КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №33/824/273/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2025 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Поліщук Н.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану захисником Сподарем Андрієм Володимировичем на постанову Голосіївського районного суду Київської області від 21 серпня 2024 року

у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за частино 1 статті 163-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ),-

встановив:

Відповідно до даних протоколу про адміністративне правопорушення №2851 від 21 червня 2024 року ОСОБА_1 , як головний бухгалтер ТОВ «НАНО ОІЛД ГРУП» порушив ведення податкового обліку, а саме занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 1 629 953 грн, у тому числі за 2017 рік в сумі 14 512 грн, за 2018 рік в сумі 243 994 грн, за 2019 рік в сумі 13 617 грн, за 2020 рік в сумі 28 747 грн, за 2021 рік в сумі 1 324 708 грн, за 2022 рік в сумі 4 375 грн та завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування на загальну суму 471 500 грн, у тому числі за 2018 рік на суму 471 500 гривень. Крім того, занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 1 186 638 грн, у тому числі за грудень 2017 року в сумі 64 352 грн, за січень 2018 року в сумі 159 944 грн, за серпень 2018 року в сумі 392 грн, за жовтень 2018 року в сумі 189 217 грн, за червень 2019 року в сумі 89 069 грн, за жовтень 2019 року в сумі 52 042 грн, за березень 2020 року в сумі 118 257 грн, за травень 2020 року в сумі 3 259 грн, за грудень 2020 року в сумі 53 208 грн, за січень 2021 року в сумі 4 682 грн, за лютий 2021 року в сумі 1 887 грн, за грудень 2021 року в сумі 329 630 грн, за грудень 2022 року в сумі 120 699 гривень. Вчинив правопорушення, передбачене частиною 1 статті 163-1 КУпАП.

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 21 серпня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 163-1 КУпАП. Провадження по справі відносно ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 163-1 КУпАП закрито на підставі частини пункту 7 статті 247 КУпАП.

Не погодившись з прийнятою постановою, захисником Сподар А.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу, що містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на неправильне застосування норм матеріального права.

Посилається на неналежне повідомлення ОСОБА_1 про судові засідання у справі. Вказує, що до 21 серпня 2024 року ОСОБА_1 не отримував жодної повістки про виклик до суду.

Вказує, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, а саме відсутня об`єктивна сторона складу вказаного правопорушення, а також вина.

З посиланням на пункт 54.5 статті 54, пункт 56.1 статті 56, пункт 86.8 статті 86 Податкового кодексу України вказує, що є єдиною правомірною підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого статтею 163-1 КУпАП, є наявність на момент складання протоколу узгодженого податкового повідомлення-рішення, а не акту перевірки. Акт перевірки лише фіксує обставини, встановлені під час проведення перевірки, факти виявлених можливих порушень законодавства, проте не є остаточним документом, зобов`язуючим до вчинення будь-яких дій.

Зазначає, що ані податковим органом, ані судом не було перевірено, чи здійснювала особа, яка притягається до адміністративної відповідальності обов`язки по веденню податкового обліку за період з 2017 року по 01 вересня 2021 року.

Вказує, що приступив до виконання обов`язків бухгалтера у період з вересня 2021 року по 31 липня 2022 року, на цей момент головним бухгалтером була інша особа. За період з 2017 року по вересень 2021 року взагалі не працював у ТОВ "НАНО ОІЛ ГРУП".

В період з 18 липня 2023 року по 31 січня 2024 року ОСОБА_1 працював на посаді головного бухгалтера за сумісництвом, але облік і нарахування податкових сум регулюються саме директором Товариства, на якому скаржник працював.

Звертає увагу, що до протоколу не додано доказів узгодженого податкового повідомлення-рішення, що є єдиною підставою для складання такого протоколу.

Мотивуючи наведеним, просить суд постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 21 серпня 2024 року у справі №752/15726/24 скасувати, провадження у справі закрити на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП.

В судовому засіданні 27 січня 2025 року захисник ОСОБА_1 - адвокат Сподар В.А. підтримав доводи апеляційної скарги, в подальшому на зв`язок в режимі відеоконференції не вийшов.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Вирішуючи питання за клопотанням адвоката Сподара А.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд враховує таке.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказує, що апеляційну скаргу на оскаржувану постанову подано 30 серпня 2024 року.

Постановою Київського апеляційного суду від 10 вересня 2024 року апеляційну скаргу з посиланням на частину 2 статті 271 КУпАП повернуто особі, яка її подала, у зв`язку із відсутністю доданої до апеляційної скарги копії договору про надання правової допомоги.

Просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 21 серпня 2024 року, оскільки вперше апеляційну подано протягом установленого строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до статті 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Установлено, що оскаржувану постанову прийнято 21 серпня 2024 року.

