Справа № 309/599/25
Провадження № 3/309/209/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2025 року м. Хуст

Суддя Хустського районного суду Закарпатської області Орос Я.В., розглянувши матеріали, які надійшли з відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, місце проживання АДРЕСА_1 , раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

за ч.2 ст. 204-1 Кодексу України про Адміністративні Правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

12 лютого 2025 року близько 16 год. 30 хв. прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» спільно з офіцером прикордонного оперативно-розшукового відділу (з м.д.н.п. Яблунівка) в межах контрольованого прикордонного району в населеному пункті Хуст на напрямку 169 прикордонного знаку було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_1 , який спільно з громадянином України ОСОБА_2 здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію поза пунктами пропуску через державний кордон України в складі групи осіб.

Своїми діями громадянин України ОСОБА_1 порушив вимоги ст. ст.. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.204-1 КУпАП.

В судове засідання, яке було призначено на 24.02.2025 року на 10 год.30 хв. ОСОБА_1 не з`явився. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення йому смс повідомлення.

24.02.2025 року через систему «Електронний суд» адвокатом Філь М.О., яка діє на підставі ордеру від 22.02.2025 року в інтересах ОСОБА_1 , подано заяву про ознайомлення з матеріалами адміністративної справи.

У зв`язку з чим судове засідання відкладено на 25.02.2025 року на 11 год. 30 хв. для надання можливості учасникам ознайомитись з матеріалами справи та надати пояснення по справі за необхідності.

24.02.2025 року адвокатом Філь М.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подано письмові пояснення по справі з яких вбачається наступне.

05.02.2025 року ОСОБА_1 разом із своїм товаришем виїхав з міста Харків до міста Хуст, аби спробувати влаштуватись на роботу у с. Липча Закарпатської області на підприємство «Тепличка». Їхав ОСОБА_1 на поїзді Харків Львів (копія квитка додається). Прибувши до м. Львів 06.02.2025 року та маючи час ОСОБА_1 вирішив залишитись на декілька днів аби погуляти по місту. Надалі разом з товаришем придбали залізничні квитки Львів - Хуст та 12.02.2025 р. виїхали з м Львів і 12.02.2025 року прибули до м. Хуст о 15:45. Коли вони вийшли з поїзду на перон, прямували до автобуса, щоб добратись до с. Липча їх зупинили 4 особи чоловічої статі у військовій формі. Дані особи почали питати в ОСОБА_1 документи та мету поїздки. ОСОБА_1 спокійно все пояснив, а саме що їде влаштовуватись на роботу та надав свої документи які в нього попросили. Після цього дані чоловіки сказали, що в них є стандартна процедура «фільтрація» запхнули ОСОБА_1 та його товариша у «бусик» та наказали їхати із ними на проходження даної процедури.

ОСОБА_1 привезли на прикордонний пункт Вишково - Ракош недалеко від кордону та завели в середину будівлі. Після чого вийшов працівник прикордонної служби забрав телефон, паспорт та сказав чекати поки перевірять всю інформацію у телефоні (дзвінки, смс, фото, гугл карта, маршрути та інше) та провірять відносно нього інформацію по реєстрах та базах.

Після цього, працівник прикордонної служби завів ОСОБА_1 до свого кабінету, де складали різні документи, після того йому сказали: «Ви повинні підписати певні документи. Пояснення йому писати заборонили. ОСОБА_1 був дуже наляканий, до нього всі працівники даної структури застосовували психологічне насильство, погрожували та насміхались, тому він був змушений підписати документи які йому дали.

Після цього приїхав якийсь «спец загін», ОСОБА_1 вивели на двір прикордонного пункту Вишково Ракош та сфотографували на фоні їхнього забору та лісу (який починався за забором). Сміючись сказали, що це дуже гарний доказ для суду, що він нібито: «біжить лісом з метою перетину кордону).

Після цього ОСОБА_1 погрузили до «бусика» та відвезли на вокзал у м. Хуст (десь о 21:00 годині). Таким чином його утримували більше 5 годин. Двоє чоловіків, які везли його назад сказали: «нам треба тебе сфотографувати на вокзалі, як ти береш квиток до м. Мукачеве та сідаєш у поїзд». Чому йому треба їхати до м. Мукачеве ОСОБА_1 не зрозумів. Коли ОСОБА_1 повернув свій телефон, зміг швидко повідомити одного свого товариша ( ОСОБА_3 ) про все, що відбувається та попросив врятувати його та викликати поліцію.

Приїхавши на вокзал у «бусику» із прикордонниками вони побачили поліцію, яка вже чекала на них. Прикордонники були дуже незадоволені. Проте віддали його поліцейським, які повезли ОСОБА_1 до поліцейського відділку. Там ОСОБА_3 написав заяву та надали пояснення. Після того поліцейські повідомили, що сенсу залишати заяву у відділі на реєстрацію, та попросили забрати дану заяву про злочин. ОСОБА_1 був дуже стомлений, наляканий та хотів вже щоб ця історія закінчилась. ОСОБА_1 та його товариш ОСОБА_3 зробили так як їх попросили та поїхали додому.

ОСОБА_1 зауважує, що наміру перетинати державний кордон України не мав, у зв`язку з чим просить закрити провадження у справі №309/599/25 за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

24.02.2025 року на адресу суду надійшли додаткові пояснення у справі від адвоката Філь М.О. в яких зазначає, що наведені прикордонною службою відомості не відповідають дійсним обставинам справи, повністю спотворюють фактичні обставини та не містять допустимих та належних доказів. Зазначає, що лише перебування особи на певній відстані біля державного кордону саме по собі, без інших доказів, не може свідчити про намір особи незаконно перетнути Державний кордон. В даному випадку ОСОБА_1 , був затриманий на значній відстані від державного кордону без жодних речей (закордонного паспорту громадянина України), які б свідчили про його намір незаконно перетнути Державний кордону України, що у зв`язку з відсутністю інших доказів, викликає обґрунтовані сумніви у намірі незаконно перетнути Державний кордон. Прикордонниками не надано жодного доказу (фото-, відеофіксації) того, що останній вчинив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію поза пунктами пропуску через державний кордон України. Пояснення працівника ДПС не можуть вважатись належними та допустимими доказами вчинення адміністративного правопорушення.

ОСОБА_4 просить суд розглядати справу за наявними матеріалами без участі ОСОБА_1 та його представника, провадження у справі №309/599/25 закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши в повному обсязі встановлені на підставі поданих доказів обставини, у їх сукупності, приходжу до наступного висновку.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, відповідно до вимогст.2 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» основними функціями Державної прикордонної служби України є: охорона державного кордону України на суші, морі, річках, озерах та інших водоймах з метою недопущення незаконної зміни проходження його лінії, забезпечення дотримання режиму державного кордону та прикордонного режиму; здійснення в установленому порядку прикордонного контролю і пропуску через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна, а також виявлення і припинення випадків незаконного їх переміщення; ведення розвідувальної, інформаційно-аналітичної та оперативно-розшукової діяльності в інтересах забезпечення захисту державного кордону України згідно із законами України «Про розвідувальні органи України» та «Про оперативно-розшукову діяльність».

Статтею 20 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» передбачено права Державної прикордонної служби України. За якою, органам, підрозділам, військовослужбовцям, а також працівникам Державної прикордонної служби України, які відповідно до їх службових обов`язків можуть залучатися до оперативно-службової діяльності, для виконання покладених на Державну прикордонну службу України завдань надається право втому числі, вимагати від фізичних осіб припинення правопорушень і дій, що перешкоджають здійсненню повноважень Державної прикордонної служби України (п. 12).

Крім того, відповідно до Постанови КМУ від 27.07.1998 № 1147 «Про прикордонний режим» постановою установлено вздовж державного кордону на його сухопутних ділянках і вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм прикордонну смугу у межах прилеглих до кордону територій селищних і сільських рад, де запроваджується прикордонний режим та затверджено перелік міст і районів, в межах територій яких можуть бути встановлені контрольовані прикордонні райони, в тому числі до переліку яких у Закарпатській області увійшли місто Ужгород, Берегівський, Великоберезнянський, Виноградівський, Перечинський, Рахівський, Тячівський, Ужгородський, Хустський райони.

