участю автомобіля під керуванням її чоловіка. Проте, не бажаючи зірвати засідання та ухилитися від виконання своїх зобов`язань, як захисник, по дорозі до місця ДТП, вона заїхала в суд для повідомлення судді про неможливість прийняття участі у справі за наведених вище обставин та вирішення питання про відкладення розгляду справи на інший час, що підтверджується записом із журналу обліку відвідувачів Таращанського районного суду Київської області.

На підтвердження вказаних вище обставин адвокат Гарбар М.Л. надала суду апеляційної інстанції такі документи: копію листа начальника Територіального управління Служби судової охорони у місті Києві та Київської області Андрія Мормоля, з якого вбачається, що у журналі обліку відвідувачів Таращанського районного суду Київської області міститься інформація про відвідування адвокатом Гарбар М.Л. 21 листопада 2024 року о 09 год 00 хв. приміщення суду (а.с.54); фотокопію протоколу про адміністративне правопорушення та схеми місця ДТП, яка сталася 21 листопада 2024 року о 08 год 46 хв., учасником якого, зокрема, був Гарбар Руслан Анатолійович (а.с.56); копію свідоцтва про шлюб від 21 липня 2007 року (а.с.57).

Відповідно до ч.1 ст.285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

З матеріалів справи вбачається, що копію постанови судді Таращанського районного суду Київської області від 21 листопада 2024 року було направлено до електронного кабінету адвоката Гарбар М.Л. 25 листопада 2024 року, що підтверджується відповідною довідкою про доставку електронного документу (а.с.43).

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 або його захисник отримали копію постанови судді Таращанського районного суду Київської області від 21 листопада 2024 року раніше ніж 25 листопада 2024 року.

04 грудня 2024 року, тобто протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, адвокат Гарбар М.Л. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на постанову судді Таращанського районного суду Київської області від 21 листопада 2024 року.

За змістом п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п.1 ст.6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) п.1 ст.6 Конвенції не вимагає від держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Разом з тим там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у ст.6 Конвенції, повинні відповідати, зокрема, забезпеченню ефективного доступу до цих судів для того, щоб учасники судового процесу могли отримати рішення, яке стосується їх «цивільних прав та обов`язків» (Рішення ЄСПЛ у справі «Гоффман проти Німеччини» («Hoffmann v. Germany») від 11 жовтня 2001 року, пункт 65; Рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» («Cudla v. Poland») від 26 жовтня 2000 року).

Однією з основних засад судочинства відповідно до пункту 8 ч.3 ст.129 Конституції України є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Згідно з приписами ст.289 КУпАП, в разі пропуску строку на оскарження постанови суду з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом, правомочним розглядати скаргу.

З урахуванням наведеного вище, апеляційний суд приходить до висновку, що наведені адвокатом Гарбар М.Л. у клопотанні доводи про поважність причин пропуску строку на оскарження постанови судді є обґрунтованими, а тому пропущений строк на оскарження постанови судді Таращанського районного суду Київської області від 21 листопада 2024 року підлягає поновленню.

Щодо доводів апеляційної скарги про скасування постанови судді Таращанського районного суду Київської області від 21 листопада 2024 року та закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, то вони не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також іншими документами.

Згідно з положеннями ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання, зокрема, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що суддя першої інстанції при розгляді справи вказані вимоги закону виконав.

Диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність не лише особи, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, а й тієї особи, яка керує транспортним засобом, але відмовилась від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до пункту 2.5 ПДР встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже відмова особи від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є самостійною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Висновок судді першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у зв`язку з його відмовою від проходження в установленому законом порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, підтверджений сукупністю зібраних та належним чином перевірених в судовому засіданні доказів та є правильним.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується даними, які містять:

протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 893209 від 10 вересня 2024 року, згідно з яким встановлено, що 09 вересня 2024 року о 23 год 54 хв. в місті Тараща Білоцерківського району Київської області по вул. Піонерська, 14, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «Лінхай МБ200», без номерних знаків, з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, звужені зіниці, які не реагують на світло. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в найближчому медичному закладі в установленому законодавством порядку у лікаря - нарколога категорично відмовився. Чим порушив вимоги пункту 2.5 ПДР, за що передбачені відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.1);

копія постанови про накладення адміністративного правопорушення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3017589 від 10 вересня 2024 року, зі змісту якої слідує, що 10 вересня 2024 року о 00 год 52 хв. в місті Тараща по вул. Піонерська, 14, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, тобто не мав права керувати транспортним засобом. Чим порушив пункт 2.1 а) ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.2 ст.126 КУпАП (а.с.3);

письмове направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 10 вересня 2024 року, з якого слідує, що за результатом огляду, проведеного поліцейським, у ОСОБА_1 виявлено ознаки сп`яніння: виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, звужені зіниці, які не реагують на світло (а.с.4);

акт огляду на стан наркотичного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому зазначено, що огляд проведений у зв`язку з виявленими ознаками: виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, звужені зіниці, які не реагують на світло. Результат огляду на стан сп`яніння: не проводився (а.с.5);

диск з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського №476755 від 10 вересня 2024 року (а.с.8).

У рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року, які з урахуванням положень ст.ст.8, 9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, ЄСПЛ неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 893209 від 10 вересня 2024 року вбачається, що ОСОБА_1 були роз`яснені права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП. Вказаний протокол підписаний поліцейським, який його склав, та містить помітку, що ОСОБА_1 від підпису відмовився згідно зі ст.63 Конституції України.

Обставини щодо роз`яснення працівниками поліції ОСОБА_1 його прав, передбачених ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, та наслідки його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, також підтверджуються відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

З переглянутого судом апеляційної інстанції відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що 09 вересня 2024 року о 23 год 53 хв. в місті Тараща Білоцерківського району Київської області по вул. Піонерська, 14, працівники патрульної поліції наздогнали та зупинили транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , у якого працівниками поліції було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння. Тому працівниками поліції пропонувалося ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у лікаря-нарколога, на що він спочатку погодився, але з умовою доставлення його транспортного засобу до двору. Працівниками поліції повідомлено, що ОСОБА_1 транспортний засіб відігнати не може, оскільки він відсторонений від керування транспортним засобом, у зв`язку з виявленими у нього ознаками наркотичного сп`яніння. ОСОБА_1 було запропоновано залишити транспортний засіб на місці зупинки або ж відкотити його на обочину. При цьому, працівником поліції було роз`яснено ОСОБА_1 про те, що у зв`язку з виявленими ознаками наркотичного сп`яніння працівники поліції обмежені в часі на доставлення особи на огляд до найближчого медичного закладу. В подальшому ОСОБА_1 повідомляв, що не покине транспортний засіб на місці зупинки, на що працівником поліції повторно було роз`яснено, що ОСОБА_1 має право пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку у найближчому медичному закладі у лікаря - нарколога або ж відмовитися від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. При цьому ОСОБА_1 попереджено, що у разу відмови від проходження огляду передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП. ОСОБА_1 повідомив, що не залишить транспортний засіб та сказав щоб працівники поліції складали щодо нього протокол (00 год 02 хв.). У подальшому, працівник поліції ще раз запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку у найближчому медичному закладі, на що він відповів категоричною відмовою (00 год 04 хв.).

Вказаний вище відеозапис, є передбаченим ст.251 КУпАП належним засобом доказування, який був оцінений судом у сукупності й логічному взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами та є достатнім для висновку у поза розумний сумнів, що 09 вересня 2024 року о 23 год 54 хв. в місті Тараща Білоцерківського району Київської області по вул. Піонерська, 14, ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння й від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився.

