Справа № 135/1531/24
Провадження № 3/135/35/25
ПОСТАНОВА

іменем України

19.02.2025 м. Ладижин Вінницька область

Суддя Ладижинського міського суду Вінницької області Волошина Т.В., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, розглянувши адміністративні матеріали, що надійшли з ВП №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , працює,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

18.11.2024 о 01 год 15 хв на 141 км автодороги Вінниця Турбів Гайсин - В.Михайлівка водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем марки «Мазда», н.з. НОМЕР_1 , із ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі КП «Ладижинська міська лікарня» відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Отже, ОСОБА_1 своїми діями вчинив адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за викладеними вище обставинами, не визнав. Він пояснив, що того вечора дійсно керував автомобілем марки «Мазда», який належить його знайомому, та заїхав на АЗС. Через кілька хвилин до нього підійшли працівники поліції з вимогою пред`явити документи й запропонували пройти огляд на стан сп`яніння. Однак, за словами ОСОБА_1 , працівники поліції його безпосередньо не зупиняли вони звернулися до нього вже тоді, коли він перебував на АЗС.

На думку ОСОБА_1 , у поліцейських не було законних підстав зупиняти транспортний засіб, а тим більше вимагати проходження огляду на стан сп`яніння. Він вважає, що посилання правоохоронців на відсутність номерних знаків є безпідставним, оскільки номерні знаки на автомобілі були, хоча й не державного зразка. Пояснив, що відмовився проходити огляд на стан сп`яніння, адже вважав вимогу працівників поліції незаконною та, окрім того, не вживав алкоголю взагалі.

Він також зазначив, що не визнає законною постанову працівників поліції про притягнення його до адміністративної відповідальності за керування автомобілем без номерних знаків, але наразі цю постанову не оскаржував. Підтвердив, що події відбувалися під час комендантської години. Зауважив, що прилад «Драгер», яким пропонувалося провести огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, був наданий йому у вже розпакованому вигляді. Окрім того, працівник поліції запропонував пройти медичний огляд у «Ладижинській міській лікарні», тоді як правильною повною назвою закладу є «КП Ладижинська міська лікарня». Підтвердив, що самостійно медичного огляду не проходив.

Під час судового засідання ОСОБА_1 не заперечував, що всі зафіксовані на відеозаписах події дійсно мали місце за його участю, проте вважає неправдивими свідчення свідка ОСОБА_2 щодо запаху алкоголю від нього, оскільки свідок перебував на значній відстані.

Разом із тим, ОСОБА_1 подав до суду письмове клопотання, в якому просив закрити провадження у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. На обґрунтування вказаних вимог він, зокрема, зазначив таке:

1.протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням вимог КУпАП та Інструкції, оскільки в графі «особу встановлено» не наведено повної інформації про документ, на підставі якого ідентифіковано водія;

2.у протоколі відсутні підписи в графах «Особа, яка ознайомлена з місцем та часом розгляду справи», «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності по суті порушення», «Підпис поліцейського, який склав протокол», «Підпис особи, яка притягується до адміністративної відповідальності», що суперечить вимогам КУпАП;

3.у документі не зазначено, що до нього додається копія постанови серії ЕНА №3498845; до того ж ця копія не завірена належним чином, що суперечить ДСТУ 4163-2003 та позбавляє їх статусу належного доказу.

4.долучені відеозаписи не можуть вважатися належними доказами, адже протокол не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснювалося фіксування подій, а також із них не вбачається, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом чи що його було зупинено працівниками поліції;

5.працівники поліції не роз`яснювали йому права, не поінформували про порядок застосування технічного засобу, не надали сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку «Драгера», не видали копію акта огляду;

6.у матеріалах справи відсутні відомості про походження інших відеозаписів, окрім запису з нагрудної боді-камери, що, на його думку, свідчить про їх недопустимість як доказів. Крім того, на відеозаписі з АЗС час не відповідає реальному;

7.матеріалами справи не доведено жодного факту порушення ним Правил дорожнього руху, який би давав підстави працівникам поліції для законної зупинки автомобіля;

8.жодним доказом не підтверджено, що він керував автомобілем саме у час, зазначений у постанові.