Апеляційну скаргу вперше подано 30 серпня 2024 року (а.с. 68-71).

Постановою Київського апеляційного суду від 10 вересня 2024 року апеляційну скаргу адвоката Сподара А.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , повернуто особі, яка її подала у зв`язку із тим, що апеляційна скарга не містить копії договору про надання правової допомоги (а.с. 87).

13 вересня 2024 року скаржником повторно подано апеляційну скаргу.

За установлених обставин, суд апеляційної інстанції уважає, що строк на оскарження постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 21 серпня 2024 року підлягає поновленню.

Вирішуючи питання за апеляційною скаргою, апеляційний суд зазначає про таке.

Відповідно до частини 1 статті 163-1 КУпАП відсутність податкового обліку, порушення керівниками та іншими посадовими особами підприємств, установ, організацій встановленого законом порядку ведення податкового обліку, у тому числі неподання або несвоєчасне подання аудиторських висновків, подання яких передбачено законами України, -

тягне за собою накладення штрафу у розмірі від п`яти до десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до даних протоколу про адміністративне правопорушення №2851 від 21 червня 2024 року ОСОБА_1 , як головний бухгалтер ТОВ «НАНО ОІЛД ГРУП» порушив ведення податкового обліку, а саме занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 1 629 953 грн, у тому числі за 2017 рік в сумі 14 512 грн, за 2018 рік в сумі 243 994 грн, за 2019 рік в сумі 13 617 грн, за 2020 рік в сумі 28 747 грн, за 2021 рік в сумі 1 324 708 грн, за 2022 рік в сумі 4 375 грн та завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування на загальну суму 471 500 грн, у тому числі за 2018 рік на суму 471 500 гривень. Крім того, занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 1 186 638 грн, у тому числі за грудень 2017 року в сумі 64 352 грн, за січень 2018 року в сумі 159 944 грн, за серпень 2018 року в сумі 392 грн, за жовтень 2018 року в сумі 189 217 грн, за червень 2019 року в сумі 89 069 грн, за жовтень 2019 року в сумі 52 042 грн, за березень 2020 року в сумі 118 257 грн, за травень 2020 року в сумі 3 259 грн, за грудень 2020 року в сумі 53 208 грн, за січень 2021 року в сумі 4 682 грн, за лютий 2021 року в сумі 1 887 грн, за грудень 2021 року в сумі 329 630 грн, за грудень 2022 року в сумі 120 699 гривень. Вчинив правопорушення, передбачене частиною 1 статті 163-1 КУпАП.

Відповідно до даних акту про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ "НАНО ОІЛ ГРУП" убачається, що на підставі наказу Головного управління ДПС м. Києва від 28 березня 2024 року №1985-п проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "НАНО ОІЛ ГРУП". Перевірка проводилась з 30 квітня 2024 року по 13 травня 2024 року. Термін проведення перевірки продовжувався з 14 травня 2024 року по 20 травня 2024 року.

У періоди, за який проводилась перевірка, відповідальними за фінансово господарську діяльність платника податків були (є):

Директор:

ОСОБА_2 з 03 липня 2017 року по 20 вересня 2017 року;

ОСОБА_3 з 21 вересня 2017 року по 04 жовтня 2018 року;

ОСОБА_4 з 04 жовтня 2018 року по 11 березня 2024 року;

ОСОБА_5 з 12 березня 2024 року по дату завершення перевірки.

Головний бухгалтер:

ОСОБА_6 з 03 липня 2017 року по 30 вересня 2019 року;

ОСОБА_7 з 05 лютого 2020 року по 24 серпня 2021 року;

ОСОБА_1 з 07 вересня 2021 року по 31 січня 2024 року;

ОСОБА_8 з 01 лютого 2024 року по дату завершення перевірки.

За результатами проведеної перевірки установлено порушення ТОВ "НАНО ОІЛ ГРУП":

1. пункту 44.1, пункту 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1. пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV, пункту 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід» затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 р. № 290 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 14.12.1999 за № 860/4153, пункту 6 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» (зі змінами та доповненнями), затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року № 318, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 р. за № 27/4248, у результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 1629953 грн, у тому числі за 2017 рік в сумі 14512 грн, за 2018 рік в сумі 243994 грн, за 2019 рік в сумі 13617 грн, за 2020 рік в сумі 28747 грн, за 2021 рік в сумі 1324708 грн, за 2022 рік в сумі 4375 грн та завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування на загальну суму 471500 грн, у тому числі за 2018 рік на суму 471500 гривень.

