Справа № 473/620/25
П О С Т А Н О В А

іменем України

"13" лютого 2025 р. місто Вознесенськ

Суддя Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області Зубар Н.Б., за участю секретаря судових засідань Волосовського А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу, що надійшла від Державної екологічної інспекції південно-західного округу (Миколаївська та Одеська області), про притягнення до відповідальності за ч.1 ст.88-1 КУпАП

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з протоколом ФОП « ОСОБА_1 », проживає за адресою АДРЕСА_1 , обліковий номер картки платника податків НОМЕР_1

В С Т А Н О В И В:

У протоколі №00268 від 17.01.2025 року в розділі склад адміністративного правопорушення державним інспектором, який склав цей протокол, зазначено, що:

«15 год. 06 хв. 17 грудня 2024 року відповідно до матеріалів справи ЄО №15216 від 17.12.2024 року, направлених листом № СЕД-5316-2024 від 19.12.2024 (21308) Вознесенським РУП ГУНП в Миколаївській області, громадянка ОСОБА_1 здійснювала продаж дерев сосни звичайної без належного біркування на стовбурі дерева на видимій його частині на території АДРЕСА_2 ». В протоколі зазначено, що нічого не було вилучено.

Дії ОСОБА_1 особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, кваліфіковані, як порушення ст.ст.9, 10 Закону України «Про рослинний світ», п.3, п.17 «Інструкції з електронного обігу деревини», затвердженої Наказом Міндовкілля від 27.09.2021 №621, зареєстрованого в Мінюсті України 13.10.2021 року №1343/36965, п.15 «Порядку проведення моніторингу внутрішнього споживання лісоматеріалів необроблених і контролю за не перевищенням обсязу», затверджених постановою КМУ №1142 від 04.12.2019 р. та за ч.1 ст.88-1 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, викликалась рекомендованим листом, але не отримала рекомендований лист з причин від суду не залежних, так згідно із даними сайту Укрпошти вказано, що причина «невдала спроба вручення».

Про причини неприбуття ОСОБА_1 суд не повідомила, заяв чи клопотань про відкладення слухання справи до суду не подала. Тому відповідно до ст.268 КУпАП справу було розглянуто у відсутності ОСОБА_1 в межах строків, що визначені ст.277 КУпАП.

Судом були вичерпані всі засоби повідомлення ОСОБА_1 про час та місце слухання справи. Заяву на отримання смс-повідомлення ОСОБА_1 не надала.

Щодо не вручення особі рекомендованого листа, то суд враховує, що надіслання листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб говорити про належне повідомлення, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю суду. Такий висновок Касаційний господарський суд Верховного Суду виклав у постанові від 18 березня 2021 року за справою № 911/3142/19, переглядаючи відмову поновити пропущений строк апеляційного оскарження. КГС ВС зазначив, що близьку за змістом правову позицію про належне повідомлення викладено в постановах: Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17; КГС ВС від 27.11.2019 у справі № 913/879/17; КГС ВС від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19; КГС ВС від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б. Верховний Суд зазначає, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України»).

При цьому суд враховує, що розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02 вересня 2010 року, «Смірнова проти України» від 08 листопада 2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02 листопада 2006 року, «Літоселітіс Проти Греції» від 05 лютого 2004 року та інші).

Окрім того, що ОСОБА_1 була повідомлена про час та місце слухання справи рекомендованим листом, також на офіційному сайті Судової влади України дата та місце розгляду справи були вказані одразу після призначення справи до розгляду в судовому засіданні.

У рішеннях Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України», «Олександр Шевченко проти України» (Заява N 8371/02) від 26.04.2007 (п.27) «Трух проти України» (заява N 50966/99) від 14 жовтня 2003 року наголошено на тому, що особа в розумні інтервали часу має вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження.

З огляду на те, що при повідомленні судом про місце і час розгляду справи та вжиття всіх заходів щодо унеможливлення порушення процесуальних прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , будучи обізнаною про складання щодо неї протоколу про адміністративне правопорушення, з моменту складання протоколу (17.01.2025 року) по день винесення постанови суду, не дивлячись на достатність часу для того, щоб з`явитися до суду та дізнатися про рух справи, не вжила заходів для явки до суду, не подала письмових заперечень проти протоколу, тому розгляд справи відбувся у відсутності ОСОБА_1 згідно із вимогами ст.268 КУпАП.