З огляду на наведене, ОСОБА_1 у своєму письмовому клопотанні просив суд дійти висновку про відсутність у його діях як події, так і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на цій підставі закрити провадження.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_2 показав, що у час, зазначений у протоколі, перебував на АЗС у м. Ладижин, де пив каву. У цей момент на АЗС під`їхав автомобіль марки «Мазда» без номерних знаків. У салоні автомобіля перебували двоє раніше невідомих йому осіб чоловік і жінка. За кермом був чоловік, і, як свідок згодом дізнався, це був ОСОБА_1 .

Одночасно з цим автомобілем на АЗС прибули працівники поліції, які розпочали перевірку вказаного транспортного засобу. Свідок стояв неподалік і відчував запах алкоголю від водія ОСОБА_1 . На пропозицію працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки, так і в лікарні ОСОБА_1 відмовився.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та свідка, суд дійшов таких висновків.

Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, а також її вирішення в точній відповідності із законом.

Статтею 280 КУпАП України встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації або трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного виріше Відповідно до частин 1, 2 статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Частиною 1 статті 8 КУпАП встановлено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність або відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні й інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються під час нагляду за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 258335 від 18.11.2024, складеним інспектором СРПП ВП №3 Гайсинського РУП капітаном поліції Целіком В.В., водій ОСОБА_1 18.11.2024 о 01 год 15 хв на 141 км автодороги Вінниця Турбів Гайсин В.Михайлівка керував транспортним засобом автомобілем марки «Мазда», н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різким запахом алкоголю з порожнини рота, тремтінням рук, почервонінням обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі КП «Ладижинська міська лікарня» він відмовився.

У судовому засіданні ОСОБА_1 заперечував свою винуватість, однак, незважаючи на захисну позицію, його вину у вчиненому правопорушенні за наведених вище обставин беззаперечно підтверджено сукупністю досліджених судом доказів, які не викликають сумнівів у своїй достовірності й допустимості.

Так, протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 258335 від 18.11.2024 складено відповідно до вимог КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС від 07.11.2015 №1395, а отже, він відповідає вимогам чинного законодавства.

Зі змістом цього протоколу ОСОБА_1 ознайомлений; права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, йому роз`яснено. Водночас від підписання протоколу та отримання його копії він відмовився, про що свідчить відеозапис із боді-камери поліцейського.

У графі «особу встановлено» зазначено документ, на підставі якого було встановлено особу ОСОБА_1 , а саме посвідчення водія серії НОМЕР_2 . Окрім того, що особу встановлювали саме на підставі цього посвідчення, підтверджується і відеозаписом боді-камери поліцейського, на якому зафіксовано, що ОСОБА_1 на численні вимоги працівника поліції пред`являє зазначений документ.

Відсутність підписів у графах протоколу «Особа, яка ознайомлена з місцем та часом розгляду справи», «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності по суті порушення», «Підпис особи, яка притягується до адміністративної відповідальності» пояснюється відмовою самого ОСОБА_1 ставити підпис у цих графах, що зафіксовано відеозаписом із боді-камери поліцейського.

Відсутність підпису в графі протоколу «Підпис поліцейського, який склав протокол» усунута поліцейським під час доопрацювання зазначеного протоколу. На момент розгляду протоколу по суті ця графа вже містила підпис особи, яка його склала.

У матеріалах справи є акт огляду на стан сп`яніння, яким зафіксовано у водія ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук, почервоніння обличчя. Також цим актом зафіксовано відмову водія ОСОБА_1 від огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер». Зазначені дані загалом узгоджуються з іншими матеріалами справи.

Крім того, у матеріалах міститься направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, видане 18.11.2024 о 01 год. 30 хв. Із нього вбачається, що у ОСОБА_1 виявлено ознаки алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук, почервоніння обличчя), а також зазначено медичний заклад, у якому йому пропонувалося пройти медичний огляд, «Ладижинська міська лікарня». Водночас зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження медичного огляду.

