КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №33/824/1671/2025
справа №755/2506/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Поліщук Н.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Кулішем Борисом Михайловичем, на постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 05 березня 2024 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

встановив:

Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 05 березня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Не погодившись із прийнятою постановою, 01 лютого 2025 року адвокатом Кулішем Б.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , через систему Електронний суд подано апеляційну скаргу із клопотанням про поновлення процесуального строку на оскарження постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 05 березня 2024 року.

Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України, у період з 27 січня 2024 року по 05 лютого 2024 року перебував у відпустці, що підтверджується додатним відпускним квитком.

Вказує, що з 06 лютого 2024 року по 26 грудня 2024 року ОСОБА_1 був залучений до участі у бойових діях, тому не міг прибути в судове засідання та вчасно звернутись до суду із апеляційною скаргою.

Мотивуючи наведеним, просить поновити строк на оскарження на постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 05 березня 2024 року.

Матеріали справи надійшли до Київського апеляційного суду 19 лютого 2025 року.

Дослідивши матеріали справи та матеріали клопотання про поновлення процесуального строку, апеляційний суд не убачає у наведених у клопотанні доводах поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду.

Згідно із частиною 2 статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною 5 статті 7 та частиною 1 статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

05 березня 2024 року Дніпровським районним судом міста Києва прийнято оскаржувану постанову.

22 січня 2025 року ОСОБА_1 ознайомився із матеріалами справи особисто в приміщенні суду (а.с.21).

Апеляційну скаргу подано 01 лютого 2025 року.

Чинним законодавством регламентовано строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, а саме передбачено надання десятиденного процесуального строку на вчинення дії щодо оскарження постанови суду з дня винесення такої постанови.

Отже, строк на апеляційне оскарження Дніпровського районного суду міста Києва від 05 березня 2024 року закінчується 15 березня 2024 року (п`ятниця).

У статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що "При розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права".

Згідно зі сталою практикою Європейського суду з прав людини, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» (974 256) (Aleksandr Shevchenkov. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (Trukhv. Ukraine) (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі №3236/03 «Пономарьов проти України» зазначено, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення суду у справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

На підтвердження поважності причин пропуску процесуального строку на оскарження постанови суду до апеляційної скарги долучено:

- копію посвідчення скаржника серїі НОМЕР_1 Управління персоналу штабу в/ч НОМЕР_2 щодо статусу ОСОБА_1 , як учасника бойових дій (а.с.29 зворот);

- копію військового квитка серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 (а.с.30);

- копію відпускного квитка в/ч НОМЕР_4 №934 про те, що солдат по мобілізації ОСОБА_1 звільнений у щорічну основну відпустку за 2024 рік терміном на 10 днів з 27 січня 2024 року по 05 лютого 2024 року; після закінчення ОСОБА_1 зобов`язаний прибути в район виконання завдань (Донецька область); дата повернення - 06 лютого 2024 року (а.с.31 зворот).

В клопотанні про поновлення процесуального строку захисник скаржника посилається на те, що ОСОБА_1 перебував у відпустці з 27 січня 2024 року по 05 лютого 2024 року та 06 лютого 2024 року повернувся із відпустки до зони ведення бойових дій для участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України.

Доводи клопотання про фактичне перебування скаржника у період з 06 лютого 2024 року по 24 грудня 2024 року в зоні ведення бойових дій із залученням до участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, протягом усього заявленого періоду не підтверджено скаржником жодними доказами.

Апеляційний суд відхиляє посилання клопотання про перебування ОСОБА_1 в зоні ведення бойових дій у вказаний період, оскільки такі доводи не підтверджені відповідними доказами.

Отже, апеляційний суд зазначає, що клопотання про поновлення процесуального строку не може носити формальний характер, а наведені в ньому обставини повинні доводитися заявником належними та допустимими доказами.

Отже, зазначені в клопотанні причини пропуску процесуального строку є непереконливими та необґрунтованими, оскільки скаржником не надано доказів наявності об`єктивних перешкод чи труднощів, які унеможливили своєчасне вчинення процесуальних дій з подачі ним апеляційної скарги на постанову суду.

З огляду на наведене, апеляційний суд визнає неповажними причини пропуску процесуального строку, зазначені у клопотанні ОСОБА_1 , поданого адвокатом Кулішем Б.М., і робить висновок про відмову у задоволенні такого клопотання та про повернення апеляційної скарги скаржнику відповідно до вимог статті 294 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 05 березня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Кулішем Борисом Михайловичем, на постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 05 березня 2024 року разом із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду повернути особі, яка її подає.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.В. Поліщук