Справа №483/14/25
Провадження № 33/812/87/25
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 лютого 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Базовкіної Т.М.,

із секретарем судового засідання Колосовою О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника адвоката Афенді В.П., апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , адвоката Афенді Віктора Петровича на постанову, яку ухвалив суддя Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області Рак Л.М. у приміщенні цього ж суду 28 січня 2025 року, якою ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік,

у с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№206483, який складений 27 грудня 2024 р. о 16 год. 03 хв., водій ОСОБА_1 27 грудня 2024 р. о 15 год. 30 хв. на вул. О. Зінченка, 131 в м. Очакові Миколаївської області керував транспортним засобом «DAEWOO SENS», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, від керування відсторонений шляхом передачі тверезому водію, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані працівником поліції за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження у встановленому порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Вказаний протокол разом з іншими документами був скерований органами поліції на розгляд до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області.

В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 свою вину не визнав та пояснив, що дійсно 27 грудня 2024 року о 15 год. 30 хв. керував автомобілем марки «DAEWOO SENS» та був зупинений працівниками поліції, які йому повідомили, що в них є підстави вважати, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння та запропоновали пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або в медичному закладі, на що він відмовився, оскільки був тверезий.

Захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвокат Афенді В.П. в судовому засіданні зазначив, що під час зупинки ОСОБА_1 поліцейськими була порушена Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а саме - поліцейським не був проведений особисто огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння, та крім того, йому належним чином не були роз`ясненні його права; відмова водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння не підтверджена показами свідків та свідки незалученні до складання акту огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів який долучений до протоколу про адміністративне правопорушення. Посилаючись на викладене, захисник справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, що передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП просив закрити за відсутністю в діях останнього складу цього адміністративного правопорушення.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснив, що 27 грудня 2024 р., коли повертаючись з роботи, він під`їхав до блокпосту на виїзді з м. Очакова, він побачив там свого сусіда ОСОБА_1 , який був зупинений поліцейськими, візуально ОСОБА_1 був в адекватному стані. Як пропонували пройти йому огляд на стан сп`яніння він не бачив та підтвердив, що ОСОБА_1 було відсторонено від керування транспортним засобом шляхом передачі тверезому водієві.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що її співмешканець ОСОБА_1 27 грудня 2024 р. був зупинений працівниками поліції на блокпосту в м. Очакові під час керування автомобілем, та підтвердила, що йому пропонували пройти огляд на стан сп`яніння в лікарні, на що він відмовився, а також, що під час зупинки поліцейськими велась відеофіксація. Крім того, свідок зазначила, що поліцейськими було складено протокол про адміністративне правопорушення, при цьому свідки поліцейськими не запрошувались, чоловік в той день алкогольні напої не вживав.

Постановою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 січня 2025 р. визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Також стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в розмірі 605 грн. 60 коп.

Не погоджуючись із постановою суду, захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , адвокат Афенді В.П. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при складанні протоколу про адміністративні правопорушення патрульний поліцейський допустив суттєве порушення законодавства, що може бути підставою закриття провадження в суді, зокрема: інформація щодо скоєного адміністративного правопорушення не реєструвалась в журналі єдиного обліку відділу поліції (в матеріалах справи в суді відсутні данні про реєстрацію); відсутнє в матеріалах адміністративної справи направлення на медичний огляд; під час складання протоколу, співробітниками поліції не були роз`яснені ОСОБА_1 його права; відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння повинна підтверджуватись відеозаписом та показами свідків; протокол про адміністративне правопорушення повинен бути складений поліцейським, який має спеціальний жетон та дійсне службове посвідчення поліцейського (дані про наявність жетону та службового посвідчення в матеріалах справи відсутні); до протоколу додано акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, де зазначена відмова від проходження, але свідки до складання даного акту працівником поліції не залучалися; огляд на стан сп`яніння не був проведений поліцейським особисто (в матеріалах відеозапису це відсутнє, окрім впевненого відчування поліцейським запаху алкоголю з порожнини рота про що він і заявив). Ніякими іншими доказами стан сп`яніння ОСОБА_4 в матеріалах адміністративної справи не підтверджується, а допитані в суді свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не підтвердили наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, а докази не можуть базуватися лише на припущеннях поліцейського і складених ним документами. Разом з тим, переглянутий в суді першої інстанції відеозапис свідчить про те, що протягом усього спілкування із працівниками поліції, ОСОБА_1 вів себе спокійно, координація рухів та мови у нього не була порушена, пальці рук не тремтіли, він мав природній вигляд та відповідав на всі питання поліцейських. Так, із обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії слідує, що водій ОСОБА_5 відмовився пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, але не зазначено чи відмовився пройти огляд за допомогою газоаналізатора Драгер Алкотест 6820. Дії водія у щодо ухилення від огляду у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначені. Докази, які б вказували на дотримання працівниками поліції порядку направлення на огляд до медичного закладу, у справі відсутні. В протоколі про адміністративне правопорушення зазначені такі ознаки алкогольного сп`яніння водія, як запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів, а в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів - запах алкоголю з порожнини рота та порушення мови. Така різниця у складанні документів, які мають юридичне значення, та є доказами винуватості особи у скоєнні адміністративного правопорушення, на думку захисника Афенді В.П., робить неможливим притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Також, посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, захисник Конотопчика С.В. зауважує, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту». У зв`язку з чим, ОСОБА_6 вважає, що суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ, а також суд не може змінювати суть «обвинувачення», викладеного у протоколі про адміністративне правопорушення.

