ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2025 року м. Черкаси

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах Черкаського апеляційного суду Люклянчук В.Ф., розглянувши апеляційну скаргу захисниці Манзар Т.В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 грудня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонера,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та провадження в справі про адміністративне правопорушення закрито за закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строку накладення адміністративного стягнення

ВСТАНОВИВ

З постанови судді вбачається, що 13 вересня 2024 року близько 18 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинив відносно співмешканки ОСОБА_2 , домашнє насильство економічного характеру, а саме перекрив водопостачання до будинку, чим обмежив право користування водою.

В апеляційній скарзі захисниця просить скасувати вищевказану постанову, а провадження відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вважає, що суд першої інстанції помилково у рішенні прийшов до висновку про визнання винуватим ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, у зв`язку з неправильнім застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, оскільки судом першої інстанції не надано об`єктивної оцінки наявним в матеріалах справи доказам у відповідності до ст. 252 КУпАП, які мають значення для встановлення істини у справі.

Зазначає, що ОСОБА_1 не вчиняв будь-яких умисних дій економічного характеру щодо ОСОБА_2 , навпаки, наполягає на тому, що саме остання вчиняє постійні істерики, сварки та застосовує погрози до ОСОБА_1 , чим спричиняє постійні конфлікти з приводу спадкового майна, яке залишилося від померлої дружини.

Вказує, що саме після смерті останньої, її донька навмисно переїхала з власної квартири в домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , щоб вчиняти конфлікти і таким чином вижити з по мешкання ОСОБА_1 , який є співвласником частини даного домоволодіння. Також ОСОБА_2 , провокуючи конфлікт з ОСОБА_1 , постійно в останнього вимагає оригінали документів на спадкове майно.

Вважає, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що відеозапис з нагрудних камер (бодікамер) поліцейських підтверджує факт домашнього насильства. Проте з відеозапису вбачається, що ОСОБА_2 веде себе агресивно, сама розповідає поліцейським про конфлікти між нею та ОСОБА_1 з приводу спадкового майна та відмовляється поліцейським надавати документи на будинок. Крім того, поліцейські самі підтвердили відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а склали протокол після приїзду представниці ОСОБА_2 , яка вела себе по відношенню до поліцейських не дуже ввічливо, вказувала останнім що робити.

Отже, з відео чітко вбачається, що дії ОСОБА_1 , які йому інкримінують не викликали у постраждалої особи - ОСОБА_2 побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, не спричинили у останньої емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи, що є обов`язковою ознакою наявності в діях винної особи адміністративного правопорушення, передбаченого с. 173-2 КУпАП.

Таким чином, захисник вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі оцінив наявні в матеріалах справи докази щодо належності, допустимості та достатності вчинення ОСОБА_1 умисних дій економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілої ОСОБА_2 .

В обґрунтування вимог покликається на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2023 року у справі № 676/265/23 (провадження № 61-9498св23) та рішення ЄСПЛ у справі «Карелін проти Росії» від 20 вересня 2016 року.

Вважає, що належних та допустимих доказів наявності складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 суду не було надано працівниками поліції, на яких саме покладається обов`язок щодо збирання доказів.

При апеляційному розгляді були заслухані:

- ОСОБА_1 та його захисниця Манзар Т.В., які підтримали вимоги апеляційної скарги, пославшись на доводи, що в ній викладені;

- представник потерпілої ОСОБА_3 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, пославшись на законність та обґрунтованість постанови судді.

Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон) домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п.п.4, 14 ч.1 ст.3 Закону, економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Таким чином, домашнє насильство, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється шкода фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого, або можливість її заподіяння.

Слід вказати, що конфлікт - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Конфлікт не містить вище перелічених ознак. Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить. Отже, різниця у тому, що насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплене агресією і бажанням завдати шкоди.

Важливими елементами складу правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, є саме вчинення насильства у будь-якій формі його прояву та наслідки його застосування, які виражаються у заподіянні шкоди психічному або фізичному здоров`ю потерпілого, або можливого його заподіяння яке могло настати та не настало незалежно від волі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Суд апеляційної інстанції вважає, що рішення судді місцевого суду є обґрунтованим, а його висновки підтверджуються матеріалами справи про адміністративне правопорушення, з огляду на таке.

Уповноваженою особою поліції було встановлено, що 13 вересня 2024 року близько 18 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинив відносно падчірки ОСОБА_2 , домашнє насильство економічного характеру, а саме перекрив водопостачання до будинку, чим обмежив право користування водою.

Ці обставини знайшли своє відображення у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ №143868 від 13 вересня 2024 року.

