КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/824/1261/2025 Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2025 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою з доповненнями захисника Мамирбаєва Є.В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 06 грудня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Печерського районного суду м. Києва від 06 грудня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік, зі стягненням судового збору в дохід держави у розмірі 605, 60 грн.

Згідно постанови судді, ОСОБА_1 23.08.2024 року о 02 год. 34 хв. в м. Києві по Військовому проїзду, 5, керував автомобілем Тойота, д.н.з. НОМЕР_2 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: розширені зіниці, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, всупереч п. 2.5 Правил дорожнього руху відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, що зафіксовано на нагрудні боді-камери № 474372 та № 231814 працівників поліції.

Не погоджуючись із постановою судді, захисник Мамирбаєв Є.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Печерського районного суду м. Києва від 06 грудня 2024 року, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що постанова місцевого суду винесена з порушенням норм як процесуального права, так і неправильним застосуванням норм матеріального права. При цьому, суддя неповно та однобічно з`ясувала фактичні обставини справи, не дослідила і не надала належної оцінки наявним в матеріалам справи доказам та обставинам, підійшла формально до вивчення фактичних обставин справи, а також не сприяла повному, всебічному та неупередженому її розгляду, внаслідок чого безпідставно та незаконно притягнула ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також апелянт вказує, що ОСОБА_1 був позбавлений можливості ознайомитися з матеріалами справи.

10 лютого 2025 року від захисника Мамирбаєва Є.В. надійшли доповнення до апеляційної скарги, у яких, захисник, зокрема, вказує про відсутність доказів факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Також апелянт зазначає, що поліцейський повідомила ОСОБА_1 про те, що останній має право відмовитись від проходження огляду на стан сп`яніння, що не відповідає положенням п. 2.5 ПДР України, який передбачає, що уповноважений працівник поліції спочатку повинен у чіткій, однозначній та зрозумілій формі висловити таку вимогу і лише після цього особа може повідомити про свою відмову, або вчинити інші дії, які б свідчили про його небажання та ухилення від такого огляду. А окрім того вказує, що бодікамерою поліцейських зафіксовано, як працівник поліції повідомляє ОСОБА_1 , що якщо він вживав напередодні наркотичні засоби, то в лікарні буде позитивний результат і спонукає ОСОБА_1 відмовитись від проходження огляду на стан сп`яніння. Окрім іншого, апелянт вказує на відсутність в матеріалах справи документів щодо відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, а саме розписки про відсторонення від керування транспортним засобом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та його захисника Мамирбаєва Є.В., які підтримали апеляційну скаргу, та просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи в повному обсязі, дослідивши відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі, з`ясував всі обставини, дослідив і належним чином оцінив всі докази та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Проте, ОСОБА_1 вимоги вказаного пункту ПДР дотримано не було.

Всупереч доводам апеляційної скарги захисника, порушення ОСОБА_1 зазначених вимог п. 2.5. ПДР України, за обставин, викладених у постанові, підтверджується зібраними у справі та дослідженими судом доказами, які містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, а саме, протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР №116322, згідно якого ОСОБА_1 23.08.2024 року о 02 год. 34 хв. в м. Києві по Військовому проїзду, 5, керував автомобілем Тойота, д.н.з. НОМЕР_2 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: розширені зіниці, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, всупереч п. 2.5 Правил дорожнього руху відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, що зафіксовано на нагрудні боді-камери № 474372 та № 231814 працівників поліції.

Зазначений протокол складено уповноваженою на те особою, за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст. 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 №1395 та підписаний особою, яка його склала протокол і безпосередньо ОСОБА_1 , якому були роз`яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, при цьому, ОСОБА_1 підписав протокол без жодних зауважень.

В свою чергу, наведені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини підтверджуються направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; рапортом інспектора взводу №1 роти №3 батальйону №3 полку №1 УПП у м. Києві ДПП лейтенанта поліції Лютик В.; постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2892233 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП (проїзд регульованого пішохідного переходу на заборонений «червоний» сигнал світлофора); відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції.

Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою.

На вимогу працівників поліції ОСОБА_1 мав беззастережно виконати їх законну вимогу і пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння. Таке прямо передбачено п.2.5 ПДР України та абз.3 ч.2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух», які покладають на водія безумовний обов`язок виконати передбачені законом вимоги працівника поліції, в тому числі про проходження огляду на стан сп`яніння.

Зокрема, згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляд справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_1 , реалізувавши своє право на керування транспортним засобом, повинен беззастережно виконати законну вимогу працівника поліції і пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, чого не зробив, тим самим порушив п. 2.5 ПДР України, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи сукупність доказів у справі приходжу до висновку про те, що судом першої інстанції вірно встановлені фактичні обставини, а дії ОСОБА_1 , які полягають у відмові від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, є порушенням п. 2.5 ПДР України та утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. ст. 130 КУпАП.