В судове засідання суду апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисник адвокат Афенді В.П. не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи учасники повідомлялися відповідно до вимог статті 277-2 КУпАП шляхом надіслання повісток засобами поштового зв`язку.

Від захисника адвоката Афенді В.П. 20 лютого 2025 року засобами поштового зв`язку надійшла заява про розгляд справи, який призначений на 27 лютого 2025 року на 9 год., без участі ОСОБА_1 та його захисника, в якій також адвокат підтримав вимоги апеляційної скарги.

Враховуючи наведені обставини щодо повідомлення учасників судового провадження, їх обізнаність про час, місце розгляду справи, відсутність доказів поважності причин неявки, зміст заяви захисника Афенді В.П., з урахуванням положень частини 1 статті 268, частин 5, 6 статті 294 КУпАП апеляційний суд вважав за можливе розглядати справу у відсутність вказаних осіб.

Вивчивши та дослідивши матеріали адміністративної справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом, мав ознаки алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає, що він ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин адміністративної справи, а також вимогах закону.

Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п. 2.5 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 № 1306 (далі Правила)).

Згідно із частиною 1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Невиконання вказаних вимог утворюють склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Процедура направлення водіїв на огляд щодо встановлення стану сп`яніння і проведення такого огляду врегульовані також Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103 (далі Порядок), та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ та Міністерства охорони здоров`я від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкція № 1452/735).

Так, відповідно до частини 1 статті 130 КУпАП адміністративним правопорушенням є, зокрема, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З оскаржуваної постанови суду вбачається, що обставини вчинення ОСОБА_7 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, судом першої інстанції встановлені правильно, такі висновки ґрунтуються на доказах, які досліджені під час судового розгляду.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1-3 статті 7 КУпАП).

Згідно із статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджена:

- змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №206483 від 27 грудня 2024 р., із якого вбачається, що водій ОСОБА_1 27 грудня 2024 р. о 15 год. 30 хв. на вул. О. Зінченка, 131 в м. Очакові Миколаївської області керував транспортним засобом «DAEWOO SENS», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився. Протокол підписаний ОСОБА_1 без зауважень та застережень. В графі «пояснення» зазначено «потім»;

- змістом акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в кому також зазначені ознаки алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, а також те, що водій відмовився від його проходження;

- змістом відеозапису з місця події з нагрудних реєстраторів працівників поліції, які досліджувались у судових засіданнях першої та апеляційної інстанцій, і якими зафіксовані усі викладені в протоколі серії ЕПР1 №206483 від 27 грудня 2024 р. обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. Так, відеозапис починається з того, як поліцейські зупиняють автомобіль «DAEWOO SENS», номерний знак НОМЕР_1 , та з`ясовують у водія, чому той не зупинився на їх вимогу. Під час спілкування з водієм, яким виявився ОСОБА_1 , поліцейським були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, після чого запропоновано водію пройти тест на місці зупинки автомобілю (час відеозапису 15:25 год.), на що водій відмовився. ОСОБА_1 запропоновано було також пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, на що він спочатку погодився, а потім остаточно відмовився (час відеозапису 15:27 год.), пояснюючи це тим, що напередодні вживав алкогольні напої та, зазначивши, що «воно покаже». В ході подальшого спілкування з поліцейськими водій зізнався, що у день зупинки транспортного засобу також вживав алкогольні напої, а саме - пиво.

Підстав для сумнівів у достовірності зазначених доказів судом не встановлено.

Порушень вимог закону в діях поліцейських, що можуть мати наслідком недопустимість зібраних доказів, судом першої та апеляційної інстанцій також не встановлено.

