Справа № 591/264/25 Провадження № 3/591/144/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2025 року м. Суми

Суддя Зарічного районного суду м. Суми Клімашевська І.В., в присутності особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його представника адвоката Шевченка Д.С., розглянувши матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце проживання: АДРЕСА_1 , військовослужбовець , РНОКПП: НОМЕР_1 -

ч.5 ст. 126 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 05.01.2025 року о 17 год. 08 хв. в м.Сумах по пр.Свободи, 14 керував транспортним засобом Volkswagen Transporter д.н.з. НОМЕР_2 будучи позбавленим права керування транспортним засобом що зафіксовано на відеореєстротор Xiaomi Yi Car Dvr та Motorola Solutions 471124, чим порушив п. 2.1 а ПДР .Правопорушення вчинено повторно протягом року, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.

За даним фактом складено протокол про адміністративне правпорушення серії ЕПР 1 № 213522 від 05.01.2025 року.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину не визнав , підтримав письмові пояснення та просив закрити справу про адміністративне правопорушення оскільки на момент зупинки його співробітниками поліції він діяв у стані крайньої необхідності виконуючи бойове розпорядження.

Представник - адвокат Шевченко Д.С. підтримав пояснення ОСОБА_1 надав письмові докази на підтвердження виконання ОСОБА_1 бойового розпорядження, а також просив врахувати характеристику надану командиром військової частини.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, слід зробити наступні висновки.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

П.2.1.а ПДР передбачено, що водії механічного транспортного засобу повинні мати при собі, зокрема, посвідчення на право керування транспортними засобом відповідної категорії.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Transporter д.н.з. НОМЕР_2 без посвідчення водія відповідної категорії, тобто не маючи права керування таким транспортним засобом.

Так, ч.5 ст. 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою ст. 126 КУпАП. Відповідно до ч.4 ст. 126 КУПАП адміністративна відповідальність настає у разі керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Згідно довідки старшого інспектора відділу АП УПП в Сумській області Лєонової Д. від 08.01.2025 ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП, вчинене 17.02.2024 (повторне протягом року керування ТЗ, будучи позбавленим такого), притягувався Орджонікідзевським районним судом м. Харкова 28.03.2024 до адміністративної відповідальності з накладенням стягнення у вигляді штрафу в розмірі 40800 грн з позбавленням права керування транспортних засобів строком на 5 років, що підтверджується відповідною постановою суду по справі № 644/1263/24 від 28.03.2024 з ЄДРСР (а.с.3,4-5).

У відповідності до відомостей інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції» інформація про отримання гр. ОСОБА_1 посвідчення водія відсутня.

Відповідно до інформаційно-пошукових систем МВС України транспортний засіб Volkswagen Transporter, номерний знак НОМЕР_2 , належить ОСОБА_3 .

Жодних відомостей про скасування вказаної постанови суду не надано.

Окрім цього, провина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 5 ст.126 КУПАП підтверджується іншими дослідженими у суді матеріалами справи, а саме відеозаписом з оптичного носія даних (а.с.7), де переконливо та в достатній мірі підтверджені обставини, викладені в протоколі, зокрема факт відсутності права на керування транспортними засобами, притягнення до відповідальності протягом року за ч. 5 ст. 126 КУпАП та обізнаність про це ОСОБА_1 , який під час його зупинки зазначав про наявність у нього посвідчення водія, однак у своїх поясненнях поліцейському вказав на наявність у нього лише посвідчення офіцера.

Згідно ч. ч. 9, 10 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII, право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. Забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Що стосується доводів ОСОБА_1 , що останній діяв начебто в стані крайньої необхідності, то суд вважає їх безпідставними та такими що не заслуговують на увагу, зважаючи на наступне.

Крайня необхідність - це випадок зіткнення двох інтересів, які рівною мірою охороняються законом, і при якій заради збереження більш важливого інтересу, заподіюється шкода меншому інтересові.

Крайню необхідність можна визнати правомірною лише при наступних обставинах (ознаках): небезпека не може бути усунена іншим шляхом, окрім як заподіяння шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза зазначеним охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують посилання в статті «для усунення небезпеки, яка загрожує». Небезпека за таких обставин не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам. Це - одне з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності. Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.

Вчинення протиправного діяння в стані крайньої необхідності представляє собою дії правопорушника спрямовані на усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, встановленому порядку управління, але за умов, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунена іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена.

Суд не погоджується з оцінкою дій ОСОБА_4 за наведених в матеріалах справи обставин, як крайня необхідність, оскільки з долученої до матеріалів справи копії бойового розпорядження командира військової частини від 05.01.2025 року вбачається, що ОСОБА_1 як офіцеру групи психологічного супроводу та відновлення 1 механізованого батальйону до виконання бойового завдання необхідно було приступити 06.01.2025 року о 05 год. 00 хв.

В той же час, співробітниками патрульної поліції його було зупинено 05.01.2025 року о 17 год. 08 хв.

Крім того, як ОСОБА_1 , так і інші особи, які були в автомобілі на момент його зупинки поліцейськими, перебували у цивільному одязі, і поведінка кожного з них не вказувала на те, що вони вже в той момент знаходились на виконанні бойового завдання чи прямували з метою його виконання. При цьому, як вбачається з відеозапису з нагрудних камер поліцейських, відразу після зупинки автомобіля ОСОБА_1 , достеменно знаючи, що він є особою позбавленою права керування, намагався ввести в оману поліцейських, зазначаючи, що документи забув вдома та пропонував поліцейським проїхати з ним додому (в 10 хвилинах їзди від місця зупинки), щоб подивитись документи. Після того, як поліцейські по відповідним електронним базам побачили відомості про позбавлення ОСОБА_1 права керування і повідомили йому про це, то він почав просити поліцейських не складати на нього протокол. В подальшому написав розписку, що передасть транспортний засіб водію, який має посвідчення водія відповідної категорії. Вказані обставини не свідчать про те, що ОСОБА_1 сів за кермо автомобіля через наявність умов крайньої необхідності. Тому вважаю, що таку позицію ОСОБА_1 обрав саме з метою уникнення від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Відтак, жодних обставин чи фактів, які б давали підстави для застосування ст.18 КУпАп в суді не встановлено. Водночас, долученими до протоколу доказами підтверджується факт скоєння ОСОБА_1 , правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.126 КУпАП.

Отже, враховуючи характер скоєного правопорушення, особу правопорушника, враховуючи безальтернативну санкцію, яка передбачає накладення штрафу з позбавленням права керування т/з, суд призначає відповідно саме таке стягнення без застосування додаткового стягнення - вилучення транспортного засобу, оскільки з матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб належить іншій особі.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП з правопорушника необхідно стягнути судовий збір у сумі 605,60 грн.

Керуючись ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», ст. 40-1, ч.5 ст. 126, ст. 283, ст. 284 КУпАП суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в сумі 40 800 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в сумі 605,60 гривень (р/р UA0026001; отримувач ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; код за ЄДРПОУ- 37993783; банк отримувача Казначейство України (ЕАП), найменування коду класифікації доходів бюджету Судовий збір (стягувачем є Державна судова адміністрація України).

У відповідності із ст. 307 та ч. 2 ст. 308 КУпАП штраф має бути сплачений правопорушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня отримання копії постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі несплати правопорушником штрафу у вказаний строк, постанова про накладення штрафу надсилається в порядку примусового виконання та з правопорушника підлягає стягненню подвійний розмір штрафу, зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Постанова може бути оскаржена протягом 10-денного строку до Сумського апеляційного суду через Зарічний районний суд м. Суми.

Суддя І.В. Клімашевська