Єдиний унікальний номер 341/133/25
Номер провадження 3/341/72/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року місто Галич

Суддя Галицького районного суду Івано-Франківської області Мергель М. Р., за участю:

секретаря судового засідання Матейко О. С.,

потерпілого ОСОБА_1 ,

розглянув справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 122-4, 124 КУпАП, щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт ID НОМЕР_1 .

установив

ОСОБА_2 вчинила порушення ПДР України, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за наступних установлених суддею обставин.

15.12.2024 о 12 годин 07 хвилин у м. Бурштині по вул. Бандери, 88а ОСОБА_2 , керуючи ТЗ Chevrolet Aveo, н. з. НОМЕР_2 , виїжджаючи із прилеглої території, не надала перевагу ТЗ Kia Soul, н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по вул. С. Бандери, та скоїла з ним зіткнення, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Своїми діями ОСОБА_2 порушила вимоги п. 10.2 ПДР України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_2 відповідно до змісту протоколу від 22.01.2025 ААД № 585903 обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122-4 КУпАП, за наступних викладених у протоколі обставин.

15.12.2024 о 12 годин 07 хвилин у м. Бурштині по вул. Бандери, 88а ОСОБА_2 , керуючи ТЗ Chevrolet Aveo, н. з. НОМЕР_2 , будучи причетною до ДТП з ТЗ Kia Soul, н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 , не повідомила підрозділ Національної поліції про пригоду, необхідні дані про себе до прибуття поліцейських на місце події.

Такі дії працівник поліції кваліфікував як порушення п. 4.15 ПДР України та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122-4 КУпАП.

Протоколи надійшли судді 27.01.2025. Постановою судді від 28.01.2025 ухвалено на підставі приписів статті 36 КУпАП протоколи розглядати в одному провадженні. Судове засідання призначено на 06.02.2025.

На підставі клопотання ОСОБА_2 від 05.02.2025 їй надано того ж дня на ознайомлення матеріали справ та 06.02.2025 відкладено судове засідання на 19.02.2025, оскільки особа бажала скористатися правовою допомогою.

18.02.2025, тобто через дванадцять днів, до суду надійшла заява адвоката Микитчина П. С. про приєднання його до справи через підсистему «Електронний суд» та про відкладення розгляду справи на інший день.

У судове засідання 19.02.2025 ОСОБА_2 , повідомлена про час судового розгляду особисто під розпис, не прибула. Заяв чи клопотань не надсилала. Захисник, також, не з`явився.

Присутній потерпілий ОСОБА_1 у судовому засіданні зазначив, що поведінка осіб свідчить про свідоме затягування часу.

Вирішуючи питання про розгляд справи без участі ОСОБА_2 та її захисника, суддя виходить з такого.

Відповідно до частини 1 статті 268 КУпАП справу може бути розглянуто за відсутності особи лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Правопорушення, передбачені статтями 122-4, 124 КУпАП не входять до переліку справ, передбачених частиною 2 статті 268 КУпАП, розгляд яких необхідно проводити з обов`язковою присутністю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а тому, враховуючи неявку ОСОБА_2 без поважних причин у судове засідання, а також те, що є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи, обізнаність її захисника, суддя вважає за можливе справу розглядати без участі особи.

При цьому клопотання захисника про відкладення розгляду справи суддя визнає необґрунтованим, у зв`язку з таким.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України» Суд наголосив, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя насамперед покладається на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 вказаної Конвенції.

До суду не надіслано жодного доказу (підтвердження) того, що ОСОБА_2 чи її захисник не мали можливості 19.02.2025 взяти участь у розгляді справи.

При цьому суддя констатує, що подія ДТП мала місце 15.12.2024, а строк накладення адміністративного стягнення закінчується 14.03.2025. Тоді як клопотання особи про відкладення розгляду справи уже задовольнялось, було надано два тижні на залучення захисника, чого більш, ніж достатньо.

Отже, поведінка ОСОБА_2 та її захисника свідчить про зловживання процесуальним правом і намагання затягнути час розгляду справи.

З огляду на викладене, суддя вважає за можливе розглянути справу без участі ОСОБА_2 та її захисника. При цьому суддя враховує, що у випадку незгоди з рішенням у цій справі, особа не позбавлена можливості надати власні пояснення, заперечення на протокол, докази у справі на стадії апеляційного перегляду справи.

Повторне відкладення розгляду справи, ймовірно, призведе до невиконання завдань судочинства та подальшого закриття провадження на стадії апеляційного перегляду справи.

Надаючи правову оцінку матеріалам справи, дослідженим доказам, суддя виходить з такого.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Згідно зі ст. 124 КУпАП порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, полягає в порушені учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Вказана норма закону є бланкетною, тому серед ознак, які мають бути відображені при викладенні суті адміністративного правопорушення, обов`язковим є наведення конкретної норми нормативно-правового акту, яким встановлюються відповідні правила та яких така особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не дотрималася, порушивши тим самим законодавчі приписи.