У матеріалах справи є письмові пояснення свідка ОСОБА_2 , які повністю узгоджуються з його поясненнями, наданими під час судового розгляду, а також із іншими матеріалами. Водночас твердження ОСОБА_1 про те, що свідок ОСОБА_2 не міг чути запах алкоголю від нього (оскільки свідок перебував на значній відстані) спростовується відеозаписом із боді-камери поліцейського, на якому зафіксовано перебування цього свідка поруч із ОСОБА_1 .

Також у матеріалах містяться письмові пояснення свідка ОСОБА_3 , які є тотожними показам свідка ОСОБА_2 і повністю узгоджуються з іншими адміністративними матеріалами, а тому немає підстав сумніватися у їхній достовірності.

До матеріалів додано відео з реєстратора поліцейського автомобіля, із нагрудної камери поліцейського та з відеокамер АЗС, що було оглянуто судом. Суд визнає ці відеозаписи належним і допустимим доказом.

Під час дослідження відеозаписів у судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив, що саме він на них зафіксований. Ці записи містяться на DVD-диску та відображають, зокрема, момент руху автомобіля під його керуванням, його відмову пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки, так і в медичному закладі, а також складення поліцейським протоколу про адміністративне правопорушення й ознайомлення ОСОБА_1 з його правами.

Відеозапис безперервний, не містить ознак монтажу; водночас ОСОБА_1 під час судового розгляду не навів жодних фактів, які мають значення для справи та які умисно не були б зафіксовані поліцейським.

Суд констатує, що на цих відеозаписах зафіксовано всі необхідні складові для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме: підтвердження факту керування транспортним засобом та відмова від проходження огляду на стан сп`яніння. При цьому записи не містять інформації, яка б свідчила про психологічний тиск чи про порушення права на захист із боку поліцейського під час оформлення адміністративних матеріалів. Не зафіксовано й жодних дій, що викликали б сумнів у тому, що працівник поліції діяв законно.

Суд наголошує, що надані поліцейським відеозаписи можуть слугувати доказом у справі про адміністративне правопорушення в розумінні КУпАП, а отже зафіксовані на технічному носії відомості враховуються при винесенні рішення суду.

Невідповідність часу на одному з доданих відеозаписів з АЗС не ставить під сумнів достовірність зафіксованих на ньому обставин, з огляду на те, що вони відповідають письмовим доказам, наявним у справі, де зазначено дату й час проведення поліцейським дій з огляду на стан сп`яніння та фіксування результатів. Водночас під час судового розгляду сам ОСОБА_1 зауважив, що події, відображені на всіх відеозаписах, дійсно мали місце за його участю.

Твердження ОСОБА_1 про те, що в протоколі в обов`язковому порядку має міститися посилання на проведення відеофіксації, без чого долучені до справи відеофайли не є належними та допустимими доказами, суперечать вимогам ст. 256 КУпАП, яка містить вичерпний перелік відомостей, що повинні вказуватися у протоколі про адміністративне правопорушення. Вимоги зазначати технічний засіб, яким здійснено відеофіксацію, у ст. 256 КУпАП немає.

Щодо посилань ОСОБА_1 на правові позиції, викладені в постановах Верховного Суду від 15.11.2018 та від 19.02.2020 у справі №524/1284/17, суд зазначає, що суд касаційної інстанції зробив висновок про неможливість вважати відеозапис належним доказом через те, що в оскаржуваній постанові про притягнення особи до адміністративної відповідальності не було посилань на технічний засіб, яким здійснено запис, відповідно до ст. 283 КУпАП. Тобто обставини, які переглядав суд касаційної інстанції (відповідність постанови про накладення адміністративного стягнення вимогам ст. 283 КУпАП), не є релевантними обставинам цієї справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки ст. 256 КУпАП не містить вимоги зазначати технічний засіб, яким здійснено відеофіксацію, у протоколі.

Суд зауважує, що факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 підтверджений ним самим під час судового розгляду.

Щодо тверджень ОСОБА_1 про відсутність доказів порушення ним як водієм ПДР, які б надавали працівникам поліції право законно зупинити керований ним транспортний засіб, суд зазначає, що зупинка автомобіля була здійснена самим ОСОБА_1 з власної ініціативи, без вимоги поліцейського, що підтвердив і сам ОСОБА_1 під час судового розгляду.

