Провадження № 3/369/1697/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19.02.2025 року м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Патієвич А.Б., розглянувши матеріали, які надійшли від ВП № 1 Фастівського РУП ГУНП в Київській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 89 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Протягом листопада 2024 року до 20.11.2024 року, ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила відносно своєї домашньої тварини ? собаки породи «метис лайки» за кличкою «Того» жорстоке поводження, завдала страждань та мордувань, а саме: не забезпечила достатньої кількості їжі та своєчасне надання домашній тварині ветеринарних послуг, чим порушила ст. 22 закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», тобто вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 89 КУпАП.

Судові засідання проводилися 27.01.2025, 17.02.2025 та 19.02.2025.

У судові засідання викликалися як свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , котрі надали пояснення, наведені нижче.

Так, ОСОБА_2 пояснила, що вона є волонтером та провадить діяльність із допомоги тваринам та допомагає їх рятувати. 20.11.2024 саме вона за зверненнями односельчан приїхала до домоволодіння ОСОБА_1 , побачила дуже занедбану та хвору собаку, яку вона забрала до себе та виходила. Нині пес почувається гарно та перебуває у неї. На момент вилучення тварини в останньої був вкрай незадовільний стан здоров`я, пес вилучався з вулиці, а не з подвір`я ОСОБА_1 . Документи про вилучення пса не складалися.

ОСОБА_1 у судовому засіданні 27.01.2025 заперечувала свою винуватість у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 89 КУпАП. Пояснила, що собака на ймення «Того» був доглянутим, але після того, як з`їв пару сусідських курчат, почав худнути; пізніше пес зник і де він нині перебуває, вона не знає.

Представник ОСОБА_1 , адвокат Кучерук М.В. подав до суду клопотання про закриття провадження у справі, мотивуючи його відсутністю в діях його представниці складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 89 КУпАП. При цьому наполягав, що матеріали справи не містять даних, які би вказували на наслідки спричинення саме ОСОБА_1 жорстокого поводження з тваринами чи наявність інших дій (бездіяльності), які б підпадали під ознаки зазначеної статті.

Крім того, зазначав, що відсутні докази того, що тварина, вилучена поряд із домоволодінням ОСОБА_1 , була собакою, котра знаходилася в ОСОБА_1 ; також стверджував, що псом на ймення «Того» опікувалася донька ОСОБА_1 ОСОБА_3

19.02.2025 у судовому засіданні ОСОБА_3 пояснила, що псом за кличкою «Того» доглядав батько. Після смерті останнього саме вона ( ОСОБА_3 ) доглядала за твариною. Укінці листопада «Того» зник із подвір`я та не з`являвся до теперішнього часу. Додала, що по вулиці ходило багато бездомних собак, яких вона підгодовувала багато разів. Зображений у матеріалах справи на фотокартках пес не є належною їй собакою за кличкою «Того».

19.02.2025 у судовому засіданні ОСОБА_4 , який є поліцейським офіцером громади СВГ ВП Фастівського РУП ГУНП в Київській області, повідомив суду, що він зі слів ОСОБА_3 зробив висновок, що вилучена тварина належала ОСОБА_1 .

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, дослідивши клопотання захисника ОСОБА_5 , суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, крім іншого, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують адміністративну відповідальність, чи заподіяну майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Згідно з ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У відповідності до роз`яснень, які містяться в абз. 2 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Суд зауважує, що протокол є актом обвинувачення й повинен містити конкретне обвинувачення, виходячи з поняття адміністративного правопорушення, відповідно до вимог КУпАП.

Більше того, протокол про адміністративне правопорушення є одним із тих доказів, який у сукупності з іншими доказами по справі дає підстави суду вважати винуватість особи, яка притягується до адміністративної відповідальності доведеною повністю і беззаперечно, за умови визнання таких доказів належними і допустимими.

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

При цьому, Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, після виявлення факту вчинення правопорушення уповноважена особа органу державної влади зобов`язана зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення.

Найважливішим джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення є протокол про адміністративне правопорушення і ст.256 КУпАП детально регламентує питання, що пов`язані зі складанням протоколу про адміністративне правопорушення. Водночас, він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви.

Відповідно до ст. 18 ЗУ «Про захист тварин від жорстокого поводження», при поводженні з тваринами не допускається: використання оснащень, інвентарю, що травмують тварин; примушування тварин до виконання неприродних для них дій, що призводять до травмувань; нанесення побоїв, травм, отруєння тварин; використання тварин в умовах надмірних фізіологічних навантажень тощо. При проведенні больових процедур обов`язкове застосування знеболюючих препаратів. Забороняється: розведення тварин з виявленими генетичними змінами, що спричиняють їм страждання; розведення тварин зі спадково закріпленою агресивністю; примушування до нападу одних тварин на інших, у тому числі при тестуванні тварин; проведення генетичних змін на тваринах; застосування до тварин фармакологічних та механічних засобів допінгу; інші дії чи бездіяльність, що суперечать принципам захисту тварин від жорстокого поводження.

