Провадження № 33/801/181/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іванченко Я. М.
Доповідач: Рибчинський В. П.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі судді судової палати у цивільних справах Рибчинського В.П.,

за участю ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 адвоката Жовмір Дар`ї Олександрівни на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 20 січня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 1 ст. 122-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 198188 від 16.12.2024 року водій ОСОБА_1 16 грудня 2024 о 22 год 35 хв в м. Вінниця по вул. Лебединського, 13, керуючи транспортним засобом «Peugeot 301», д.н.з. НОМЕР_1 , на вимогу працівників поліції про зупинку та завчасно подану за допомогою звукових сигналів та проблискових маячків синього та червоного кольору не зупинився. Був заблокований шляхом переслідування на патрульному автомобілі «Peugeot», д.н.з. НОМЕР_2 , на вул. Ватутіна, шляхом створення штучного затору, чим порушив п. 2.4 ПДР.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 січня 2025 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк шість місяців. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 605 грн 60 коп.

Не погоджуючись з такою постановою суду захисник ОСОБА_2 адвокат Жовмір Д.О. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, просила скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, яким провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційну скаргу слід задовольнити з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст.ст. 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 суд першої інстанції вважав, що вина останнього є доведеною та підтверджується матеріалами справи.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Згідно ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції в порушення вищезазначених вимог закону належним чином не з`ясував обставини справи, оскільки викладені в постанові висновки суду про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, не ґрунтуються на доказах, що містяться в матеріалах даної справи, та фактичних обставинах.

Так, визнаючи ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, суд першої інстанції зазначив, що його дії належить кваліфікувати як невиконання вимог поліцейського про зупинку транспортного засобу.

Разом із тим, в матеріалах справи відсутній відеозапис з боді-камери поліцейського, на якому було б зафіксовано факт невиконання вимог поліцейського про зупинку транспортного засобу.

Єдиним доказом даної обставини є рапорт співробітника поліції, який склав протокол про адміністративне правопорушення, датований 17 грудня 2024 року, який у даному випадку представляє сторону обвинувачення, у зв`язку із чим суд апеляційної інстанції його не вважає достатнім та безсумнівним доказом вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №198188 від 16.12.2024 року як і в рапорті поліцейського, зазначено, що велась відеофіксація на портативні відеореєстратори 468866, 473847.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутній диск з відеозаписом з бодікамери працівників поліції.

Крім того, апеляційний суд погоджується з доводами апелянта про те, що протокол не може бути однозначним доказом вини правопорушника, оскільки протокол це лише форма викладу адміністративного звинувачення, де може бути лише перелік обвинувачення правопорушника, а сам протокол не є беззаперечним доказом його вини.

Отже, на думку апеляційного суду, в матеріалах адміністративного провадження відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження вини ОСОБА_2 у скоєнні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122-2 КУпАП.

За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції відповідно до ст. 294 КУпАП має право скасувати постанову та прийняти нову постанову.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп /2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

При цьому слід зазначити, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не повинна доводи свою невинуватість, а навпаки її вину у вчиненні правопорушення повинен довести орган, який виявляє правопорушення та складає відносно неї протокол, як то передбачено ч.2 ст. 251 КУпАП, і суд, розглядаючи матеріали адміністративної справи на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, повинен прийти до висновку про винність особи поза розумним сумнівом.

Враховуючи викладене, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, апеляційний суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП не доведена поза розумним сумнівом допустимими та достовірними доказами.

За таких обставин вважаю за необхідне постанову судді скасувати, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу даного адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 адвоката Жовмір Дар`ї Олександрівни задовольнити.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 20 січня 2025 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду: В.П. Рибчинський