ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2025 року м. Дніпро

Суддя Судової палати у кримінальних справах Дніпровського апеляційного суду Іванченко О.Ю., у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро розглянувши апеляційну скаргу адвоката Парохненка С.Є., який діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2024 року в справі про адміністративне правопорушення, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

за участю:

адвоката Парохненка С.Є.,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами, строком на 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,60 гривні на користь держави.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.07.2024 року о 19:05 год. у м.Дніпро, Новокодацькому районі, вул.Гайдамацька, буд.33, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Renault Kangoo, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, не чітка хода. Водієві було запропоновано пройти огляд у встановленому законом порядку на стан алкогольного сп`яніння, на що ОСОБА_1 відмовився у присутності свідків, чим порушив п.2.5 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою адвокат Парохненко С.Є., який діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Вважає, що судове рішення винесене з порушенням норм процесуального права, що потягло за собою однобічне та неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи. На думку апелянта, постанова суду є незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що працівниками поліції не було додано до матеріалів справи відеозапис з бодікамер. Свідки допитані в суді першої інстанції не змогли пояснити чи пропонували водієві працівники поліції пройти огляд на стан сп`яніння на місці або у медичному закладі.

Вказує, що матеріали справи не містять направлення до медичного закладу на медичний огляд.

Зазначає, що відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння на місці за допомогою газоаналізатора не створює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судове засідання апеляційного суду особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Даних про поважність причини неявки, клопотання про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходило. Враховуючи наведене, думку захисника Парохненка С.Є., апеляційний суд вважає можливим провести апеляційний розгляд справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , відповідно до приписів ч. 6 ст. 294 КУпАП.

Захисник Парохненко С.Є. в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи поданої апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні, просив постанову суду першої інстанції скасувати, прийняти нову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вислухавши пояснення захисника, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Апеляційний суд вважає, що наведених вимог закону місцевим судом дотримано у повному обсязі.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, місцевий суд в повному обсязі виконав вимоги ст. 280 КУпАП, всебічно дослідив матеріали справи та обгрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, пославшись у своїй постанові на досліджені під час судового розгляду належні та допустимі докази, зокрема на: протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №691336 від 20.07.2024 року, який складений уповноваженою на те особою, а його зміст у повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, в якому зафіксовано обставини вчинення ОСОБА_1 даного правопорушення; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , наданими ними працівникам поліції та під час їх допиту безпосередньо у суді першої інстанції; рапортом працівника поліції.

Вказані докази були перевірені та досліджені під час апеляційного розгляду.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №691336 від 20.07.2024 року, складеного у відношенні ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП вбачається, що 20.07.2024 року о 19:05 год. у м.Дніпро, Новокодацькому районі, вул.Гайдамацька, буд.33, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Renault Kangoo, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, не чітка хода. Водієві було запропоновано пройти огляд у встановленому законом порядку на стан алкогольного сп`яніння, на що ОСОБА_1 відмовився у присутності свідків, чим порушив п.2.5 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

У протоколі у відповідній графі зазначено дані про свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

У графі Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності зазначено надам у суді.

Документи не вилучались, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом не видавався.

Особі, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, повідомлено місце та час розгляду справи, однак останній відмовився від підпису у протоколі.

Допитана в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_3 підтримала свої письмові пояснення та пояснила, що 20.07.2024 року ввечері їхала додому по вул.Гайдамацькій, водій автомобіля Рено Кенго створив на вулиці затор, потім врізався в паркан. Після зупинки, водій фактично випав з автомобіля, видно було, що він дуже п`яний, мова була не чітка. Окрім нього в автомобілі нікого не було. Вона викликала поліцію і весь час поки поліція складала протокол вона була на місці зупинки. Особу водія встановили за його документами, які лежали у нього в бардачку. Поліція пропонувала пройти водію огляд на стан сп`яніння за допомогою Драгера, проте водій відмовився. Водій був дуже п`яний, навіть сходив під себе в туалет. Чи пропонували працівники поліції проїхати водію у медзаклад вона не пам`ятає. Поліція відібрала в неї пояснення, підпис в поясненнях її, записано з її слів.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснила, що 20.07.2024 року вона знаходилась на подвір`ї батьків, який розташований по вул.Гайдамацькій. Бачила як автомобіль Рено Кенго, врізався в паркан, за ним їхала жінка, вона зупинилася біля нього та викликала поліцію. Коли було відкрито автомобіль, особа, яка була за кермом випала з неї. Вона запропонувала жінці, яка викликала поліцію, зателефонувати родичам цієї особи. В автомобілі на передньому сидінні лежав телефон і порожні пляшки з-під алкоголю. Зателефонували з його телефону якомусь чоловікові, запитали чи знає він водія, він відповів, що так, спитали за родичів, той відповів, що в нього є повнолітній син, після чого зателефонували йому. Хвилин через 10 він приїхав. Поліція запропонувала водію пройти драгер, на що той відмовився з лайкою. Водій був нетверезий, навіть сходив під себе.

Письмові пояснення свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що містяться в матеріалах справи відповідають їх поясненням наданим у суді першої інстанції, не суперечать один одному та узгоджуються з іншими доказами, наявними в матеріалах справи.