Відповідальність за ч. 1 ст. 89 КУпАП настає за жорстоке поводження з тваринами знущання над тваринами, у тому числі безпритульними, що спричинило їх мучення, завдало їм фізичного болю, страждань, але не спричинило тілесних ушкоджень, каліцтва чи загибелі, залишення тварин напризволяще, а, також інші порушення правил утримання, поводження та транспортування тварин, передбачені законодавством, крім передбачених статтями 85, 87-88-2,154 цього Кодексу.

Таким чином, для настання адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 891 КУпАП необхідно встановити не тільки ознаки жорстокого поводження з твариною, визначені ст. 18 вищевказаного закону, але й наслідки у вигляді мучення тварини, завдання їй фізичного болю, страждань тощо, зазначені в ч. 1 ст. 89 КУпАП.

Згідно з п. 1 Порядку тимчасового вилучення тварини у справах про адміністративні правопорушення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2023 № 1010 (далі Порядок), цей Порядок визначає процедуру тимчасового вилучення тварини особою, яка уповноважена на складення протоколу про адміністративні правопорушення відповідно до статей 88-1, 89 та 154 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - уповноважена особа), за наявності підстав вважати, що власником тварини вчинено порушення, за яке відповідно до зазначеного Кодексу може бути накладено адміністративне стягнення у вигляді конфіскації тварини.

Відповідно до п. 5 та п. 6 Уповноважена особа складає протокол про тимчасове вилучення тварини за формою згідно з додатком 1 або робить запис у протоколі про адміністративне правопорушення, в якому зазначає біологічний вид, породу, приблизний вік, стать, зовнішній вигляд та інші індивідуалізуючі ознаки вилученої тварини. У разі тимчасового вилучення одночасно декількох тварин складається один протокол (п. 5 Порядку). Фіксація уповноваженою особою факту тимчасового вилучення тварини в режимі фотозйомки (відеозапису) здійснюється за наявної технічної можливості. Зображення чи відеозапис (за наявності) долучаються до матеріалів справи про адміністративне правопорушення (п. 6 Порядку).

Проте, усупереч цим положенням у матеріалах справи відсутні як протокол про тимчасове вилучення тварини за формою згідно з додатком 1, так і запис у протоколі про адміністративне правопорушення, в якому зазначено індивідуалізуючі ознаки вилученої тварини, що дозволяє ідентифікувати її належність особі та свідчитиме про вилучення тварини, яка належить особі, стосовно якої складено протокол за ст. 89 КУпАП. Тобто у суду існує сумнів стосовно вилучення тварини, яка перебувала у домоволодінні ОСОБА_1 .

Так само пояснення свідків ОСОБА_2 та та ОСОБА_4 не підтвердили беззаперечно, що вилучений пес належав саме ОСОБА_1 , а не ОСОБА_3 .

За таких обставин, під час розгляду справи не встановлено беззаперечних та переконливих доказів, які б у своїй сукупності підтверджували наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.89 КУпАП.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом", оскільки не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

В силу вимог ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з вимогами п.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, дослідивши клопотання захисника Кучерука М.В. та матеріали справи, серед яких протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 582847 від 29.11.2024, рапорт працівника поліції від 20.11.2024, протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 20.11.2024, письмові пояснення ОСОБА_2 , висновок ветеринарної клініки «Зоовет», фотоматеріали з місця події, вислухавши пояснення ОСОБА_1 , її представника Кучерука М.В., свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , суддя дійшов висновку, що провадження у справі щодо ОСОБА_1 підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП.

Відповідно до вимог чинного законодавства, а саме ст. ст. 9, 245, 252 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки усіх доказів по справі.

З урахуванням наведених обставин, суддя дійшов висновку, що матеріали адміністративної справи не містять достатньої кількості належних та допустимих доказів на підтвердження того, що в діянні ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 89 КУпАП.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Ураховуючи вищевикладене, слід зазначити, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20 вересня 2016 року, заява № 926/08), суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v.Spain» від 06 грудня 1998 року (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, викладене вище дає судді підстави дійти висновку про недоведеність матеріалами справи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 89 КУпАП, яке ставлять у вину ОСОБА_1 , оскільки у відповідності до вимог ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, у зв`язку з чим справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 7, 140 ч. 4, 245, 247 ч. 1 п. 1, 251, 252, 256, 280, 283, 284 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 89 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності, складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Суддя Андрій ПАТІЄВИЧ