КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Оніщука М.І. розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Гончаровим Михайлом Сергійовичем, на постанову Дарницького районного суду міста Києва від 25 грудня 2024 року про притягнення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 25.12.2024 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн. (а.с.52-54).

Не погодившись з указаною постановою суду захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, а справу закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги, з урахуванням доповнень, зазначає, що постанова суду є незаконною, необґрунтованою та такою, що ухвалена з порушенням норм процесуального права та не відповідає фактичним обставинам справи. Суд допустив спрощений підхід до розгляду справи, оскільки не встановив фактичні обставини правопорушення, а лише послався на обставини, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення та обґрунтував вину лише на формально перелічених документах, та не надав стороні захисту можливості підготувати належний захист та правову позицію, що є не припустимим. Натомість, суд обрав обвинувальну позицію щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не надав жодної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та залишив поза увагою наявні грубі порушення норм процесуального та матеріального права.

Так, суд залишив поза увагою, наступне: при складанні протоколу працівниками поліції не було роз`яснено прав ОСОБА_1 ; до протоколу не внесено відомостей про те, чи притягувався ОСОБА_1 упродовж року до адміністративної відповідальності; як було виявлено стан алкогольного сп`яніння під час руху транспортного засобу; на відео зафіксовано, що працівник патрульної поліції не називає причину зупинки ОСОБА_1 , який при цьому знаходився на передньому пасажирському сидінні в лежачому стані; у час на який вказує поліцейський (01:29, 12.08.2024) ОСОБА_1 не знаходиться в будь-якому транспортному засобі і не керує ним; порушення вимог Інструкції працівниками поліції під час здійснення відеозапису події (відеозйомка не велася безперервно); відсутній факт зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 ; склад правопорушення, який інкримінується ОСОБА_1 не відповідає диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 та його захисник Гончаров М.С. у судовому засідання підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили задовольнити.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши безпосередньо в судовому засіданні відеозапис з нагрудних камер поліцейських, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається та вірно встановлено судом першої інстанції, що згідно з протоколом серії ААД № 858295 від 12.08.2024, ОСОБА_1 12.08.2024 о 01 год. 15 хв. по вул. 136а Садова 106 в м. Києві керував автомобілем «Мерседес»», д.н.з. НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку, водій відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Від підпису протоколу, одержання його копії та надання пояснень ОСОБА_1 відмовився. Жодних заяв, зауважень чи скарг при оформленні протоколу чи після його оформлення останній не заявляв, докази оскарження у встановленому законом порядку дій працівників поліції за фактом складання протоколу у справі відсутні.

Також, відповідно до наявної у матеріалах справи постанови серії ЕНА № 2810914 від 12.08.2024, яка набрала законної сили, ОСОБА_1 12.08.2024 о 01 год. 29 хв. по вул. 106 Садова в м. Києві керував автомобілем «Мерседес»», д.н.з. НОМЕР_2 та був не пристебнутий ременем безпеки, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП, за що до нього було застосоване адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Визнаючи винним ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з доведеності його вини, що підтверджується належними і допустимими доказами, наявними в матеріалах справи.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на наявних у справі доказах, в їх сукупності, натомість відхиляє доводи апеляційної скарги з огляду на їх безпідставність, враховуючи наступне.

Як свідчать матеріали справи, у тому числі відеозапис з камер працівників поліції, 12.08.2024 працівники поліції вийшли зі свого автомобіля та підходять до зупиненого автомобіля «Мерседес»», д.н.з. НОМЕР_2 , який стоїть на узбіччі з працюючим двигуном та увімкненими габаритними вогнями і в цей момент ОСОБА_1 , який знаходився на водійському місці, перелазить на переднє пасажирське сидіння та лягає, роблячи вигляд, що спить. Постукавши у вікно автомобіля поліцейські попросили водія відчинити двері та пред`явити водійське посвідчення та документи на автомобіль. Під час спілкування з водієм поліцейськими виявлено у нього ознаки алкогольного сп`яніння, про що було повідомлено водію та запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки або в медичному закладі, на що ОСОБА_1 категорично відмовився, що зафіксовано на відео.

ОСОБА_1 поліцейським були роз`яснені його права та повідомлено, що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.

У подальшому спілкуванні з працівниками поліції ОСОБА_1 пропонував заплатити штраф на місці, а також неодноразово висловлювався щодо можливості «домовитися», проте був попереджений працівниками поліції про неправомірність таких висловлень та йому ще раз було наголошено на проведенні відеофіксації. Також на запитання поліцейського звідки і куди ви їхали, ОСОБА_1 відповів, що їхав з роботи.

Така поведінка та висловлювання ОСОБА_1 беззаперечно свідчать про керування ним транспортним засобом (зупинившись швидко переліз з водійського на переднє пасажирське місце; повідомив, що їхав з роботи, тощо) і усвідомлення та визнання факту неправомірності своїх дій (неодноразове висловлювання до поліцейських «давайте домовлятися»).

Отже, доводи апеляційної скарги з приводу не доведення факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом є безпідставними.

Посилання апелянта на те, що відеозапис є неналежним доказом у даній справі через порушення поліцейськими Інструкції, затвердженої наказом МВС № 1026, зокрема, що відеофіксація не велася безперервно, суд апеляційної інстанції вважає не обґрунтованими, адже відео починається з моменту виходу поліцейських зі службового авто і триває увесь час спілкування з водієм та фіксує усі обставини події, які дозволяють перевірити правомірність дій учасників та дотримання поліцейськими порядку виявлення та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення.

Таким чином, зміст запису нагрудних відеокамер працівників поліції, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення, доводить факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його відмову від проходження огляду у встановленому законом порядку, а відтак долучений до матеріалів справи відеозапис з нагрудних камер працівників поліції є належним та допустимим доказом у даній справі, оскільки на даному відеозаписі об`єктивно зафіксовані обставини адміністративного правопорушення в обсязі, достатньому для вирішення питання про наявність події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та винуватості ОСОБА_1 у його вчиненні.

Указані фактичні обставини справи, в їх сукупності, спростовують доводи апеляційної скарги та не дають підстав для висновку про наявність істотних порушень фіксації і оформлення протоколу про адміністративні правопорушення, які б могли стати підставою для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Положеннями статті 1 КУпАП передбачено, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з вимогами статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Вимогами статті 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у статтях 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 284 КУпАП.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За змістом пункту 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно частини першої статті 130 КУпАП, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Наявні у матеріалах справи докази беззаперечно вказують на порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5. ПДР, а отже і на факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції вимог закону при розгляді справи про притягнення ОСОБА_3 до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладенні на нього стягнення. Так само, наведені у скарзі доводи не можуть бути підставою для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Більш того, твердження захисника про можливість призначення покарання без позбавлення права керування транспортним засобом, за аналогією закону, з урахуванням наявності пом`якшуючих обставин, суперечить нормам КУпАП та не узгоджується з діючою редакцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, якою імперативно та безальтернативно встановлено, що порушення, викладені у диспозиції статті, тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Таким чином, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, підстав для її скасування та закриття провадження у справі суд апеляційної інстанції не вбачає, у зв`язку з чим доходить висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної постанови без змін.

Враховуючи викладене, керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Гончаровим Михайлом Сергійовичем - залишити без задоволення.

ПостановуДарницького районного суду міста Києва від 25 грудня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Максим Оніщук