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Апеляційний суд вважає, що факт керування транспортним засобом Renault Kangoo, державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 20.07.2024 року за обставин, вказаних в протоколі про адміністративне правопорушення є об`єктивно встановленим працівниками поліції та доведеним у судовому засіданні дослідженими доказами.

Доводи захисника про те, що свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не підтвердили факт вимоги з боку працівників поліції на проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, що є підставою для закриття провадження, не заслуговують на увагу, спростовуються встановленими в ході апеляційного перегляду справи обставинами, за письмовими поясненнями свідків, а також останні в судовому засіданні підтвердили, що працівники поліції неодноразово пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що він неодноразово відмовлявся, поводив себе неадекватно, виражався в бік поліцейських нецензурною лайкою, мав явні ознаки алкогольного сп`яніння, фактично не міг самостійно пересуватися.

Працівниками поліції дії ОСОБА_1 було розцінено, як ухилення від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та складено протокол за ст. 130 КУпАП саме за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

При цьому, судом враховується також і те, що особа, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1 , дії працівників поліції щодо складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення не оскаржував, доказів неправомірної поведінки останніх та належних доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколі та додатках до нього, суду не надав.

Згідно загальних положень, що містяться у п.1.1. ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п.2.9 «а», п.2.5 ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п.п.1,2 розділу 1 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі- Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 №1452/735 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 за №1413/27858, ця Інструкція визначає процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі стан сп`яніння), та оформлення результатів такого огляду.

Огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

На переконання апеляційного суду, досліджені та покладені в основу рішення суду першої інстанції докази, які були перевірені під час апеляційного розгляду, є належними та допустимими доказами по справі у розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки складені уповноваженими особами, відповідно до процедури їх збирання та у своїй сукупності дають підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у відмові особи, яка керує транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження в установленому законом порядку огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння при обставинах встановлених постановою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2024 року, чим було порушено вимоги п.2.5 ПДР України, тобто ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

У свою чергу захисником у поданій апеляційній скарзі не наведено жодних переконливих аргументів на спростування висновків місцевого суду про наявність належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення.

Як вбачається з пояснень допитаних судом першої інстанції свідка ОСОБА_3 остання 20.07.2024 року ввечері їхала додому по вул.Гайдамацькій, водій автомобіля Рено Кенго створив на вулиці затор, потім врізався в паркан. Після зупинки, водій фактично випав з автомобіля, видно було, що він дуже п`яний, мова була не чітка. Окрім нього в автомобілі нікого не було. Вона викликала поліцію і весь час поки поліція складала протокол вона була на місці зупинки. Особу водія встановили за його документами, які лежали у нього в бардачку. Поліція пропонувала пройти водію огляд на стан сп`яніння за допомогою Драгера, проте водій відмовився. Водій був дуже п`яний, навіть сходив під себе в туалет.

Дійсно матеріалами справи підтверджено, що працівники поліції не зупиняли транспортний засіб саме під керуванням ОСОБА_1 , оскільки вони прибули на виклик свідків вже після того, як ОСОБА_1 зупинив автомобіль. Водночас, пояснення свідка ОСОБА_3 , ОСОБА_2 надані ними як під час судового засідання, так і працівникам поліції одразу після події, в сукупності з наданими матеріалами справи підтверджують факт керуванням автомобілем Рено Кенго саме ОСОБА_1 .

При цьому не можна прийняти до уваги аргументи захисника на недопустимість, як доказів, показань свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_2 через не приведення їх судом до присяги, оскільки така вимога чинними положеннями КУпАП не передбачена, вказані особи допитувалися безпосередньо у судовому засіданні у присутності захисника ОСОБА_4 та сторона захисту мала процесуальну можливість ставити свідкам запитання, а отже сумнівів щодо добровільності та правдивості не було у місцевого суду, відсутні такі сумніви й у суду апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що дані відеозапису нагрудних камер працівників поліції є належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Аналізуючи апеляційні доводи сторони захисту про належність такого доказу, як протокол про адміністративне правопорушення, апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Будь-яких суперечностей або неточностей протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не містить, у ньому у повній мірі зазначено суть та ознаки вчиненого адміністративного правопорушення, вірно зазначено пункт Правил дорожнього руху, порушений водієм, а також інші необхідні дані, передбачені положеннями ч.1 ст. 256 КУпАП.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, дотримуючись принципу неупередженості та об`єктивності, з дотриманням вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, дав належну оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності та дійшов обґрунтованих висновків про доведеність вини ОСОБА_1 «поза будь-яким розумним сумнівом» у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому підстав для закриття провадження у справі, визначених п.1 ст.247 КУпАП, на чому наполягає апелянт, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Відповідно до положень ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Апеляційний суд вважає, що суддею місцевого суду при постановленні рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та при накладенні на винну особу адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, у повній мірі враховані загальні принципи та правила накладення стягнення, передбачені ст.23 та ст.ст.33-35 КУпАП, а також враховано підвищений рівень суспільної небезпеки скоєного винною особою адміністративного правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Підсумовуючи вищенаведене апеляційний суд дійшов висновків, що доводи апеляційної скарги захисника Парохненгка С.Є. є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, а постанова судді Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 листопада 2024 року є законною, обґрунтованою та належним чином мотивованою, підстав для її зміни або скасування не вбачається.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Парохненка Сергія Євгеновича, який діє в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 листопада 2024 року, якою ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду О.Ю. Іванченко