Номер провадження: 33/813/384/25
Головуючий у першій інстанції Осіік Д.В.
Доповідач Копіца О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі головуючого судді Копіци О.В., за участі секретаря судового засідання Ровенко А.С., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Новосьолової О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні її апеляційну скаргу на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 10.12.2024 відносно:

ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Одесі, тимчасово не працюючої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

- про накладення стягнення за вчинення адміністративногоправопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною постановою суду 1-ої інстанції ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на неї накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, а також стягнено з неї на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Відповідно до вказаної постанови суду, 06.11.2024 о 22 год. 39 хв. в м. Одесі по вул. Генуезькій, 1/2, водій ОСОБА_1 , ставши учасником ДТП, керувала транспортним засобом Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів, почервоніння очей. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці події та в медичному закладі водій ОСОБА_1 відмовилася, чим порушила вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник Новосьолова О.В. не погодилася із оскаржуваною постановою, вважаючи її незаконною та необґрунтованою, винесеною при неповному з`ясуванні всіх обставин справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права, з огляду на такі обставини:

- ОСОБА_1 була позбавлена права на доступ до правосуддя, справедливий та публічний розгляд її справи, вона не була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, при цьому судом справу розглянуто за наявності поданого захисником клопотання про відкладення судового засідання;

- в матеріалах справи відсутні докази порушення ОСОБА_1 ПДР та як наслідок - законності підстав зупинки транспортного засобу під її керуванням та подальшого складення протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП;

- протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, ОСОБА_1 не роз`яснено права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України

- від проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 не відмовлялась, а навпаки надала згоду на проведення огляду за допомогою спеціальних технічних засобів, проходила декілька разів тест, але безрезультатно, а також під відеозапис декілька разів погодилася проїхати до медичного закладу для проходження огляду, водночас поліцейський, поставив їй необґрунтоване повторне запитання про проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі, яке по своїй суті було провокативним та мало чіткий контекст щодо відмови від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі;

- працівниками поліції була порушена процедура проведення огляду на стан сп`яніння, оскільки не було дотримано всіх законодавчо встановлених вимог щодо проведення такого огляду, зокрема, в порушення п.6 Порядку направлення водії транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, п. 7 Інструкції та ст. 266 КУпАП в частині незаконної відмови від проведення огляду в закладі охорони здоров`я, поліцейський не забезпечив доставку ОСОБА_1 до найближчого закладу охорони здоров`я для проходження відповідного огляду; наявне в матеріалах справи письмове направлення до медичного закладу з метою проходження огляду на стан сп`яніння не було видано ОСОБА_1 , не містить часу його складання, що унеможливлює встановити дійсні обставини, а тому відсутні підстави для складення протоколу про адміністративне правопорушення;

- в порушення п. 10 розділу 2 Інструкції № 1452/735 від 09.11.2015 поліцейськими не складено акт огляду на стан сп`яніння у двох примірниках, один із яких мав бути вручений водію;

- в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про виконання поліцейськими вимог ст. 265-2, ч. 1 ст. 266 КУпАП щодо відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом та як наслідок складення акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, що є складовою частиною оформлення матеріалів за ч. 1 ст. 130 КУпАП;

- суд 1-ої інстанції не звернув увагу на те, що з відеозаписів нагрудних камер працівників поліції вбачається, що в ході спілкування ОСОБА_1 з поліцейськими її поведінка та дії були адекватними та такими, що відповідають обстановці, зокрема, вона реагувала на вимоги поліцейських та надавала адекватні відповіді на їх запитання, в той час як поліцейськими допустили неправомірну поведінку відносно ОСОБА_1 , називаючи її «неадекватною», «дурою»;

- ОСОБА_1 протягом року до адміністративної відповідальності за порушення ПДР не притягувалась, має неповнолітніх дітей, перебуває на обліку багатодітних сімей, її дії є малозначними, оскільки відсутні наслідки вчиненого правопорушення та не заподіяна стороннім особам матеріальна шкода, та у разі її позбавлення права керування транспортним засобом вона не зможе виконувати свої батьківські обов`язки у повному обсязі.