Суд дослідив матеріали провадження та встановив, що ОСОБА_1 в своїх поясних, які вона надала поліції 17.12.2024 року пояснила, що 16.12.2024 року вона приїхала із своїми родичами в с.Соснівка Полтавської області в ФГ «Флора 7», де купила 400 ялинок на суму 55 тис.грн., про що була видана ТНТ №23 від 16.12.2024 року. Крім того підприємством було надано протокол радіологічного дослідження №754 19/2024. На питання чому немає бірок, їй відповіли, що все для підприємства є законним. Тому вона в Вознесенську здійснювала реалізацію вказаних дерев.

Протокол радіологічного дослідження ФГ надано до пояснень.

Також є ТНТ №23 від 16.12.2024 року, де отримувачем дерев від ФГ є ОСОБА_2 , а не ОСОБА_1 .

Надано витяг з реєстру платників єдиного податку на ФГ «Флора 7» та витяг про реєстрацію ФОП « ОСОБА_1 » та ФГ «Флора 7».Також надано ксерокопію договору, в якому через неякісну копію не можна встановити назву сторін договору та чи є його учасником саме ОСОБА_1 . Окрім того надані фототаблиці з місця події, але не можливо встановити чи там зображена ОСОБА_1 .

В даній справі відсутні докази того, що саме ФОП ОСОБА_1 є суб`єктом правопорушення, а саме чи наявні ознаки спеціального суб`єкта. Відсутні докази й того, що вона продавала та купувала ялинки в ФГ, окрім того ТНТ виписано не на її ім`я, а на ОСОБА_2 .

При вирішенні справи в межах складеного протоколу про адміністративне правопорушення суд враховує, що ч.1 ст.88-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення порядку придбання, збуту чи розповсюдження об`єктів тваринного або рослинного світу , що тягне за собою накладення штрафу від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією об`єктів тваринного або рослинного світу чи без такої.

Стаття ст.88-1 КУпАП є бланкетною, тому суд має перевірити зміст норм, про порушення яких вказано в протоколі про адміністративне правопорушення.

В протоколі №00268 від 17.01.2025 року інспектор, що його склав, посилається на порушення ОСОБА_1 вимог ст.ст.9, 10 Закону України «Про рослинний світ».

Проте вказані ст.ст.9, 10 Закону України «Про рослинний світ» від 9 квітня 1999 року № 591-XIV передбачають таке:

«Стаття 9. Загальне використання природних рослинних ресурсів.

У порядку загального використання природних рослинних ресурсів громадяни можуть збирати лікарську і технічну сировину, квіти, ягоди, плоди, гриби та інші харчові продукти для задоволення власних потреб, а також використовувати ці ресурси в рекреаційних, оздоровчих, культурно-освітніх та виховних цілях.

Загальне використання природних рослинних ресурсів здійснюється громадянами з додержанням правил, що затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, без надання їм відповідних дозволів.

Збирання у порядку загального використання дикорослих рослин, віднесених до переліку наркотиковмісних рослин, їх плодів, насіння, післяжнивних залишків, відходів сировини тощо, забороняється.

Торгівля лікарськими і декоративними видами рослин та їх частинами (корені, стебла, плоди тощо), зібраними в порядку загального використання природних рослинних ресурсів, забороняється.

Загальне використання природних рослинних ресурсів у разі їх виснаження, різкого зменшення популяційної та ценотичної різноманітності тощо може бути обмежене Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, а також центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, іншими уповноваженими центральними органами виконавчої влади відповідно до їх компетенції.

Стаття 10. Спеціальне використання природних рослинних ресурсів.

Спеціальне використання природних рослинних ресурсів здійснюється за дозволом юридичними або фізичними особами для задоволення їх виробничих та наукових потреб, а також з метою отримання прибутку від реалізації цих ресурсів або продуктів їх переробки.

За умови додержання вимог законодавства можуть здійснюватися такі види спеціального використання природних рослинних ресурсів: збирання лікарських рослин; заготівля деревини під час рубок головного користування; заготівля живиці; заготівля кори, лубу, деревної зелені, деревних соків тощо; збирання квітів, ягід, плодів, горіхів, насіння, грибів, лісової підстилки, очерету тощо; заготівля сіна; випасання худоби. Законодавством України можуть передбачатися й інші види спеціального використання природних рослинних ресурсів.

Спеціальне використання природних рослинних ресурсів загальнодержавного значення здійснюється за дозволом, що видається в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, з урахуванням положень Закону України "Про адміністративну процедуру".