Таким чином, для того, щоб повністю розкрити суть адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення має бути чітко зазначено, які конкретно дії вчинила особа, чим допустила адміністративне правопорушення.

Згідно з п. 10.2 ПДР України виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній.

У ст. 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками тощо.

Винуватісь ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, вчиненому за вище викладених обставин, повністю доведена дослідженими в судовому засіданні доказами у справі, що ретельно перевірені та оцінені суддею з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо та у взаємозв`язку для ухвалення цього рішення, а саме даними, які містяться у:

- протоколі про адміністративне правопорушення від 22.01.2025 серії ААД №585904, де зафіксовано час, місце, обставини та спосіб вчинення адміністративного правопорушення, особисті дані правопорушника, потерпілого;

- рапорті поліції;

- копії постанови БАД № 883874, якою ОСОБА_2 притягнуто до відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП за керування ТЗ без наявності прав на керування ТЗ відповідної категорії;

- відеозаписі з місця ДТП, на якому відображено невпевнений виїзд червоного ТЗ Chevrolet Aveo з прилеглої території авто мийки на головну дорогу, по які рухався ТЗ Kia Soul та перебував у зоні огляду водія Chevrolet Aveo за напрямком руху зліва на право. Червоний ТЗ Chevrolet Aveo, виїхав на дорогу з прилеглої території і не дав дорогу Kia Soul, у результаті чого здійснив зіткнення з останнім. Також, з відеозапису установлено, що за кермом Chevrolet Aveo перебувала особа жіночої статі.

- поясненнях потерпілого у судовому засіданні, який розказав, що 15.12.2024 із сім`єю їхав по головній дорозі, бачив, що з прилеглої території на головну дорогу збирається виїхати Червоний ТЗ Chevrolet Aveo, проте навіть не міг припустити, що автомобіль виїде прямо перед ним. Щоб уникнути лобового зіткнення уникав удару шляхом кермування на смугу зустрічного руху. Після ДТП з`ясувалось, що за кермом була ОСОБА_2 , у авто у неї були діти. Вона просила не викликати поліцію і розібратися без правоохоронних органів. Він, розуміючи, що перед ним жінка, яка живе у сусідньому селі, погодився. Взяв контактний номер телефону ОСОБА_2 і вони залишили місце ДТП. Надалі свідок поспілкувався з майстром, дізнався приблизну вартість ремонту свого автомобіля і поїхав до ОСОБА_2 . Спершу вона погодилась відшкодувати завдані збитки, але просила щоб вартість ремонту виплачувати частинами по 300 дол. США, оскільки не має необхідної суми. Свідок погодився. Через деякий час ОСОБА_1 вирішив звернутися до страхової ОСОБА_2 , через що звернувся до неї для отримання даних її страхового полісу, технічного паспорта застрахованого автомобіля. Проте, ОСОБА_2 відмовилась надати такі дані і надалі перестала виходити на контакт із потерпілим, відповідати на його дзвінки. Додав, що не розуміє, чому ОСОБА_2 , не маючи водійських прав, возить в автомобілі дітей. Вважає її винуватою у вчиненні ДТП.

Зазначені вище докази винуватості ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є такими, що доповнюють одне одного, є повними, безсумнівними, належними та допустимими, оскільки відповідно до ст. ст. 251, 252 КУпАП, прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у справі про адміністративне правопорушення, а також є такими, що зібрані в порядку, встановленому законом.

На підставі оцінки усіх встановлених обставин у комплексі та взаємозв`язку доведено поза всяким розумним сумнівом наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до статті 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Ураховуючи характер вчиненого правопорушення та обставини його вчинення, доведення вини особи, вважаю, що на ОСОБА_2 необхідно накласти адміністративне стягнення у виді штрафу.

У ст. 40-1 КУпАП передбачено, що судовий збір у справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення справляється судовий збір у сумі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2025 року у розмірі 3028,0 грн.

При цьому суддя вважає, що провадження у справі стосовно ОСОБА_2 за статтею 122-4 КУпАП підлягає закриттю у зв`язку з наступним.

Відповідно до змісту статті 122-4 КУпАП «Залишення місця дорожньо-транспортної пригоди» передбачено адміністративну відповідальність за «залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні».

При цьому відповідно до змісту протоколу від 22.01.2025 ААД № 585903 ОСОБА_2 , яка була причетна до ДТП з ТЗ Kia Soul, н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 , не повідомила підрозділ Національної поліції про пригоду, необхідні дані про себе до прибуття поліцейських на місце події.

Тобто, указаний протокол, не містить опису об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122-4 КУпАП, а саме вказівки на залишення особою місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вона причетна.