Посилаючись на наведені обставини, захисник Новосьолова О.В. просить скасувати постанову суду та провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисника Новосьолової О.В., які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, перевіривши доводи апеляційної скарги, ретельно дослідивши матеріали справи, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно із приписами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

За відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан, зокрема, алкогольного сп`яніння, ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.06.2006, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує на те, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за кваліфікуючими ознаками: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння повністю доведена та підтверджується повторно дослідженими судом апеляційної інстанції наступними доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 167843 від 07.11.2024 (а.с.1), відповідно до якого 06.11.2024 о 22 год. 39 хв. в м. Одесі по вул. Генуезькій, 1/2, водій ОСОБА_1 , ставши учасником ДТП, керувала транспортним засобом Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів, почервоніння очей. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці події та в медичному закладі водій ОСОБА_1 відмовилася, чим порушила вимоги п. 2.5 ПДР , затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с. 5), у якому також зазначено ознаки алкогольного сп`яніння;

- відеозаписом з нагрудної камери відео-реєстратору співробітників поліції (а.с. 6), на якому зафіксований факт відмови ОСОБА_1 як особи, яка керує вищевказаним транспортним засобом, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки, так і в закладі охорони здоров`я.

Як вбачається із змісту оскаржуваної постанови суду 1-ої інстанції, всупереч твердженням апелянта, зазначені вище докази були належним чином досліджені, повно та всебічно, та їм була надана відповідна оцінка, на підставі чого суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи захисника відносно того, що ОСОБА_1 не була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, апеляційний суд вважає обґрунтованими, натомість її право на доступ до суду було компенсоване апеляційним судом, а отже не є безумовною підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Посилання захисника про те, що ОСОБА_1 не відмовлялась від проходження огляду апеляційним судом також не приймаються до уваги як такі, що спростовуються відеозаписом події, на якому зафіксовано, що поліцейськими після встановлення наявності передбачених законом підстав вважати, що водій ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, було їй запропоновано пройти огляд для встановлення відповідного стану сп`яніння як на місці зупинки, так і у закладі охорони здоров`я із роз`ясненням наслідків відмови від його проходження, однак ОСОБА_1 вказала, що бажає пройти огляд за допомогою алкотестера Драгера, при цьому поліцейською їй було роз`яснено порядок проходження огляду за допомогою технічного засобу (час відео: 22:58 год.).

Надалі поліцейськими ОСОБА_1 було надано змогу пройти відповідний огляд на місці зупинки за допомогою технічного засобу, який вона проходила безліч разів впродовж 30 хвилин, але безрезультатно (час: 22:58 год. -23:30 год), пояснивши, що не може пройти огляд на місці зупинки (час: 23:30:06), за наслідком чого їй поліцейськими було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я, однак ОСОБА_1 , зазначила (мовою оригіналу): «бажаю проїхати до медичного закладу, однак, поки я не вирішу питання з хлопцями, нікуди не поїду» (час: 23:31:31, 23:32:20).

Після чого поліцейськими ОСОБА_1 було роз`яснено, що така поведінка розцінюється як відмова від проходження відповідного огляду та за наслідком відмови відносно неї буде складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП (час: 23:32:25).

В цьому контексті суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що не відповідають дійсності твердження захисника з приводу того, що ОСОБА_1 не відмовлялася від проходження огляду на стан сп`яніння, а її поведінка та нечітка позиція лише свідчать про намагання уникнути відповідальності за вчинене правопорушення.

При цьому, апеляційним судом не приймається до уваги та не може розцінюватися як надання ОСОБА_1 згоди на проходження огляду, а навпаки розцінюється як безпідставна вимога до поліцейських, висловлена нею умова щодо згоди на проходження огляду після вирішення питання за наслідком ДТП, учасником якої вона була, водночас, на відеозаписі зафіксовано як інший учасник ДТП повідомив, що немає ніяких претензій до ОСОБА_1 .

Окрім того, як передбачено п. 9 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 (далі Інструкція) з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Наведе свідчить про часові обмеження для проходження огляду в закладі охорони здоров`я, а отже поведінку ОСОБА_1 та її дії, зокрема, з проходження тесту на алкотестер «Драгер» протягом 30 хвилин, а також з вирішення питання з іншими учасниками ДТП, апеляційний суд визнає не інакше як намагання затягнути час з метою уникнення відповідальності за вчинене правопорушення.

В цьому контексті суд апеляційної інстанції також зауважує, що доводи захисника щодо незаконності зупинки ОСОБА_1 спростовуються дослідженим апеляційним судом вищевказаним відеозаписом із нагрудної камери відео-реєстратора співробітників поліції, з якого, серед іншого вбачається, що під час фіксування працівниками поліції обставин дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю ОСОБА_1 , про що також відображено у протоколі, у неї поліцейськими були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння та внаслідок чого їй було запропоновано пройти огляд з метою виявлення стану сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестера «Драгер», так і шляхом проходження медичного огляду в закладі охорони здоров`я, від проходження якого ОСОБА_1 відмовилась.

Наведені обставини, які зафіксовані на відеозаписі події, спростовують доводи сторони захисту як про безпідставність зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , так і про те, що вона не ухилялася від проходження огляду на стан сп`яніння, водночас вказані факти були підтверджені в тому числі під час ознайомлення ОСОБА_1 із протоколом про адміністративне правопорушення, про що наявний її підпис у відповідній графі протоколу.

