ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., з участю захисника Завади Т.Р., представника Львівської митниці Зирянова О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу представника Львівської митниці Андріїва М.В. в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 23 січня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 471 МК України,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 471 Митного кодексу України та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 гривень.

Вилучений, відповідно до протоколу про порушення митних правил № 1582/20900/24 від 12.12.2024 року товар, повернуто ОСОБА_1 для його вивезення на митну територію держави, з якої його було ввезено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державної судової адміністрації України судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівської митниці витрати за зберігання товару на складі митниці у сумі 1474,15 грн.

Згідно з постановою 12.12.2024 р. близько 05 години 15 хвилин громадянка України ОСОБА_1 поверталася з приватної поїздки з Республіки Польщі в Україну через Пункт пропуску "Рава-Руська Хребение", митного поста "Рава-Руська" Львівської митниці, автомобілем марки «VOLKSWAGEN», модель «CRAFTER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , обравши для слідування смугу спрощеного митного контролю «зелений коридор», чим заявила про відсутність будь-яких товарів, які підлягають обов`язковому декларуванню та оподаткуванню або які належать до категорії товарів, на переміщення яких через митний кордон України встановлені заборони чи обмеження.

В ході проведення візуального огляду вказаного транспортного засобу виникла підозра, що в ньому наявні предмети або товари, які обмежені або заборонені до ввезення громадянами на митну територію України, або в обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення через митний кордон України.

Автомобіль було переведено зі смуги спрощеного митного контролю в місце поглибленого догляду транспортних засобів та товарів, де під час проведення огляду у багажному відділенні автомобіля окрім особистих речей та товарів які підпадають під неоподатковувану норму, було виявлено товар, який відповідно до ст. 374 МК України перевищує неоподатковану норму переміщення через митний кордон України, а саме: 1) сир «CAMEMBERT» T.M. «MLEKOVITA» загальною кількістю 70 уп. (в 1 уп. 10 пач.), вага 1 уп. 1.2 кг., загальна вага 84 кг.; 2) сир «НБФБН» Ф.М. «POLMLEK» загальною кількістю 25 уп., загальна вага 84.5 кг.; 3) сир «СHEDDAR» T.M. «MLEKOVITA» загальною кількістю 163 уп., загальна вага 168 кг.; 4) сир «FAVITA» т.м. «MLEKOVITA» загальною кількістю 8 уп., загальна вага 12.8 кг. Виявлений товар знаходився у салоні автомобіля серед особистих речей без ознак приховування. Документів, що підтверджують факт придбання та вартість товару громадянка України ОСОБА_1 до митного контролю не подавала. У письмових поясненнях громадянка України ОСОБА_1 зазначила, що даний товар належить їй.

Згідно опису загальна вартість предметів ПМП становить 112 709,00 грн.

Таким чином, на думку митного органу, гр. ОСОБА_1 вчинила дії спрямовані на переміщення через митний кордон України товарів, що підпадають під встановлені законодавством заборони та обмеження щодо ввезення на митну територію України, шляхом недекларування, тобто не заявив за встановленою формою точних та достовірних відомостей, перелік яких визначений Митним кодексом України, про товари, які переміщуються громадянином через митний кордон України.

Не погоджуючись із рішенням судді першої інстанції, представник Львівської митниці Андріїв М.В. звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Галицького районного суду м. Львова від 23.01.2025 та ухвалити нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винною та накласти на неї стягнення у виді штрафу в розмірі 5100 грн. з конфіскацією вилучених предметів, та стягнути витрати за зберігання товару на складі митниці.

В обґрунтування апеляційних вимоги покликається на те, що в даній категорії справ значення має дозвільна система щодо товарів класифікованих в 1-24 групах УКТЗЕД, що мав врахувати суддя при винесені постанови.

Вважає, що постанова не спрямована на попередження подібних правопорушень.

Представник Львівської митниці Зирянов О.Ю. апеляційну скаргу підтримав, просив задоволити.

У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленою про час та місце його проведення, не з`явилась. Захисник Завада Т.Р. у суді апеляційної інстанції не заперечував щодо розгляду апеляційної скарги без участі ОСОБА_1 .

За таких обставин, з урахуванням вимог ч. 6 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги у відсутності ОСОБА_1 .

У суді апеляційної інстанції захисник Завада Т.Р. просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, постанову судді першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доводи учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 487 МК України провадження у справі про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 486 МК України, завданням провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне, та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Положеннями ст. 489 МК України визначено, що при розгляді справи про порушення митних правил суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів провадження, вказані вимоги закону при розгляді протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 були дотримані в повному обсязі.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 471 Митного кодексу України відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим, та представником митниці в апеляційній скарзі не оспорюється.

Щодо незгоди апелянта із накладеним стягненням, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан та обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Відповідно до санкції ч. 3 ст. 471 МК України на особу за недекларування товарів (крім валютних цінностей), що підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та які переміщуються громадянами може бути накладено стягнення у виді штрафу у розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією таких товарів або без такої.

Тобто санкція вказаної норми закону передбачає для суду дискреційні повноваження в частині можливості накладення стягнення у виді конфіскації товарів.

При накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 суд першої інстанції в повній мірі врахував характер і спосіб вчиненого, особу правопорушника, інші обставини справи, що впливають на вид стягнення, зокрема те, що така вперше притягується до адміністративної відповідальності, свою вину та факт вчинення адміністративного правопорушення визнає, щиро розкаюється, а тому на переконання апеляційного суду судом першої інстанції обґрунтовано накладено на останнього адміністративне стягнення у виді штрафу без конфіскації товарів.

Застосоване до ОСОБА_1 стягнення лише у виді штрафу є достатнім для виправлення та належної поведінки правопорушника, відповідає принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства і необхідністю дотримання фундаментальних прав людини, закріпленого у ст.1 Першого Протоколу до Конвенції.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32).

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови судді першої інстанції, при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо того, що висновок суду першої інстанції є передчасним, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

За таких обставин, апеляційний суд визнає подану апеляційну скаргу необґрунтованою, та не вбачає підстав для скасування постанови судді Галицького районного суду м. Львова від 23 січня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 471 МК України.

Ураховуючи вищенаведене, оскаржувана постанова судді є законною та обґрунтованою, й підстав для її зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 23 січня 2025 року відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 471 МК України залишити без змін, апеляційну скаргу представника Львівської митниці Андріїва М.В. - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Т.М. Урдюк