Провадження № 3/444/309/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2025 року суддя Жовківського районного суду Львівської області Зеліско Р. Й., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Жовква Львівської області справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з відділу поліції № 2 Львівського районного управління поліції № 1 ГУНП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 виданий Жовківським РВ МВСУ 07.05.1999 року, РНОКПП судом не встановлено,-

за ч. 3 ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , 03.11.2024 року близько 23 год. 00 хв., перебуваючи в м. Дубляни, вул. Львівській, 17, Львівського району Львівської області викрав із магазину «АТБ» товар (настоянка «Хайленд Фокс») на суму 126 грн 90 коп без ПДВ, чим вчинив дрібне викрадення чужого майна за що передбачена відповідальність за ч. 3 ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Правопорушник ОСОБА_1 в судове засідання не прибув, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення за адресою його проживання судової повістки про виклик до суду. Проте, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 229838 від 25.11.2024 року, свою вину він визнав. (а.с. 1)

Відтак, ОСОБА_1 знаючи, що на розгляді в суді відносно нього перебувають матеріали справи про адміністративне правопорушення, проявив байдужіть до результів розгляду такої.

Суд враховує, що ОСОБА_1 на адресу суду не подав жодного клопотання.

Як вбачається з положень п. 7 ч. 2 ст. 129 Конституції України, однією з основних конституційних засад судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Розгляд справи протягом розумного строку гарантовано ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В п. 41 рішення Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" ( 974_256 ) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

Верховним Судом в п. 34 постанови від 12 березня 2019 року по справі № 910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

В рішенні першої дисциплінарної палати ВРП від 25.01.2019 року № 194/1дп/15-19 зазначено, що з огляду на принцип судочинства, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суди мають проводити розгляд справ за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання КУпАП, яким є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги доправ, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).

Відповідно до статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є обов`язковою.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, розумні строки розгляду справи, а також строки, передбачені ст. 38 КУпАП, приходжу до переконання про можливість розгляду справи без участі ОСОБА_1 , який не проявив жодної зацікавленості та не виявив бажання прибути до суду для розгляду справи відносно нього.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та його вина у цьому підтверджується зібраними доказами у справі та матеріалами справи, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 229838 від 25.11.2024 року (а.с.1);

- довідкою вартості товару (а.с. 3);

а також іншими матеріалами адміністративної справи.

Як вбачається із постанови Шевченківського районного суду м.Львова від 30.09.2024 року гр. ОСОБА_1 визнанно винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 51 КУпАП.

У відповідності до ч. 1 ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, - тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від двадцяти до тридцяти годин, або адміністративний арешт на строк до п`яти діб..

У відповідності до ч.3 ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частиною першою або другою ст. 51 КУпАП, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню - тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до шістдесяти годин, або виправні роботи на строк від одного до двох місяців з відрахуванням двадцяти процентів заробітку, або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.

Враховуючи вищенаведене, вважаю, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 51Кодексу України про адміністративні правопорушення. Його вина полягає в тому, що він повторно протягом року вчинив дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, а тому дії ОСОБА_1 підлягають кваліфікації за ч. 3 ст. 51Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Обставин, що обтяжують відповідальність ОСОБА_1 судом не встановлено.

Обставиною, що пом`якшує правопорушення є те, що останній свою провину визнав.

Так як адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником так і іншими особами, беручи до уваги відсутність обтяжуючих відповідальність обставин, характер та ступінь суспільної небезпеки скоєних правопорушень, особу правопорушника, який не працює, приходжу до переконання, що на ОСОБА_1 необхідно накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в межах санкції статті, за якою він притягується до відповідальності, що буде достатнім для його виправлення та сприятиме запобіганню вчиненню ним адміністративних правопорушень в майбутньому.

Відповідно до ст. 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Згідно вимог п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір від 08.07.2011 року, що набрав чинності з 01.11.2011 року, в останній редакції, ставки судового збору у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення встановлюється 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 грн., а тому дана сума судового збору підлягає стягненню з правопорушника в дохід держави.

Керуючись статтями 40-1, ч. 1 ст. 51, ст. ст. 283, 284, 294, 307, 308, 310 Кодексу України про адміністративні правопорушення суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 300 (трьохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5100 (п`ять тисяч сто) гривень 00 коп. в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 виданий Жовківським РВ МВСУ 07.05.1999 року, РНОКПП судом не встановлено) в дохід держави судовий збір в сумі 605,60 грн.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області в порядку ст. 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначений постановою; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат визначається КМ України.

Строк виконання постанови протягом трьох місяців з дня її винесення.

Суддя: Зеліско Р. Й.