Оцінивши досліджені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи, суддя першої інстанції дійшов висновку, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , дійсно керував транспортним засобом за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №206483 від 27 грудня 2024 р., та відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами в їх сукупності.

За такого суддя суду першої інстанції обґрунтовано зробив висновок про доведеність факту відмови водія ОСОБА_1 від огляду на стан алкогольного сп`яніння, тобто про вчинення ним правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком та не приймає аргументи апеляційної скарги як безпідставні.

Щодо посилань апелянта на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення вказано лише про відмову ОСОБА_1 пройти медичний огляд на стан сп`яніння, але не зазначено про відмову від огляду за допомогою газоаналізатора, то апеляційний суд їх відхиляє, оскільки викладений поліцейським зміст вчиненого ОСОБА_1 правопорушення у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №206483 від 27 грудня 2024 р. як відмова від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку цілком відповідає об`єктивній стороні правопорушення, відповідальність за яке викладена у ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При цьому з відеозапису подій 27 грудня 2024 року, який долучений до матеріалів справи, вбачається, що ОСОБА_1 на вимогу поліцейського відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, який проводиться поліцейським з допомогою газоаналізатора, так і в закладі охорони здоров`я, після чого відносно нього був складений протокол про адміністративне правопорушення, що узгоджується з вимогами статті 266 КУпАП, а також Порядку (пункт 8) та Інструкції № 1452/735 (Розділ І).

Щодо доводів апелянта про розгляд справи судом за відсутності сторони обвинувачення прокурора.

За практикою ЄСПЛ провадження у справі про адміністративне правопорушення за статтею 130 КУпАП, з огляду на суворість передбачених санкцією цієї статті стягнень у виді штрафу і позбавлення права керування транспортними засобами, їх каральну і профілактичну мету, у розумінні Конвенції вважається «кримінальним» (рішення у справах: «Езтюрк проти Німеччини» (Ozturk v. Germany) від 21 лютого 1984 року, заява № 8544/79; «Шмауцер проти Австрії» (Schmautzer v.Austria) від 23 жовтня 1995 року, заява №15523/89; «Маліга проти Франції» (Malige v. France) від 23 вересня 1998 року, заява № 27812/95; «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine) від 6 вересня 2005 року, заява № 61406/00).

Згідно з законодавством України керування транспортним засобом у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння є адміністративним правопорушенням. Відтак процедура розгляду відповідних судових справ належить до сфери регулювання не Кримінального процесуального кодексу України, а КУпАП.

У частині першій статті 250 КУпАП для прокурора та його заступника передбачено право брати участь у розгляді справи. Однак процесуального порядку забезпечення такої участі не передбачено ні цим Кодексом, ні Законом України «Про прокуратуру», ані підзаконними нормативно-правовими актами. Законодавець у главі 21 КУпАП «Особи, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення» не включає прокурора до складу учасників цього провадження.

Таким чином, розглянувши справу щодо ОСОБА_1 без участі прокурора, суд першої інстанції діяв в межах вимог КУпАП та інших законів України.

Матеріали провадження не містять жодних даних про можливу необ`єктивність чи упередженість судді, який визнав ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, і захисник відповідних даних не наводить. Не встановлено у справі й існування будь-яких особистих чи інших позапроцесуальних зв`язків судді зі службовими особами, які направили до суду матеріали справи про адміністративне правопорушення, та/або були заінтересовані у її результатах. Жодних підстав для обґрунтованого припущення протилежного поведінка судді і зміст прийнятого ним рішення не дають.

У справі, яка переглядається, уповноважений орган Національної поліції на стадії досудового оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення фактично виконував функцію обвинувачення та разом із протоколом скерував до суду одержані ним письмові докази. У поясненнях в суді першої інстанції ОСОБА_1 та його захисник виклали власну позицію про невинуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення. Як правоохоронний орган, що на етапі досудового провадження виконував функцію сторони обвинувачення, так і сторона захисту, яка в суді обґрунтовували свої позиції, і перед судом обидві були в однаковому становищі.

ОСОБА_1 під час судового провадження був забезпечений кваліфікованою юридичною допомогою та мав достатній час і можливості для підготовки свого захисту (з дня складання протоколу і до ухвалення постанови судом минув один місяць).

Таким чином, заявник повною мірою скористався своїми правами обстоювати у суді власну позицію на рівних умовах з уповноваженим державним органом, захищатися всіма передбаченими законом засобами, у тому числі оспорювати докази, і бути почутим судом.

