Дата документу 26.02.2025
Справа № 334/787/25
Провадження № 3/334/564/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року м. Запоріжжя

Суддя Ленінського районного суду м. Запоріжжя Новікова Наталія Валеріївна, розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1

за ч.4 ст.156 КУпАП,

встановила:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 004688 24.01.2025 року о 12 год. 48 хв. ОСОБА_1 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , у кіоску « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ФОП « ОСОБА_2 » на робочому місці здійснила продаж тютюнових виробів без марок акцизного податку марки «Прима», чим порушила вимоги ч.9 ст.65 ЗУ «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, алкогольних виробів та тютюнових виробів та пального», та ч.2 ст.226 ПКУ, чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 156 КУпАП.

В судові засідання 13.02.2025 р. та 26.02.2025 р. ОСОБА_1 не з`явилася, була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Клопотань про відкладення не надходило.

Розглянувши протокол та додані до нього матеріали, суддя дійшла наступних висновків.

Так, відповідно до положень Глави 19 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом, у якому викладається твердження про вчинення особою відповідного правопорушення, при доведенні вчинення якого особа піддається певним заходам примусу. Протокол про адміністративне правопорушення є підставою для подальшого провадження у справі, викликає у особи необхідність здійснення свого захисту, у зв`язку із чим до нього пред`являються особливі вимоги.

Згідно із ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається, зокрема, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності та суть адміністративного правопорушення.

Формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним, із зазначенням місця, часу, способу його вчинення, мотивів і форми вини. При цьому, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актах, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.

Суд не вправі самостійно змінювати фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка є викладом обставин складу адміністративного правопорушення, що ставиться у вину особі, винуватість якої у вчиненні правопорушення має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки суд, діючи таким чином, порушує вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції прокурора та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

У справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року) Європейський суд з прав людини розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 004688 24.01.2025 року о 12 год. 48 хв. ОСОБА_1 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , у кіоску « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ФОП « ОСОБА_2 » на робочому місці здійснила продаж тютюнових виробів без марок акцизного податку марки «Прима», чим порушила вимоги ч.9 ст.65 ЗУ «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, алкогольних виробів та тютюнових виробів та пального», та ч.2 ст.226 ПКУ, чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 156 КУпАП.

Відповідальність за ч. 4 ст. 156 КУпАП настає за дії, передбачені частиною першою чи третьою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі ж порушення.

Разом з тим, жодної вказівки щодо повторного протягом року вчинення правопорушення в протоколі не зазначено.

Крім того, в протоколі зазначено, що ОСОБА_1 притягалась за ч. 4 ст. 156 КУпАП від 05.12.2024, однак не зазначено яким органом/посадовою особою та результат розгляду/апеляційного розгляду; копії постанови до протоколу не додано.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і, відповідно до ст. 251 КУпАП, є одним із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.

Тобто, протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів, але й актом обвинувачення особи у вчиненні адміністративного правопорушення, що узгоджується із практикою та позицією ЄСПЛ.

За змістом закону (КУпАП), розгляд справи здійснюється лише щодо особи, відносно якої складений протокол та в межах цього протоколу про адміністративне правопорушення.

Об`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст.156 КУпАП є суспільні відносини у сфері торгівлі алкогольними напоями чи тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах.

Суб`єктами адміністративного правопорушення за ст.156 КУпАП, є громадяни, які займаються підприємницькою діяльністю в цій галузі.

В даному випадку, не встановлено обставини, які мають істотне значення: наприклад, що ОСОБА_1 перебуває в трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем ФОП ОСОБА_2 , адже в такому разі діяльність ОСОБА_1 не матиме самостійного та ініціативного характеру.

Дослідженням наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що ОСОБА_1 є лише найманим працівником, а фактично роздрібну торгівлю у кіоску здійснює ФОП.

Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суддя керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними ст.129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини і змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ст.62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справах «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою не спростованих презумпцій. Суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011).

За своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин адміністративного провадження, відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, оцінюю кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. В даному випадку, в матеріалах справи відсутні належні, достатні і допустимі докази, а також докази поза розумним сумнівом, оцінивши які, можливо було б дійти до безсумнівного висновку щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.156 КУпАП.

Згідно п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративне правопорушення провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи, що докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо винуватості тлумачаться на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому на думку судді, в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 156 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 156, 245, 247, 251, 252, 260, 261, 266, 280 КУпАП, суддя -

постановив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.156 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено до Запорізькогоапеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Суддя: