Провадження № 33/824/341/2025 Доповідач в суді II інстанції - Рудніченко О.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2025 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Рудніченко О.М.,

секретар: Сіваєва Ю.В.,

за участю:

захисника особи, яка притягається до відповідальності Батюсь Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Осика Сергія Валентиновича на постанову Печерського районного суду міста Києва від 30 вересня 2024 року, якою закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо:

ОСОБА_2 , судді Шевченківського районного суду м. Києва, службова адреса вул. Дегтярівська, 31А, Київ, 03057,-

у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 212-3 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Як встановлено судом першої інстанції, 08.12.2023 до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини надійшло звернення адвоката Осика Сергія Валентиновича, яке було зареєстроване в системі електронного документообігу «Megapolis.DocNet» Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини за № 0-36284.3/23.

У зверненні Осика С.В. поінформував про факти, які могли вказувати на порушення вимог Закону України «Про доступ до судових рішень».

Зокрема, у зверненні містились відомості про порушення суддею Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_2 вимог частини третьої статті 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» внаслідок несвоєчасного направлення до Єдиного державного реєстру судових рішень електронного примірника постанови від 22.08.2023 по справі № 761/26598/23, провадження № 3/761/5830/2023; справі № 761/29864/23, провадження № 3/761/6373/2023; справі № 761/28991/23, провадження № 3/761/3169/2023 та справі № 761/29655/23, провадження № 3/761/6332/2023, які ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 22.08.2023 були об`єднані в одне провадження з наданням наступного номеру - справа № 761/26598/23, провадження № 3/761/5830/2023.

Відповідно до інформації, розміщеної в ЄДРСР, встановлено, що ухвалена суддею ОСОБА_2 22.08.2023 постанова в справі № 761/26598/23 про закриття провадження на підставі пункту першого статті 247 КУпАП стосовно заступника директора розпорядника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Новікова В.В. за ознаками правопорушення, що передбачене частиною 5 статті 212-3 КУпАП, була надіслана для оприлюднення до ЄДРСР лише 17.11.2023, а забезпечено надання загального доступу 20.11.2023, що суперечить вимогам частини третьої статті 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» щодо строку оприлюднення судового рішення.

Листом від 10.05.2024 № 2470/4/11-50-24 ДП «Інформаційні судові системи» у відповідь на лист Секретаріату Уповноваженого від 02.05.2024 № 26979.4/О-36284.3/23/43.1 надало підтвердження факту направлення постанови від 22.08.2023 в справі № 761/26598/23 до ЄДРСР 17.11.2023, дати реєстрації документа 18.11.2023, дати забезпечення надання загального доступу в ЄДРСР 20.11.2023.

Отже, суддя ОСОБА_2 надіслала до ЄДРСР електронний примірник постанови від 22.08.2023 в справі № 761/26598/23 поза межами строку, передбаченого частиною третьою статті 3 Закону України «Про доступ до судових рішень».

Таким чином, на думку особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, в діях судді Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_2, яка за результатами розгляду справи № 761/26598/23 ухвалила постанову від 22.08.2023 та направила її електронний примірник до ЄДРСР 17.11.2023, вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 212-3 КУпАП, а саме: порушення Закону України «Про доступ до судових рішень».

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 30 вересня 2024 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч. 6 ст. 212-3 КУпАП - закрито у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції Осика С.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Печерського районного суду міста Києва від 30 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою визнати суддю Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 212-3 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана постанова Печерського районного суду м. Києва є незаконною, підлягає скасуванню з винесенням нової постанови, якою визнати суддю ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення.

Вказує, що за результатами розгляду матеріалів справи суддя Печерського районного суду м. Києва дійшла до висновку що суддя ОСОБА_2 надіслала до ЄДРСР електронний примірник постанови від 22.08.2023 у справі № 761/26598/23 поза межами строку, передбаченого ч. 3 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» таким чином встановила що остання скоїла адміністративне правопорушення, яке має ознаки ч. 6 ст. 212-3 КУпАП

Проте, за наявними ознаками порушення визначеного ч. 6 ст. 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя Печерського районного суду м. Києва прийшла до висновку про відсутність в діях судді ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

Так, у оскаржуваній постанові як реабілітуючу обставину місцевий суд зазначив що нібито суддя, ОСОБА_2 , не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 212-3 КУпАП по несвоєчасному внесенню судового рішення, незважаючи на те , що ч. 3 ст. 3 ЗУ «Про доступ до судових рішень» визначено, що особисто суддя загальної юрисдикції вносить до ЄДРСР, всі судові рішення і окремі думки, викладені у письмовій формі, не пізніше наступного дня після їх ухвалення або виготовлення суддею повного тексту.

Разом з тим, суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого висновку, що вчинення суддею адміністративного правопорушення неможливо розглядати у судах загальної юрисдикції, з огляду на те, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 106 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів», суддю не можливо притягнути до адміністративної відповідальності, а у разі встановлення несвоєчасного внесення суддею відомості до ЄДРСР остання може бути притягнута виключно до дисциплінарної відповідальності.

Також апелянт звертає увагу суду на те, що судом при прийнятті рішення по сутті в справі не було всебічно досліджено та враховано усіх обставин, що стали передумовами для складення уповноваженою посадовою особою Секретаріату Уповноваженого протоколу про адміністративне правопорушення.

В свою чергу захисник ОСОБА_2 - адвокат Шепель К.В. подала заперечення на апеляційну скаргу Осика С.В. , в якій просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а постанову Печерського районного суду міста Києва від 30.09.2024 залишити без змін.

В обґрунтування заперечень захисник вказує на правильність висновку суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 212-3 КУпАП.

Крім того, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 притягується до адміністративної відповідальності за ненадання доступу до судового рішення у справі № 761/26598/23 в порушення вимог ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень».

Частиною 3 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень», встановлюється, що суд загальної юрисдикції вносить до Реєстру всі судові рішення і окремі думки суддів, викладені у письмовій формі, не пізніше наступного дня після їх ухвалення або виготовлення повного тексту. Таким чином дана норма визначає альтернативу: не пізніше наступного дня після їх ухвалення або виготовлення повного тексту. Таким чином, під час розгляду вказаного адміністративного матеріалу посадовій особі необхідно було встановити не лише дату ухвалення судового рішення, але й дату виготовлення повного тексту.

З урахуванням того, що суддею ОСОБА_2 повний текст судового рішення був виготовлений 17.11.2023 і в той же день направлений для внесення в ЄРДР, що підтверджується відповіддю ДП «Інформаційні судові системи», то відповідальність за невиконання даної норми Закону виключається.

Так, належним чином повідомлені про судовий розгляд Осика С.В. та уповноважена особа секретаріату уповноваженого Верховної Ради з прав людини, відповідальна за складення протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 , до суду не з`явились. Будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи або не можливість прибуття в судове засідання до суду не надходило.

Заслухавши доповідь судді,

пояснення захисника Батюсь Т.В., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити постанову суду першої інстанції без змін,

перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.

Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як передбачено ст. 251 КУпАП.

Суд (суддя), у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченими статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Частина 1 ст.7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення, визначеного приписами ч. 1 ст. 9 КпАП України.

Частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Тобто адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності.

Згідно з протоколу про адміністративне правопорушення від 16 травня 2024 року, складеного головним спеціалістом Відділу прав у цивільному та адміністративному процесах Департаменту моніторингу додержання права на справедливий суд та процесуальних прав ОСОБА_4 , в діях судді Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_2, яка за результатами розгляду справи № 761/26598/23 ухвалила постанову від 22.08.2023 та направила її електронний примірник до ЄДРСР 17.11.2023, вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 212-3 КУпАП, а саме: порушення Закону України «Про доступ до судових рішень».

Частиною 6 ст. 212-3 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за ненадання доступу до судового рішення або матеріалів справи за заявою особи, а також інше порушення Закону України "Про доступ до судових рішень".

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 212-3 КУпАП полягає у ненаданні доступу до судового рішення або матеріалів справи за заявою особи, а також інше порушення Закону України "Про доступ до судових рішень".

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини як формі умислу.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, з системного аналізу положень ст.ст. 3, 9 Закону України «Про доступ до судових рішень» вбачається, що вказаним законом в цілому визначено порядок доступу до судових рішень, ведення Єдиного державного реєстру судових рішень, зокрема в частині повноважень відповідальної службової особи апарату суду, голови суду, які і є суб`єктами адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 212-3 КУпАП.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що суддя, що здійснює правосуддя у конкретній судовій справі, не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 212-3 КУпАП, та питання щодо наявності підстав для притягнення судді до відповідальності за допущення порушень, пов`язаних із зволіканням з виготовленням вмотивованого судового рішення, несвоєчасним наданням суддею копії судового рішення для її внесення до Єдиного державного реєстру судових рішень, мають вирішуватись у встановленому законом порядку - Вищою радою правосуддя, що, в свою чергу, свідчить про відсутність такого обов`язкового елементу складу адміністративного правопорушення, як його суб`єкт.

Апеляційний суд в повній мірі погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції та вважає їх законними та обґрунтованими.

Крім того, аналізуючи вказані вимоги законодавства, та всі відомі обставини справи, апеляційний суд вважає, що несвоєчасність надання суддею ОСОБА_2 копії судового рішення для її внесення до ЄДРСР не може безумовно свідчити про наявність у її діях злого умислу, який виразився у ненаданні доступу до судового рішення, оскільки нею ніяким чином не було обмежено доступ Осика С.В. до прийнятого ним судового рішення у паперовій формі.

Європейська комісія «За демократію через право» (Венеціанська комісія) і Директорат з прав людини Генерального директорату з прав людини та верховенства права Ради Європи вважають, що дія чи бездіяльність судді можуть бути підставою для відповідальності, якщо вони вчинені умисно або з грубою необережністю.

Як визначено п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Згідно ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Такий підхід до тлумачення норм, в тому числі, адміністративного законодавства, відповідає контексту рішення Європейського Суду від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява №7460/03), в якому зазначено, що адміністративне правопорушення має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів доведеності вини обвинуваченого.

Отже, стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено Європейським Судом й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки під «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява №16347/02).

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року та «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

З огляду на викладене, наявні у адміністративних матеріалах докази не є такими, що «поза розумним сумнівом» доводять винність ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 212-3 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги суд не може прийняти до уваги, оскільки вони необгрунтовані та не є такими, що доводять винуватість ОСОБА_2 у скоєнні інкримінованого їй правопорушення, а будь-яких інших доказів щодо наявності складу адміністративного правопорушення та вини останньої у його вчиненні, з матеріалів справи не вбачається і вони не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи апеляційним судом не встановлено.

На підставі наведеного, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, підстав для її скасування суд апеляційної інстанції не вбачає, у зв`язку з чим приходить до висновку про залишення апеляційної скарги Осика С.В. без задоволення, а оскаржуваної постанови Печерського районного суду міста Києва від 30.09.2024 - без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Осика Сергія Валентиновича - залишити без задоволення.

Постанову Печерського районного суду міста Києва від 30 вересня 2024 року щодо ОСОБА_2 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Рудніченко