При цьому, ОСОБА_1 жодних заперечень під час складення протоколу щодо неї не висловлювала, на вказане не звертала увагу, як і не оспорювала підстави її зупинки та факт керування транспортним засобом за викладених в протоколі про адміністративне правопорушення обставин.

В цьому контексті апеляційний суд також відхиляє доводи захисту про те, що ОСОБА_1 не було відсторонено від керування транспортним засобом, та зауважує, що відеофіксація відповідної процедури відсторонення водія від керування транспортним засобом чинним законодавством не передбачена, водночас, поліцейськими останній було повідомлено, що за наслідком фіксації факту її відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, необхідно викликати тверезого водія.

Отже, відсутні підстави стверджувати, що поліцейськими порушено вимоги ч. 3 ст. 266 КУпАП, а також вимоги як Інструкції № 1452/735 «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», так і Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ №1103 від 17.12.2008.

Із цих же підстав апеляційний суд зазначає про помилковість позиції сторони захисту про порушення поліцейськими процедури проведення огляду на виявлення стану сп`яніння, з огляду на те, що в матеріалах справи відсутній акт огляду на стан сп`яніння, а письмове направлення для проходження ОСОБА_1 медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння їй не вручалось.

Апеляційний суд в цьому контексті зауважує, що згадана вище Інструкція не містить вимоги про вручення водію відповідного направлення на огляд, а лише містить посилання на те, що форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції (пункт 8 розділу II). Окрім того наведена у додатку 1 до цієї Інструкції форма направлення також не містить відповідної графи про вручення водієві цього направлення.

При цьому у п. 10 Інструкції закріплено, що результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, натомість ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовилась, а тому підстави для складення відповідного акту були відсутні.

Апеляційний суд також не вбачає в діях поліцейських інших порушень норм та приписів чинного законодавства під час складення протоколу, в тому числі і тих, на які посилається сторона захисту в обґрунтування своєї позиції щодо некоректної та неупередженої поведінки поліцейський, оскільки такі доводи не підтверджені належним та допустимими доказами, в той час як відеозапис події навпаки свідчить про правомірну поведінку поліцейських та належне і професійне виконання ними своїх обов`язків.

Не підтверджуються матеріалами справи аргументи захисту про те, що поліцейськими не було роз`яснено ОСОБА_1 передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП права та обов`язки, а вчинення поліцейськими наведених дій відображено як на відеозаписі фіксації події, так і у протоколі про адміністративне правопорушення, у якому наявний підпис ОСОБА_1 у відповідній його графі.

Зміст протоколу про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, тому підстави для визнання його недопустимим доказом, як про це стверджує сторона захисту, відсутні.

Зазначені вище докази, у своїй сукупності, на переконання апеляційного суду, спростовують доводи апелянта та підтверджують винуватість ОСОБА_1 «поза розумним сумнівом» у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за кваліфікуючими ознаками: відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Отже, позиція ОСОБА_1 , яка висловлена в апеляційній скарзі, та її процесуальна поведінка, пов`язана з наведенням доводів, які не підтверджені належними і достатніми доказами, та які не узгоджуються з дійсними обставинами справи, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту на власний розсуд з метою уникнення відповідальності за вчинене правопорушення.

Таким чином, апеляційний суд констатує, що зібрані у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 докази є належними, допустимими та такими, що відповідають вимогам ст. 251 КУпАП.

Інших істотних та переконливих доводів, які б свідчили про недопустимість доказів, які містяться в матеріалах справи або спростовували висновки судді першої інстанції в оскаржуваній постанові про доведеність вини ОСОБА_1 та були підставою для її скасування або зміни, не наведено, та під час апеляційного розгляду не встановлено.

Щодо доводів захисника про несправедливість застосованого до ОСОБА_1 як багатодітної матері стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами та малозначність її дій, апеляційний суд зазначає, що вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення не є малозначним та в діючому КУпАП, на відміну від закону України про кримінальну відповідальність, не передбачено механізму призначення більш м`якого стягнення, ніж передбачено законом (ст. 69 КК України).

Відтак, апеляційний суд вважає вимоги захисника про можливість не застосування до ОСОБА_1 такого виду стягнення як позбавлення права керування транспортними засобами є безпідставними.

У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Враховуючи викладене апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову суду 1-ої інстанції залишити без змін, як законну та обґрунтовану.

Керуючись ст.ст. 7, 251, 252, 266, 280, 283, 294 КУпАП апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу захисника Новосьолової О.В., в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 10.12.2024 про накладення стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.В. Копіца