Також Постановою КМУ №304 визначено межі прикордонної смуги в межах прилеглих до кордону територій селищних та сільських Рад народних депутатів.

Згідно ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Отже, ознакою об`єктивної сторони правопорушення, за яке передбачена відповідальність частиною другою статті 204-1 КУпАП є, зокрема, перетинання або спроба перетинання державного кордону України групою осіб поза пунктами пропуску через державний кордон України.

Таким чином, незважаючи на наведені в письмових запереченнях доводи, суд оцінює, як обрану лінію захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності, оскільки вони спростовуються сукупністю належних та допустимих доказів, повно та всебічно досліджених судом.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, підтверджується сукупністю зібраних по справі та досліджених у судовому засіданні доказів, а саме, протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №023084 від 12.02.2025р., протоколом про адміністративне затримання від 12.02.2025р., протоколом особистого огляду, огляду речей та вилученням речей і документів від 12.02.2025р., Довідкою про результати затримання 2-х громадян України на ділянці впс « ІНФОРМАЦІЯ_1 » віпс « ІНФОРМАЦІЯ_4 » від 12.02.2025 року, письмовими поясненнями начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ОСОБА_5 від 12.02.2025 року.

Щодо твердження ОСОБА_1 та адвоката Філь М.О. про те, що протокол містить спотворені фактичні обставини справи та не містить допустимих та належних доказів, суд зазначає, що при дослідженні доказів по справі не встановлено, що докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Під час розгляду справи судом не встановлено яких-небудь даних, які б давали підстави вважати, що в.о. начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » тип В) ОСОБА_6 був упередженим при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу за ознаками передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення, і що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до письмових заперечень.

Разом з тим, під час розгляду справи, не встановлено й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусового підписання ним складених щодо нього адміністративних матеріалів та відмови від надання пояснень з приводу обставин, що мали місце.

Крім того, сторона захисту не надала доказів того, що відносно ОСОБА_1 був вчинений моральний тиск чи незаконні дії з боку прикордонників, що призвело до підписання ним процесуальних документів та відмови від надання пояснень. Між тим, суд бере до уваги відсутність будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 оскаржував незаконність дій працівників прикордонної служби при його затриманні та складанні відносно нього адміністративних матеріалів.

Також, суд враховує, що відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» 24 лютого 2022 року на території Україні запроваджено воєнний стан (воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень).

Суд також приймає до уваги, що відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 в Україні запроваджено загальну мобілізацію, що передбачає здійснення визначених Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходів, зокрема, обмеження виїзду чоловіків 18-60 років за кордон.

У своїх поясненнях ОСОБА_1 стверджує, що ним на автовокзалі м. Хуст надано всі необхідні документи для перевірки працівникам прикордонної служби та зазначено метою поїздки для працевлаштування на підприємство «Тепличка» у с.Липча. Проте, в матеріалах справи відсутні відомості про перебування на військовому обліку ОСОБА_1 , не долучено копії військово-облікових документів та відсутні підтвердження будь-яких контактів з підприємством «Тепличка» у с. Липча.

Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, суддя доходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, повністю доведена, є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом». Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву».

При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, дослідивши в повному обсязі докази, у їх сукупності, вважаю, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, яке виразилося у спробі перетину Державного кордону України, будь-яким способом поза пунктами пропуску через Державний кордон України, вчинене в складі групи осіб.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь вини ОСОБА_1 , вчинення ним правопорушення, з метою недопущення вчинення аналогічних правопорушень, вважаю, що відносно порушника слід обрати адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Керуючись ст. ст. 283-285 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 500 (п`ятсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот ) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 605 (шістсот п`ять) грн. 60 (шістдесят) коп.

Відповідно до ч.1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому копії постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження - не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Відповідно до ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений ч. 1 ст. 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, тобто 17 000 грн.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя Хустського

районного суду: Орос Я.В.