Таким чином, висновок судді першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є правильним і таким, що ґрунтується на матеріалах справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що з матеріалів справи не вбачається та на відеозаписі не зафіксовано причину зупинкиОСОБА_1 працівниками поліції, а тому захисник вважає, що вимоги поліцейського про пред`явлення водієм документів на право керування та про проходження ним медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, є неправомірними, суд апеляційної інстанції відхиляє як необґрунтовані з таких підстав.

Диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, не лише особи, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, а й тієї особи, яка керує транспортним засобом, але відмовилась від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та не залежить від законності зупинки чи перевірки документів водія працівниками поліції.

Отже, обставини законності зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 працівниками поліції жодним чином не впливають на доведеність факту наявності в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - відмова від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що у випадку незгоди з діями працівників поліції щодо законності зупинки, ОСОБА_1 не позбавлений права оскаржити їх дії у встановленому законом порядку.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що у аналогічній справі про адміністративне правопорушення за №379/342/23, за аналогічних обставин суддя першої інстанції визнала такі дії працівників поліції неправомірними, що суперечать вимогам чинного законодавства, висновуючи, що працівник поліції фактично примусив ОСОБА_1 відмовитись від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, оскільки не забезпечив збереження транспортного засобу, а тому суддя дійшов висновку, що водій фактично не відмовлявся під проходження медичного огляду, у зв`язку з чим в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, апеляційний суд не приймає до уваги, виходячи з такого.

Суд апеляційної інстанції враховує, що ні нормами КУпАП, ні нормами Закону України «Про судоустрій і статус суддів», не передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах судів першої чи апеляційної інстанції, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Оцінюючи заперечення ОСОБА_1 щодо небажання залишити транспортний засіб, суд апеляційної інстанції виходить із того, що ст.130 КУпАП та Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735 (далі - Інструкція №1452/735), не містять виключень, які б дозволяли водію відмовитися від проходження огляду на стан сп`яніння за наявності підстав для проведення такого огляду, а тому відмова від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння за будь-яких обставин тягне за собою складання протоколу про адміністративне правопорушення. Більше того, переглянутий в судовому засіданні відеозапис з нагрудних камер працівників патрульної поліції доводить, що відмова ОСОБА_1 від проходження огляду для визначення стану наркотичного сп`яніння була усвідомленою.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» («O'Halloran and Francis v. the United Kingdom») від 02 червня 2007 року, ЄСПЛ у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що з відеозаписів не вбачається у ОСОБА_1 наявність ознак наркотичного сп`яніння, а навпаки, він, не зважаючи на пізній час доби, вів себе адекватно, надавав чітко та послідовно відповіді на поставлені поліцейськими питання, порушень координації руху не виявляв, тремтіння рук не мав, вів себе спокійно та коректно,не заслуговують на увагу, виходячи такого.

Відповідно до пункту 2 розділу І Інструкції №1452/735 визначено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Саме ці дискреційні повноваження поліцейського дають йому право самостійно визначати наявність чи відсутність підстав для проведення огляду водія на стан сп`яніння і не визначають часових рамок для виявлення таких ознак.

Інших переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки судді першої інстанції в оскаржуваній постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, захисником не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що суддею першої інстанції прийняте законне і обґрунтоване судове рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що обраний суддею першої інстанції ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн 00 коп., з позбавленням його права керування транспортними засобами строком на один рік, відповідає обставинам справи та вимогам ст.ст.23, 33 КУпАП. Крім того, санкцією ч.1 ст.130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова судді Таращанського районного суду Київської області від 12 листопада 2024 року є законною та обґрунтованою, а тому апеляційна скарга адвоката Грабар М.Л., подана в інтересах ОСОБА_1 , підлягає залишенню без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

Поновити адвокату Грабар Марині Леонтіївні, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Таращанського районного суду Київської області від 12 листопада 2024 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу адвоката Грабар Марини Леонтіївни, подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Таращанського районного суду Київської області від 12 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду С.М.Верланов