З переглянутого під час апеляційного розгляду відеозапису вбачається, що після зупинення транспортного засобу ОСОБА_1 за порушення ПДР, а саме рух в комендантську годину та проїзд регульованого пішохідного переходу на заборонений «червоний» сигнал світлофора, в ході спілкування з водієм, у поліцейського виник сумнів щодо перебування водія в стані наркотичного сп`яніння. Саме у зв`язку з цим працівником поліції було проведено візуальний огляд ОСОБА_1 на наявність у нього ознак наркотичного сп`яніння, внаслідок якого у останнього були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, зокрема, виражене тремтіння пальців рук, розширені зіниці, які не реагують на світло. У зв`язку з виявленими ознаками наркотичного сп`яніння, працівником поліції ОСОБА_1 чітко було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, а саме, проїхати до медичного закладу для проходження такого огляду, на що ОСОБА_1 , як вбачається зі змісту розмови, відмовився. При цьому, ОСОБА_1 вказував, що вчора в обід вживав марихуану, і розуміє, що якщо поїде здавати аналізи, то покаже негативний для нього результат. На це працівником поліції ОСОБА_1 було роз`яснено, що в разі відмови від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі, відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення, що для нього, як вбачається зі змісту спілкування, було зрозумілим, і навіть дещо вигіднішим, оскільки у лікаря не буде встановлено конкретних показників.

Доводи апеляційної скарги захисника про відсутність доказів факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом є безпідставними, з огляду на наступне. Як вбачається з відеозапису, після зупинки транспортного засобу, поліцейський повідомив ОСОБА_1 , що той проїхав регульований пішохідний перехід на червоний сигнал світлофору та показав йому відео докази, де той рухався в автомобілі на червоний сигнал світлофору. ОСОБА_1 , подивившись відео, не висловлював жодних заперечень ні з приводу керування ним транспортним засобом, ні з приводу порушення ним ПДР.

Окрім того, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом підтверджується даними постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 2892233 від 23.08.2024 року, якою встановлений факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та факт порушення ним ПДР України. ОСОБА_1 таку постанову не оскаржував, відповідно, він погодився з обставинами, встановленими у ній.

Більш того, не заперечував ОСОБА_1 факту керування, як надаючи пояснення в суді першої інстанції, що підтверджується аудіо та відеофіксацією судового засідання за 06.12.2024 р., так не заперечував даного факту, надаючи пояснення і під час апеляційного розгляду.

Також є неспроможними доводи апеляційної скарги про те, що поліцейський повідомила ОСОБА_1 про те, що останній має право відмовитись від проходження огляду на стан сп`яніння, і таким чином спровокувала порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 ПДР України, оскільки з дослідженого відеозапису вбачається, що після виявлення у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння, поліцейський чітко запропоновувала ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, а саме, проїхати до лікаря нарколога. Таку вимогу поліцейський висловлювала неодноразово. ОСОБА_1 в розмові з працівником поліції запитав, як йому краще зробити, зважаючи на те, що він вчора вживав марихуану, на що поліцейська відповіла, що не може нічого радити, і що він сам має прийняти відповідне рішення. При цьому, ОСОБА_1 було роз`яснено, що в разі відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння щодо нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення.

Не впливає на висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП відсутність в матеріалах справи розписки про відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, оскільки згідно даних відеозапису, працівник поліції про це повідомляла водія усно.

Безпідставними, на думку суду апеляційної інстанції є і доводи захисника про порушення судом першої інстанції процесуального права в частині не надання захиснику матеріалів справи на ознайомлення, адже, з матеріалів справи вбачається, що з заявою про ознайомлення з матеріалами справи захисник Мамирбаєв Є.В. звернувся ще 19.09.2024 року, при цьому, вже на наступний день, тобто, 20.09.2024 р. суддею проставлена резолюція про надання захиснику матеріалів на ознайомлення. Однак, своїм правом захисник не скористався і станом на день розгляду справи 06.12.2024 р. з матеріалами справи не ознайомився. Відтак, будь - яких порушень судом першої інстанції в цій частині норм процесуального права не вбачається, а вбачається лише не реалізація захисником свого права на ознайомлення з матеріалами справи.

Інших вагомих та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Отже, оцінюючи сукупність наявних в справі доказів, апеляційний суд дійшов висновку, що твердження захисника з приводу відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення останнім адміністративної відповідальності.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суд першої інстанції дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст. 33 КУпАП, та призначив стягнення у межах санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП яка є безальтернативною.

З урахуванням вищезазначеного, вважаю, що постанова судді Печерського районного суду м. Києва від 06 грудня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є законною та обґрунтованою і апеляційних підстав для її скасування не вбачаю.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника Мамирбаєва Є.В. в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 06 грудня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Л.І. Кепкал