У справі щодо ОСОБА_1 суд не вчиняв жодних процесуальних дій, ініціювання чи здійснення яких у змагальній судовій процедурі належало б до повноважень сторони обвинувачення. В основу винесеної постанови суд поклав лише письмові матеріали, надані уповноваженим правоохоронним органом (протокол про адміністративне правопорушення, рапорт поліцейського, пояснення свідків) та самим ОСОБА_1 .

За такого відсутність участі сторони обвинувачення в судовому засідання не призвела до порушення прав ОСОБА_1 і не є підставою для скасування постанови судді.

Щодо заперечення в апеляційній скарзі факту роз`яснення поліцейським ОСОБА_1 його прав.

Доводи захисника про те, що при складанні протоколу працівниками поліції належним чином не були роз`ясненні ОСОБА_1 його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КупАП, спростовуються відомостями вказаного протоколу, оскільки в розділі 13 міститься підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про роз`яснення йому вказаних прав та обов`язків, що також підтверджується оглянутим в судовому засіданні відеозаписом з нагрудного персонального відеореєстратора поліцейського, яким зафіксовано (час 16:09 год.) як при складанні протоколу поліцейський роз`яснює водію його права та обов`язки, після чого останній підписує протокол.

Твердження апелянта про необхідність залучення свідків при огляді ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння спростовується наступним.

Відповідно до частин 2, 3 статті 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Отже, участь свідків за наявності відеофіксації правопорушення, не є обов`язковою.

Оскільки у справі, яка переглядається, поліцейськими проводилася відеофіксація процедури огляду водія на стан алкогольного сп`яніння, залучення свідків при цьому не вимагалося.

Стосовно доводу апелянта про непідтвердженні наявними у справі доказами, зокрема відеозаписом та поясненнями в суді свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , ознак сп`яніння у ОСОБА_1 , апеляційний суд зазначає, згідно із пунктом 2 Порядку огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Відповідно до пунктів 2, 4 Розділу І Інструкції № 1452/735 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Отже, наявність у водія хоча б однієї вищевказаної ознаки сп`яніння є підставою для проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння.

За такого Інструкція покладає саме на працівників поліції обов`язок виявлення та встановлення ознак алкогольного сп`яніння та не передбачає для цього спеціальної процедури або застосування будь-яких спеціальних досліджень, тобто виявлення ознак сп`яніння поліцейським відбувається за зовнішнім виглядом і поведінкою водія. Тому зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення ознак алкогольного сп`яніння, виявлених у ОСОБА_1 - запах алкоголю з ротової порожнини, порушення мови та координації, відповідає наведеним положенням нормативних актів, а також пункту 6 розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395.

Отже встановлення ознак сп`яніння не може бути спростовано поясненнями свідків або змістом відеозапису.

Щодо доводу апелянта про те, що перелік зазначених у протоколі ознак сп`яніння не повністю збігається із їх переліком в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу, то таке не є свідченням незаконності складання протоколу про адміністративне правопорушення. Так, відповідно до пунктів 5, 8 Порядку, Розділів І, ІІ Інструкції № 1452/735 такий акт із зазначенням в ньому виявлених у водія ознак сп`яніння складається за результатами проведеного поліцейським огляду на стан алкогольного сп`яніння, тоді як при відмові водія від огляду ознаки сп`яніння зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, а акт огляду не складається. У випадку оформлення факту правопорушення, яке було вчинено ОСОБА_1 відмова від огляду на стан алкогольного сп`яніння, складання акту огляду не було обов`язковим.

Апеляційний суд вважає, що у справі, яка переглядається, дотримано судом стандарт доведення висунутого ОСОБА_1 обвинувачення у скоєнні передбаченого ч. 1 статті 130 КУпАП правопорушення поза розумним сумнівом. В цьому разі стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, які є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було учинено і особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, або відносно якої закрито адміністративне провадження з нереабілітуючих підстав, є винною у вчиненні цього правопорушення. У цій справі належними та допустимими доказами доведено факти керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його відмова від огляду на стан алкогольного сп`яніння, а доказів протилежного матеріали справи не містять.

Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Апеляційний суд наголошує, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів і таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Отже, суд першої інстанції в межах наданих йому матеріалів справи про адміністративне правопорушення провів судовий розгляд, дослідив надані йому докази, з`ясував обставини, що підлягали з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення та ухвалив законну, обґрунтовану постанову.

Порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б могли вплинути на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов законного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підстав для скасування постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не знаходить, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

При цьому, апеляційний суд також враховує, що адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.

Керуючись статтею 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - адвоката Афенді Віктора Петровича, залишити без задоволення, а постанову судді Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 січня 2025 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського апеляційного суду Т.М. Базовкіна