Окрім того, указані дії працівник поліції кваліфікував як порушення пункту 4.15 ПДР України.

Згідно з пунктом 4.15 ПДР України у разі причетності пішохода до дорожньо-транспортної пригоди він повинен надати можливу допомогу потерпілим, записати прізвища та адреси очевидців, повідомити орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції про пригоду, необхідні дані про себе і перебувати на місці до прибуття поліцейських.

Тобто, указана норма ПДР України містить приписи зобов`язального характеру саме для пішоходів, а не для водіїв ТЗ.

Тоді як обов`язки водіїв у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди передбачено у пункті 2.10 ПДР України, зокрема, повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських (підпункт «д»).

Відповідно до вимог статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Надаючи правову оцінку протоколу про адміністративне правопорушення як доказу, суддя виходить з такого.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до статті 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Таким чином, згідно з Конституцією України та рішеннями Європейського суду з прав людини винуватість особи у вчиненні правопорушення повинна бути доведена поза розумними сумнівами. Усі сумніви тлумачаться на користь правопорушника. Отже, суд зобов`язаний дослідити усі докази з точки зору їх допустимості і належності.

Чинний КУпАП не визначає поняття допустимості та належності доказів, проте відповідно до статті 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку встановленому цим кодексом (ст. 86 КПК України).

Таким чином, особа не може бути притягнута до відповідальності на підставі неналежних чи недопустимих доказів, а наявні докази повинні виключати будь-які розумні сумніви щодо винуватості особи.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення, відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

Конкретність пред`явленого особі обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, забезпечує можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.

Разом з тим, неконкретність обвинувачення не тільки не дозволяє особі, яка притягується до адміністративної відповідальності належним чином організувати ефективний захист своїх інтересів, а й позбавляє суд належним чином перевірити твердження органу, який склав протокол, про вчинення особою адміністративного правопорушення.

У своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Зокрема, в рішенні у справі «Ващенко проти України» Європейський суд вказав, що «обвинувачення» для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру.

Згідно зі ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення серед інших питань вирішує, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Приписами статті 256 КУпАП визначено, що протокол про адміністративне правопорушення повинен містити, серед іншого, суть адміністративного правопорушення та нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Суддя на виконання вимог ст. 278 КУпАП констатує недоліки протоколу про адміністративне правопорушення від 22.01.2025 № 585903 в частині відображення суті адміністративного правопорушення (об`єктивної сторони), передбаченого статтею 122-4 КУпАП, кваліфікації дій особи як порушення п. 4.15 ПДР України.

З огляду на викладену практику ЄСПЛ, суддя під час розгляду справ про адміністративні правопорушення позбавлений можливості самостійно уточнювати (здійснювати) кваліфікацію (опис) діяння особи, стосовно якої розглядається справа.

Так само надсилання протоколу про адміністративне правопорушення до органу (посадової особи), який його склав, для забезпечення дооформлення цього джерела доказів, усунення виявлених недоліків, які перешкоджають притягнути особу до адміністративної відповідальності, однозначно становитиме порушення вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки у цьому випадку суддя буде діяти не як безсторонній і незалежний суб`єкт розгляду справи, а неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача.

У справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі.

Діючим законодавством передбачено, що судовий розгляд проводиться лише в межах адміністративного обвинувачення, яке міститься в протоколі про адміністративне правопорушення і встановлення інших обставин, які знаходяться за межами обвинувачення та погіршують становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є неприпустимим, оскільки порушує право на захист від конкретного обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.

Оцінюючи протокол № 585903 про адміністративне правопорушення, не визнаю його належним доказом для використання у процесі доказування винуватості ОСОБА_2 за статтею 122-4 КУпАП.

Таким чином, доходжу висновку про те, що належними і допустимими доказами у цій справі у встановленому законодавством порядку не доведено поза всяким розумним сумнівом вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122-4 КУпАП, оскільки описана у протоколі від 22.01.2025 об`єктивна сторона правопорушення не відповідає диспозиції указаної статті КУпАП, а дії особи як порушення пункту 4.15 ПДР України кваліфіковано неправильно.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, провадження у справі щодо ОСОБА_2 за статтею 122-4 КУпАП необхідно закрити за відсутністю доказів наявності у діях особи складу вказаного адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 122-4, 124, 283, 284, 285, 294 КУпАП, суддя

постановив

ОСОБА_2 визнати винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накласти на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 122-4 КУпАП, щодо ОСОБА_2 на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП.

Стягнути із ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Роз`яснити ОСОБА_2 , що відповідно до змісту статті 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 КУпАП, а в разі оскарження такої постанови не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі несплати правопорушником штрафу в установлений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

Постанова може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її прийняття.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

СуддяМикола МЕРГЕЛЬ