2. пункту 187.1 статті 187, пункту 198.2, пункту 198.3, підпункту "г" пункту 198.5, пункту 198.6. статті 198, пункту 200.1, пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями) статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV та пункту 1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 2000 р. за № 168/704, підпункту 5 пункту 4 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість затверджений наказом МФУ від 28.01.2016 № 21 у результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 1186638 грн, у тому числі за грудень 2017 року в сумі 64352 грн, за січень 2018 року в сумі 159944 грн, за серпень 2018 року в сумі 392 грн, за жовтень 2018 року в сумі 189217 грн, за червень 2019 року в сумі 89069 грн., за жовтень 2019 року в сумі 52042 грн, за березень 2020 року в сумі 118257 грн, за травень 2020 року в сумі 3259 грн, за грудень 2020 року в сумі 53208 грн, за січень 2021 року в сумі 4682 грн, за лютий 2021 року в сумі 1887 грн, за грудень 2021 року в сумі 329630 грн, за грудень 2022 року в сумі 120699 гривень.

3. пункту 201.1, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями), а саме порушення термінів реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям-платникам податку на додану вартість, та розрахунків коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних І розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних за грудень 2019 року.

4. пункту 201.1, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями), пункту 18, пункту 21 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 № 1307, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.01.2016 за № 137/28267, а саме відсутність складання та реєстрації податкових накладних, розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

5. статті 15 Закону України від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», а саме здійснено реалізація пального іншим особам на підставі ліцензії на право зберігання пального, отриманої на підставі заяви виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки.

При отримані матеріалів, які не підтверджують дані обліку суб`єкта господарювання, який перевіряється, керівником податкового органу можуть бути вжиті заходи щодо проведення документальної невиїзної або позапланової виїзної перевірки відповідно до вимог Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VII (із змінами та доповненнями).

Зазначено, що висновки акта зроблено на підставі наявної інформації в контролюючому органі, а також зібраної в межах організації та проведення цієї перевірки, у тому числі представленої платником податків та результати її опрацювання, яка свідчить про умисне діяння направлене на порушення податкового законодавства, проте платник податків може спростувати її шляхом надання документів та/або пояснень, які свідчать про відсутність умислу, оскільки питання притягнення до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення буде вирішено не інакше, як на підставах і в порядку, передбаченому Податковим кодексом України (штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за наслідками перевірок, які здійснюються контролюючими органами, застосовуються у розмірах, передбачених законом, чинним на день прийняття рішень щодо застосування таких штрафних (фінансових)-санкцій) (а.с.9-60).

Відповідно до статті 109.1 Податкового кодексу України податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.

Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до статті 111.1 Податкового кодексу України за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються такі види юридичної відповідальності:

111.1.1. фінансова;

111.1.2. адміністративна;

111.1.3. кримінальна.

Апеляційний суд констатує, що до протоколу про адміністративне правопорушення від 21 червня 2024 року №2851, окрім Акту про результати документальної планової перевірки ТОВ «НАНО ОІЛ ГРУП», інших доказів не надано.

Статтею 245 КУпАП передбачено, зокрема, що завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Згідно вимог статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно статті 251 КУпАП доказами - є будь-які фактичні данні, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення та винність даної особи в його вчиненні та інші обставини що мають значення для вирішення справи. І ці данні встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та іншими доказами, свідченнями та документами, які також повинні бути відносними і допустимими.

Так, структура кожного окремого складу адміністративного правопорушення містить: об`єкт правопорушення, об`єктивну сторону, суб`єкт правопорушення і суб`єктивну сторону складу правопорушення. Зазначені ознаки визначають у сукупності склад адміністративного правопорушення.

Згідно даних акту, у періоди, за який проводилась перевірка, відповідальними за фінансово господарську діяльність платника податків були (є): ОСОБА_2 з 03 липня 2017 року по 20 вересня 2017 року; ОСОБА_3 з 21 вересня 2017 року по 04 жовтня 2018 року; ОСОБА_4 з 04 жовтня 2018 року по 11 березня 2024 року; ОСОБА_5 з 12 березня 2024 року по дату завершення перевірки; ОСОБА_6 з 03 липня 2017 року по 30 вересня 2019 року; ОСОБА_7 з 05 лютого 2020 року по 24 серпня 2021 року; ОСОБА_1 з 07 вересня 2021 року по 31 січня 2024 року; ОСОБА_8 з 01 лютого 2024 року по дату завершення перевірки.

Разом з тим, згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення не конкретизовано, які дії та в який період були вчинені безпосередньо ОСОБА_1 , та якими доказами це підтверджено.

Матеріали справи не містять даних про прийняття наказів про зарахування ОСОБА_1 у ТОВ "НАНО ОІЛ ГРУП", а також даних про посадові обов`язки працівника на відповідній посаді.

Окрім того, відсутні дані про те, що контролюючим органом за наслідками перевірки приймалось податкове повідомлення-рішення, оскарження якого передбачено у визначеному законом порядку.