Апеляційний суд визнає, що особою уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення помилково встановлено, що ОСОБА_2 є співмешканкою ОСОБА_1 , адже в цій справі достовірно встановлено, що ОСОБА_2 є падчеркою ОСОБА_1 , отже дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на вказаних осію п. 10 ч. 2 ст. 3 Закону).

Разом з тим наведені судом відносини між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 не впливають на висновки суду першої інстанції щодо винуватості останнього у вчинені інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

У відповідності до національного законодавства протокол про адміністративне правопорушення, в силу положень статті 251 КУпАП є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді судом справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

З урахуванням правової позиції, викладеній в рішенні ЄСПЛ по справі «Карелін проти російської федерації» протокол про адміністративне правопорушення не може визнаватись автоматично недопустимим доказом, а підлягає оцінці із сукупністю з іншими доказами.

Зазначені в протоколах обставини підтверджуються дослідженими суддею суду першої інстанції іншими доказами.

Протоколом прийняття заяви ОСОБА_2 про кримінальне правопорушення та іншу подію від 13 вересня 2024 року та її поясненнями від 13 вересня 2024 року, згідно з якими 13 вересня 2024 року близько 18 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , колишній чоловік її матері ОСОБА_1 відключив воду в будинку.

Ці поясненнями ОСОБА_2 були нею підтверджені безпосередньо в суді першої інстанції, згідно з якими, ввечері 13 вересня 2024 року вона з малолітньої дитиною, 2023 року народження, повернулась з лікарні додому, хотіла помити дитину, але води вдома не було. Звернулась до співмешканця, який повідомив, що він включить воду після того, як вона оплатить комунальні послуги за водопостачання. Водопостачання в будинку відновились тільки після приїзду поліцейських. Додатково, ОСОБА_2 вказала, що нею було оплачено комунальні послуги за воду 13 вересня 2024 року о 16 год. 03 хв.

Письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 13 вересня 2024 року, згідно з якими 13 вересня 2024 року близько 18 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , він відключив водопостачання до будинку для своєї співмешканки ОСОБА_2 , та її малолітньої дитини, через несплату комунальних платежів у розмірі 47 грн. 13 коп. Він включив воду, коли співмешканка оплатила послуги.

Суд першої інстанції також надав належний аналіз відеозаписам з нагрудних камер поліцейських, з яких вбачається, що працівники поліції прибули на виклик за адресою: АДРЕСА_1 , де їх зустріла ОСОБА_2 та пояснила, що її співмешканець колишній чоловік її матері відключив воду у будинку, де вони спільно проживають. Пізніше, до поліцейських вийшов співмешканець ОСОБА_1 та повідомив, що він включить (відкриє) воду, і дозволить ОСОБА_2 користуватись нею, після того, як остання заплатить за водопостачання 47 грн. 13 коп. Після того, як ОСОБА_2 показала квитанцію про оплату послуг, на прохання працівників поліції, ОСОБА_1 зазначив, що він зараз включить воду, що і було зроблено, в будинку з`явилось водопостачання. В подальшому, поліцейські відбирали письмові пояснення у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Наведені письмові пояснення ОСОБА_1 і фактичні дані, зафіксовані на нагрудні камери поліцейських, підтверджують обставини відключення особо., що притягається до адміністративної відповідальності, водопостачання до будинку з метою позбавлення ОСОБА_2 можливості нею користуватися.

Апеляційним переглядом встановлено, що суддею районного суду відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, знайшла своє повне підтвердження у суді. Дії ОСОБА_1 за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, кваліфіковані правильно, оскільки він вчинив домашнє насильство економічного характеру щодо своєї падчерки, а саме перекрив водопостачання до будинку, чим обмежив право користування водою.

Апеляційний суд у цьому конкретному випадку виходить з того, що ОСОБА_1 неправомірно позбавивши ОСОБА_2 і її малолітню дитину користуватися водою, застосував домашнє насильство до своє падчерки, адже він мав значну перевагу в своїх можливостях, діяв умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілій, шляхом порушення її права на повагу до гідності, через створення для неї принизливих умов.

Попри доводи апелянта, апеляційний суд не вбачає неповноти судового розгляду, адже судом були дослідженні всі обставини, з`ясування яких має істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення

Переглядаючи справу в межах апеляційної скарги, апеляційний суд враховує, що рішення суду першої інстанції щодо закриття справи на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП не оскаржувалось, тому в цій частині, не дивлячись на положення ч. 3 ст. 38 КУпАП, воно не переглядається, адже це буде погіршувати становище особи, що притягається до адміністративної відповідальності, що за загальною судовою практикою не допускається.

Керуючись ст. 38, ст. 294 КУпАП

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу захисниці Манзар Т.В. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, постанову судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 грудня 2024 року - без змін.

Постанова набирає чинності негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.Ф. Люклянчук