Водночас поліцейський, зафіксувавши рух транспортного засобу, який зупинився з ініціативи водія, вправі вимагати від водія пройти у встановлений законом спосіб огляд на стан алкогольного сп`яніння. У цій ситуації така вимога була пред`явлена майже відразу після зупинки транспортного засобу водієм.

Згадані обставини не є релевантними правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постанові від 15.03.2019 у справі №686/11314/17, на яку посилається ОСОБА_1 у своїх запереченнях, оскільки, як встановлено вище, поліцейський не здійснював зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 останній зупинився самостійно, без вимоги поліцейського.

Ба більше, обставини зупинки ОСОБА_1 взагалі не підлягають встановленню в межах цієї справи, оскільки предметом доказування є фактичні дані про відмову особи, яка керувала транспортним засобом із ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, і ці відомості не впливають на висновок щодо винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, з огляду на правовий аналіз норм Правил дорожнього руху, незгода водія з причинами зупинки або його необізнаність щодо них не звільняє від обов`язку за вимогою працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, а такий обов`язок не залежить від причини зупинки.

Неправомірна зупинка працівниками поліції транспортного засобу за певних обставин може бути підставою для притягнення таких працівників до відповідальності. Однак, якщо при цьому з`ясувалося, що водій перебував із ознаками сп`яніння чи в іншому неадекватному стані, факт неправомірної зупинки не звільняє його від обов`язку виконати вимоги п. 2.5 ПДР України.

Оцінивши наведені вище докази, суд визнає їх належними та допустимими, оскільки вони отримані у встановлений законом спосіб, доповнюють одне одного, узгоджуються між собою й підтверджують факти керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки, так і в медичному закладі.

До матеріалів справи долучено ксерокопію постанови серії ЕНА №3498845 від 18.11.2024, винесеної інспектором СРПП ВП №3 Гайсинського РУП капітаном поліції Целіком В.В., якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1190 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП. Однак копія цієї постанови не завірена належним чином посадовою особою, що позбавляє суд можливості перевірити її достовірність. Тому цей доказ суд визнає неналежним і не бере до уваги.

Згідно з п. 2.5 Правил дорожнього руху водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд із метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу й швидкість реакції.

Відповідно до статті 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами й щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу й швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та огляду на стан такого сп`яніння або впливу.

Огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів проводиться поліцейським із використанням спеціальних технічних засобів. Під час такого огляду поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а за неможливості їх застосування огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським із використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами, огляд проводиться в закладах охорони здоров`я, перелік яких затверджується відповідними управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду в інших закладах забороняється.

Процедуру проведення огляду водіїв на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів визначено Інструкцією, затвердженою наказом МВС і МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735.

Відповідно до пункту 2 розділу І Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з відповідними ознаками. Пункт 3 розділу І містить перелік ознак алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкіри обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці).

Згідно з п. 6 розділу І Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки з використанням спеціальних технічних засобів або лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером ФАП, який пройшов спеціальну підготовку). Відповідно до п. 7 розділу І, у разі відмови водія від проходження такого огляду на місці зупинки чи незгоди з його результатами, огляд проводиться у найближчому закладі охорони здоров`я.

Згідно з Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 р. №1103, водій, що відмовився від огляду на місці зупинки або не погоджується з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. У разі відмови водія й там пройти огляд поліцейський, із застосуванням технічних засобів відеозапису (чи у присутності двох свідків, якщо застосувати такі засоби неможливо), складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння й дії водія, спрямовані на ухилення від огляду.

Як видно з відеозаписів, інспектор поліції неодноразово, голосно та чітко пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що той щоразу відповідав відмовою. При цьому огляд пропонувалося провести як на місці зупинки, так і в медичному закладі. Під час судового розгляду ОСОБА_1 підтвердив, що він обізнаний із правилами дорожнього руху, зокрема з обов`язком водія пройти огляд на стан сп`яніння за вимогою працівника поліції.

Посилання ОСОБА_1 на те, що йому було запропоновано пройти огляд у «неіснуючому» закладі Ладижинській міській лікарні, не відповідають дійсності, оскільки фактично існує КП «Ладижинська міська лікарня». Незазначення поліцейським повної та точної назви закладу не має преюдиційного значення для доказування обставин цієї справи.

