Справа 688/821/25
№ 3/688/234/25
Постанова

Іменем України

26 лютого 2025 року м. Шепетівка

Суддя Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області Козачук С.В., розглянувши матеріали, які надійшли від заступника начальника Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Шепетівки Хмельницької області, громадянки України, проживаючої по АДРЕСА_1 , непрацюючої,

за ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

Згідно протоколів про адміністративне правопорушення серії ВАД №415117 від 17.02.2025 року, ВАД №415116 від 17.02.2025 року, серії ВАД №415118 від 17.02.2025 року, серії ВАД №415119 від 17.02.2025 року, ВАД №415120 від 17.02.2025 року ОСОБА_1 обвинувачується в тому, що являючись матір`ю неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дітей, внаслідок чого 13.02.2025 року близько 23 год 00 хв, знаходячись в нетверезому стані, залишила дітей без нагляду дорослих за місцем їхнього проживання, а сама знаходилась на вул. Лозова. Дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Постановою судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 26.02.2025 року справи №688/821/25 3/688/234/25, №688/822/25 3/688/235/25, №688/824/25 3/688/236/25, №688/825/25 3/688/237/25 та №688/826/25 3/688/238/25 відносно ОСОБА_1 були об`єднані в одне провадження із присвоєнням даній справі №688/821/25 3/688/234/25.

ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, своїм процесуальним правом не скористалася, заяв про відкладення розгляду справи, чи про розгляд справи у її відсутності не надала, подала заяву, у якій просила розгляд справи провести без її участі, вину у вчиненні правопорушення визнала.

За таких обставин, визнаю можливим справу розглянути без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки перешкод для такого розгляду, визначених ч. 3 ст. 268 КУпАП, не має.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що справа відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.184 КУпАП, з огляду на таке.

Відповідно до ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне та вмотивоване рішення.

Диспозиція ч. 1 ст. 184 КУпАП передбачає ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, отже за своїм змістом є бланкетною нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших норм.

При цьому необхідно врахувати, що обов`язки батьків по відношенню до своїх неповнолітніх дітей передбачені низкою нормативних актів, наприклад: Законом України «Про охорону дитинства», яким визначено, що батьки або особи, які їх замінюють, зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Також обов`язки батьків визначені в ст. 150 Сімейного кодексу України, згідно якої батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та поважати дитину.

У пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

З протоколів про адміністративне правопорушення серії ВАД №415117 від 17.02.2025 року, ВАД №415116 від 17.02.2025 року, серії ВАД №415118 від 17.02.2025 року, серії ВАД №415119 від 17.02.2025 року, ВАД №415120 від 17.02.2025 року слідує, що ОСОБА_1 обвинувачується в тому, що являючись матір`ю п`яти неповнолітніх дітей, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по їх вихованню, внаслідок чого 13.02.2025 року близько 23 год 00 хв, знаходячись в нетверезому стані, залишила їх без нагляду дорослих за місцем їхнього проживання, а сама знаходилась на вул. Лозова.

Разом з тим, у протоколах не зазначено суть адміністративного правопорушення, тобто конкретних обставин, які б вказували на ухилення ОСОБА_1 від виконання батьківських обов`язків щодо виховання неповнолітніх дітей, не вказано від яких саме батьківських обов`язків, з посиланням на норму закону, ухиляється остання. Сама по собі обставина перебування ОСОБА_1 на вулиці Лозова о 23 год 13.02.2025 року, при тому що місцем проживання ОСОБА_7 в протоколі зазначено АДРЕСА_1 ,не свідчить про ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання її неповнолітніх дітей, а отже автоматично не формує склад правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП. Отже, викладене у протоколах обвинувачення є неконкретним.

В розумінні КУпАП актом звинувачення є саме протокол про адміністративне правопорушення. А тому, формулювання обвинувачення, яке викладається уповноваженою особою в протоколі про адміністративне правопорушення, є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Відомості, надані особі відносно якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності, повинні бути достатніми для повного розуміння останньою суті висунутого проти неї обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Суд наголошує на тому, що він не вправі самостійно змінювати суть обвинувачення, викладеного у протоколі про адміністративне правопорушення, як і не має права самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

У справі "Малофєєва проти Росії" ("Malofeyeva v. Russia", рішення від 30.05.2013 р., заява N 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч. 3 ст. 6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення ("проведення несанкціонованого пікету"), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції.

Як передбачено п. «а» ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України» від 08.07.2010 року, суд, зокрема, зазначив, що адміністративні правопорушення через суворість санкцій, слід відносити до фактично кримінальних правопорушень, з усіма гарантіями статті 6 Конвенції та, відповідно, й статті 2 Протоколу № 7 до Конвенції.

В силу імперативного припису, викладеного у п. «а» ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Застосувавши до цієї справи принципи кримінального провадження дійшла висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення не може ґрунтуватись на припущеннях, приймається у разі доведення винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а усі сумніви, які виникають у ході провадження у справі тлумачаться на користь особи, яка притягається до відповідальності.

До протоколів не долучено жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження винуватості особи у вчиненні інкримінованого їй адміністративного правопорушення, окрім як заяви ОСОБА_1 , в якій вона визнає вину у вчиненні правопорушення.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до п. 1 ч. 1ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення.

Наявність події та складу адміністративного правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Згідно ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Верховний Суд у постанові від 08.07.2020 року в справі № 177/525/17(2-а/177/23/17) вказав, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Сам факт визнання особою вини не може бути достатнім доказом вини особи за відсутності інших належних доказів.

З огляду на викладене, застосовуючи закріплений в ст. 62 Конституції України принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.184 КУпАП, а тому провадження підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 184, 245, 247, 251, 283, 284, 294 КУпАП, суддя -

постановив:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено до Хмельницького апеляційного суду через Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: Світлана КОЗАЧУК