Спеціальне використання природних рослинних ресурсів місцевого значення здійснюється за дозволом, що видається в порядку, який визначається Верховною Радою Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування, з урахуванням положень Закону України "Про адміністративну процедуру".

Заготівля деревини під час рубок головного користування, живиці на земельних ділянках лісового фонду здійснюється в порядку, що встановлюється Лісовим кодексом України. Інші види спеціального використання рослинних ресурсів на земельних ділянках лісового фонду здійснюються в порядку, що встановлюється цим Законом, Лісовим кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Реалізація лікарської та технічної сировини дикорослих рослин юридичними або фізичними особами, які не мають дозволу на спеціальне використання природних рослинних ресурсів, забороняється.

Не потребують дозволу на спеціальне використання природних рослинних ресурсів:

власники земельних ділянок, на яких знаходяться об`єкти рослинного світу, крім тих, що занесені до Червоної книги України та Зеленої книги України;

користувачі (в тому числі орендарі) земельних ділянок, які їм надано для цільового призначення (ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства, колективного садівництва, городництва, сінокосіння, випасання худоби), за винятком використання ними дикорослих судинних рослин, мохоподібних, водоростей, лишайників, а також грибів, види яких занесені до Червоної книги України, та природних рослинних угруповань, занесених до Зеленої книги України.

Форма дозволу на спеціальне використання природних рослинних ресурсів встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Видача дозволів на спеціальне використання природних рослинних ресурсів здійснюється у межах лімітів їх використання».

Таким чином в ст.ст.9, 10 Закону України «Про рослинний світ» від 9 квітня 1999 року № 591-XIV немає вказівки про здійснення реалізації «новорічних ялинок» хвойних дерев породи сосна звичайна за наявності належним чином прикріплених бірок (чіпів або самоклеючих етикеток) з наявним штрихкодом, що містить інформацію про походження даних об`єктів рослинного світу, що є порушенням порядку їх збуту.

Щодо вимог п.3, п.17 «Інструкції з ведення електронного обігу деревини», затвердженої Наказом Міндовкілля від 27.09.2021 №621, то ці норми передбачають таке:

«3. Основними завданнями електронного обліку деревини є: своєчасне та достовірне відображення інформації про рух деревини; моніторинг використання лісових ресурсів; підтвердження походження, заготівлі та реалізації лісоматеріалів необроблених, запобігання їх нелегальному обігу; систематизація та узагальнення інформації про походження, заготівлю та реалізацію деревини лісокористувачами.

17. Поштучне маркування застосовується під час обліку ялинок новорічних шляхом прикріплення самоклейної етикетки до кожної ялинки по центру стовбура у видимій частині. У випадку, коли висота ялинки перевищує 3 метри, самоклейну етикетку необхідно закріплювати на висоті 1,3 метри для зручного доступу до неї. Кожна самоклейна етикетка містить індивідуальний номер та відповідний йому штрих код».

Проте п.1 «Інструкції з ведення електронного обігу деревини», затвердженої Наказом Міндовкілля від 27.09.2021 №621 передбачено, що ця Інструкція встановлює порядок ведення електронного обліку деревини власниками лісів і постійними лісокористувачами (далі - лісокористувачі).

Тоді як в матеріалах провадження відсутні докази того, що ОСОБА_1 є власником лісів або постійним лісокористувачем.

П.15 Постанови КМУ №1142 від 04.12.2019 р. «Про затвердження порядку проведення моніторингу внутрішнього споживання вітчизняних лісоматеріалів необроблених» визначено, що: «15. Способами електронного обліку деревини є: облік за партіями - внесення інформації про круглі лісоматеріали за породами, їх розмірами та якісними характеристиками з прив`язкою кожної колоди, що належить до цієї партії, до однієї бирки; облік штабелями - внесення інформації про круглі лісоматеріали за породами, їх розмірами та якісними характеристиками з прив`язкою всіх колод у штабелі до однієї бирки; поколодний облік - внесення інформації про круглі лісоматеріали за породами, їх розмірами та якісними характеристиками з прив`язкою однієї колоди до однієї бирки; поштучний облік - внесення інформації про ялинки новорічні за породами, їх розмірами та якісними характеристиками з прив`язкою однієї ялинки новорічної до однієї бирки».