Доводи про те, що ОСОБА_1 не вживав алкоголь, є необґрунтованими, адже поліцейський вправі вимагати від водія пройти у встановленому порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння за наявності підстав вважати, що водій перебуває в такому стані. Невживання алкоголю (за твердженнями водія) не звільняє його від обов`язку пройти передбачену законом процедуру. Відмова ж від проведення такого огляду утворює окремий, самостійний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Наслідки відмови від проходження огляду були неодноразово роз`яснені ОСОБА_1 працівниками поліції, що він і підтвердив у судовому засіданні.

Отже, у матеріалах справи наявні докази відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Свою позицію щодо відмови від такого огляду він чітко і неодноразово висловив працівнику поліції, що підтверджено відеозаписом. Поліцейський повідомив ОСОБА_1 , що в разі відмови від огляду буде складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП. При цьому на відеозаписі жодного разу не зафіксовано, щоб ОСОБА_1 хотів пройти огляд у медичному закладі чи висловлював недовіру поліцейському.

Суд наголошує, що адміністративне правопорушення за фактом відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, що є окремим складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, вважається завершеним з моменту фіксації такої відмови.

Для притягнення особи до відповідальності за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння необхідна наявність ознак відповідного виду сп`янінні, наявність вимоги поліцейського про необхідність проходження огляду на стан сп`яніння та відмова особи від проходження огляду. Мотиви такої відмови не мають правового значення для притягнення особи до відповідальності.

Крім того, суд констатує, що матеріали справи не містять жодних даних про протиправність дій працівників поліції чи оскарження таких дій на час складання протоколу та наслідки такого оскарження. Також ОСОБА_1 не навів обставин, які б свідчили про упередженість або зацікавленість працівників поліції в результатах розгляду справи чи в притягненні його до відповідальності.

Суд наголошує, що законодавець із метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя й здоров`я його учасників поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема й пройти на вимогу працівника поліції медичний огляд для визначення стану сп`яніння.

У рішенні у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р. Європейський суд з прав людини у складі Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, адже володіння та використання автомобіля потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували право володіти автомобілями і їздити на них, погоджуються нести певну відповідальність і виконувати додаткові обов`язки.

Водночас суд зважає на усталену практику Європейського суду з прав людини, згідно з якою рішення національного суду повинно містити мотиви, достатні для відповіді на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, №303-A, §§29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент сторони.

Отже, дослідивши всі докази, надавши їм об`єктивну оцінку та проаналізувавши норми законодавства, а також у достатній мірі відповівши на аргументи сторони захисту, суд дійшов висновку, що викладене вище в сукупності свідчить про порушення водієм ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України, тобто вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення, суд ураховує характер вчиненого правопорушення, що належить до грубих порушень на транспорті й має підвищену суспільну небезпеку, особу правопорушника та його майновий стан, ступінь вини. Також враховуються вік особи, її сімейний і майновий стан. Обставин, які б пом`якшували чи обтяжували відповідальність ОСОБА_1 , суд не встановив.

Згідно з санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП за вчинення вказаного правопорушення накладається адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян із позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.

Тому суд доходить переконання про необхідність накласти на ОСОБА_1 стягнення у вигляді штрафу в розмірі, передбаченому ч. 1 ст. 130 КУпАП, із позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Таке адміністративне стягнення, на переконання суду, є достатнім для виховання особи, яка вчинила правопорушення, у дусі дотримання законів України, а також для запобігання вчиненню нових правопорушень.

В порядку, визначеному ст. 40-1 КУпАП та п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» вважаю за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605 грн 60 коп.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 283, 284 КУпАП України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 грн 60 коп. (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Роз`яснити ОСОБА_1 , що штраф має бути сплачений не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови - не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Відповідно до ст. 308 КУпАП, у разі несплати штрафу у строк, встановлений ч. 1 ст. 307 КУпАП, у порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Апеляційна скарга подається до Вінницького апеляційного суду через Ладижинський міський суд Вінницької області.

Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці з дня набрання постановою законної сили.

Суддя