Відповідно до правової позиції Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08.09.2020, викладеній у справі № П/811/2893/14А, висновки, викладені в акті перевірки, є відображенням дій працівників податкових органів і, самі по собі, не породжують правових наслідків для платників податків. Податковий орган не позбавлений права викладати в акті перевірки власні суб`єктивні висновки щодо зафіксованих обставин та в подальшому, у разі виникнення спору щодо рішень про визначення грошових зобов`язань, що приймаються на підставі такого акту, обґрунтовувати ними власну позицію щодо наявності певних допущених платником податків порушень, а оцінка акту перевірки, зокрема і дій посадових осіб податкового органу щодо його складання, викладених у ньому висновків перевірки, а також щодо самих висновків перевірки, надається при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акту.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції посадові особи, які склали протокол про адміністративне правопорушення, а саме ОСОБА_9 та ОСОБА_10 пояснили, що окрім зазначеного у протоколі, іншими даними податковий орган не володіє.

Натомість стороною захисту під час апеляційного перегляду надано дані Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5), з яких убачається, що ОСОБА_1 у ТОВ "НАНО ОІЛ ГРУП" нараховувалась заробітна плата у такі періоди: вересень - грудень 2021 року; січень - грудень 2022 року; січень - грудень 2023 року; січень 2024 року ( а.с.74-79).

Окрім того, відповідно до Відомостей про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, сформованих засобами автоматичних систем Пенсійного фонду України 19.01.2025, убачаються такі дані:

- 07 вересня 2021 року ОСОБА_1 на підставі наказу №01/02/21-2 прийнято на роботу за сумісництвом на посаду бухгалтера у ТОВ "НАНО ОІЛ ГРУП";

- на підставі наказу №5-28 від 01 серпня 2022 року ОСОБА_1 переведено на посаду головного бухгалтера у ТОВ "НАНО ОІЛ ГРУП";

- 14 липня 2023 року ОСОБА_1 звільнено з посади головного бухгалтера ТОВ "НАНО ОІЛ ГРУП" на підставі наказу №9-28 від 13 липня 2023 року;

- 18 липня 2023 року ОСОБА_1 прийнято на посаду головного бухгалтера "ТОВ "НАНО ОІЛ ГРУП" на підставі наказу №8-54 від 16 липня 2023 року;

- 31 січня 2024 року ОСОБА_1 звільнено з посади головного бухгалтера ТОВ "НАНО ОІЛ ГРУП" на підставі наказу №4 від 31 січня 2024 року.

КУпАП визначає, що адміністративне правопорушення по своїм суб`єктивним властивостям - діяння чи бездіяльність, вчинені з певною ціллю і з певних мотивів. Ці органічно пов`язані між собою, взаємозалежні форми психічної активності створюють зміст суб`єктивної сторони правопорушення. Вина це є психічне ставлення особи в формі умислу або необережності до своїх дій і їх наслідкам. Вина - це обов`язкова умова адміністративної відповідальності.

Умисел - це відношення пізнавальної можливості і волі суб`єкта до вчиненого ним діяння. Його обов`язкові елементи, це повне усвідомлення протиправності скоєного діяння в його юридичних і соціально-побутових особливостях, передбачення антигромадських результатів свого діяння (бездіяльності), бажання або усвідомлене допущення настання вказаних наслідків.

Статтею 10 КУпАП імперативно визначено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Таким чином, апеляційний суд констатує, що у цій справі податковим органом не доведено, що ОСОБА_1 у визначений період мав обов`язок по веденню податкового обліку, розумів наявність у нього цього обов`язку та свідомо не виконував шляхом вчинення дій, спрямованих на ухилення від виконання такого обов`язку.

Європейський суд з прав людини в рішеннях по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказував на те, що, оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 23-рп/2010 від 22.12.2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правової презумпції, в тому числі і закріпленій в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Відповідно до частини 3 статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі № 1-135/2018 (5846/17) зазначив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип "in dubio pro reo", згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Отже, у силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно частини 1 статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

З наведеного убачається, що належних та допустимих доказів на час розгляду справи , які б об`єктивно та поза межами розумного сумніву доводили факт скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 163-1 КУпАП, матеріали справи не містять, що виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про достатність на час розгляду доказів, які вказують на винуватість ОСОБА_1 є помилковим, а отже, з огляду на те, що у діях останнього не убачається складу указаного адміністративного правопорушення, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю, на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП.

Керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити адвокату Сподару Андрію Володимировичу, який діє в інтересах ОСОБА_1 , строк на оскарження постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 21 серпня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану захисником Сподарем Андрієм Володимировичем, задовольнити.

Постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 21 серпня 2024 року про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 163-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, скасувати.

Прийняти нову постанову, якою провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 закрити на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.В. Поліщук