Проте п.1 Постанови КМУ №1142 від 04.12.2019 р. «Про затвердження порядку проведення моніторингу внутрішнього споживання вітчизняних лісоматеріалів необроблених» визначено, що цей Порядок визначає механізм проведення моніторингу внутрішнього споживання вітчизняних лісоматеріалів необроблених і контролю за неперевищенням обсягу внутрішнього споживання вітчизняних лісоматеріалів необроблених на основі систематизації та узагальнення інформації про походження, заготівлю та реалізацію деревини власниками лісів і постійними лісокористувачами (далі - лісокористувачі).

Отже у справі з огляду на ті нормативні акти, на які є посилання в протоколі про адміністративне правопорушення, має бути доведено належними та допустимими доказами, що ОСОБА_1 є власником лісів і постійним лісокористувачем, оскільки на таких суб`єктів чинне законодавство покладає поштучне маркування застосовується під час обліку ялинок новорічних шляхом прикріплення самоклейної етикетки.

Статтями 12 та 17 Лісового Кодексу України від21 січня 1994 року № 3852-XII визначено умови власності та постійного лісокористування та передбачено таке:

«Стаття 12. Набуття права приватної власності на ліси

Громадяни та юридичні особи України можуть безоплатно або за плату набувати у власність у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств замкнені земельні лісові ділянки загальною площею до 5 гектарів. Ця площа може бути збільшена в разі успадкування лісів згідно із законом.

Громадяни та юридичні особи у встановленому законом порядку можуть набувати у власність для лісорозведення земельні ділянки, а також можуть мати у власності ліси, створені шляхом лісорозведення на набутих у власність у встановленому законом порядку земельних ділянках, а також самозалісені ділянки на набутих у власність у встановленому законом порядку земельних ділянках. Ліси, створені громадянами та юридичними особами на земельних ділянках, що належать їм на праві власності, перебувають у приватній власності цих громадян і юридичних осіб.

Стаття 17. Постійне користування лісами

У постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

У постійне користування ліси на землях комунальної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створені спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

Ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища. У разі прийняття рішення про надання лісів у постійне користування обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями таке рішення погоджується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища. Прийняття рішень Кабінетом Міністрів України не потребує погоджень з іншими органами.

Ведення лісового господарства дозволяється на землях усіх категорій з дотриманням вимог щодо використання земельної ділянки за цільовим призначенням. На підприємства, установи, організації всіх форм власності, які мають у користуванні чи власності ліси на землях усіх категорій, поширюються права та обов`язки постійних лісокористувачів та власників лісів відповідно до цього Кодексу та інших законів».

Згідно із п.1 Постанови КМУ від 7 лютого 2023 р. №112 «Про затвердження Порядку здійснення лісовпорядкування» визначено, що постійний лісокористувач - підприємства, установи, організації всіх форм власності, їх філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, які мають у користуванні чи власності ліси на землях усіх категорій;

Вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.88-1 КУпАП, суд враховує, що ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладає на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, в даному випадку на органи Державної екологічної інспекції південно-західного округу (Миколаївська та Одеська області).

Склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи інше діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Він складається з: об`єкту, об`єктивної сторони, суб`єкту, суб`єктивної сторони.

Одним із елементів складу адміністративного правопорушення є суб`єкт адміністративного правопорушення - це конкретна осудна фізична особа, що досягла 16-річного віку. Ознаки, які характеризують суб`єкта проступку, поділяють на загальні і спеціальні. Посадові особи віднесені до категорії спеціальних суб`єктів.

Так, згідно із ст.14 КУпАП посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків.

Те, що певна особа є суб`єктом адміністративного правопорушення. має бути перевірено та доведено особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, оскільки ч.2 ст.251 КУпАП передбачає, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо встановлено, що в діях особи відсутні подія і склад адміністративного правопорушення.

Дослідивши надані Державною екологічною інспекцією до суду протокол про адміністративне правопорушення, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 не доведений склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.88-1 КУпАП, зокрема те, що ОСОБА_1 є належним суб`єктом правопорушення, оскільки не доведеного того, що вона є власником лісу чи постійним лісокристувачем.

Відповідно до ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вичиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину у справі.

Оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що провадження слід закрити за відсутністю складу правопорушення, оскільки наданими доказами поза розумним сумнівом не доведено наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст.88-1 КУпАП. За таких обставин провадження по справі відносно ОСОБА_1 слід закрити з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.ст.88-1 ч.1, 245, 247, 283, 284, 287 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.88-1 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП через відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.88-1 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з моменту винесення постанови до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області.

Суддя Н.Б.Зубар