Справа № 761/4400/25
Провадження № 3/761/1601/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2025 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Мартинов Євген Олександрович, за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , захисника Косенко Н.Ю., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , за частиною 2 статті 173-2 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 31 січня 2025 року серії ВАД № 622833, 02 листопада 2024 року приблизно о 07 годині 00 хвилин ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство психологічного та економічного характеру відносно неповнолітнього сина ОСОБА_2 2016 року народження, а саме кричала, ображала нецензурною лайкою, періодично виганяла на балкон та протягом двох тижнів свідомо не віддавала речі, необхідні для навчання.

Такі дії ОСОБА_1 були кваліфіковані за частиною 2 статті 173-2 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнала та надала пояснення, що вона зі своїм неповнолітнім сином ОСОБА_2 проживала за адресою: АДРЕСА_1 , де орендувала квартиру з метою забезпечення доступу дитини до навчання в одному з найкращих ліцеїв Києва. При цьому зазначила, що самостійно виховує неповнолітнього сина ОСОБА_2 , сприяє його належному навчанню та всебічному розвитку, відвідуванню різних гуртків та курсів. Так, 02 листопада 2024 року, прокинувшись приблизно о 07 год. 00 хв., побачила, що її син залишив записку на столі, зі змісту якої убачалось, що він самостійно поїхав до своїх бабусі та дідуся, які є її батьками. ОСОБА_1 одразу поїхала за своїм сином, і з метою уникнення конфлікту, вона домовилась зі своїми батьками та дозволила тимчасово пожити дитині разом з ними, оскільки син періодично гостював у них. При цьому зауважила, що певний час перебуває у конфлікті з батьком дитини ОСОБА_3 . Конфлікт обумовлений тим, що в червні 2024 року вона звернулась з позовом до суду з метою зміни способу стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення заборгованості у розмірі майже 500 000 грн, обґрунтовуючи позовні вимоги істотним порушення договору між батьками про сплату аліментів на дитину, здійснення батьківських прав та виконання обов`язків зі сторони батька дитини. Водночас, саме після звернення до суду з позовом, 15 листопада 2024 року батько дитини ОСОБА_3 скористався можливістю, забрав сина зі школи начебто до психолога, що було сказано класному керівнику та у подальшому викрав дитину і без належного повідомлення та дозволу ОСОБА_1 вивіз дитину до іншого міста, не надавши інформацію де саме перебуває спільний син, після чого налаштував його проти матері, звернувся із заявою до поліції, обставини та аргументи в якій є надуманими та не відповідають дійсності. Будь-якого насильства по відношенню до неповнолітнього сина вона не вчиняла.

Захисник Косенко Н.Ю. просила закрити провадження у справі, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, обґрунтовуючи свою позицію тим, що матеріали справи не містять будь-яких доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. При цьому зазначила, що висновок психолога, який долучено до матеріалів справи, складений за невідомих обставин, на замовлення заявника ОСОБА_3 , а отже може містити дані, що необхідні заявнику і написаний з його слів, а не слів дитини. Крім того зауважила, що вказаний висновок складений приватним психологом та відображає неправдиві дані та обставини з перекручуванням фактів та подій, тож є упередженим, необ`єктивним та таким, що спотворює дійсність.

Заслухавши пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , захисника Косенко Н.Ю., дослідивши і оцінивши у їх сукупності матеріали справи, а саме: протокол серії ВАД № 622833 від 31 січня 2025 року, заяву ОСОБА_3 про вчинення адміністративних правопорушень за ст. 184 та ст. 173-2 КУпАП від 15 листопада 2024 року, письмові доповнення ОСОБА_3 до заяви про вчинення адміністративних правопорушень за ст. 184 та ст. 173-2 КУпАП, копію довідки ДП «Український національний центр розбудови миру», висновок психолога за результатами проведення психологічної консультації зі ОСОБА_2 2016 року народження від 17 листопада 2024 року, складений спеціалістом-психологом ОСОБА_4 , скріншоти переписки, копію довідки Одеського державного музичного ліцею імені професора П.С. Столярського, письмові пояснення ОСОБА_1 , флеш-носії, а також надані письмові пояснення захисника Косенко Н.Ю., характеристики на ОСОБА_1 та її сина ОСОБА_2 , копію позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів та стягнення заборгованості, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, у відповідності до ст. 245 КУпАП є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

При цьому, відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Згідно з ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

У той же час, державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Положеннями ст. 256 КУпАП встановлено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 2 статті 173-2 КУпАП відповідальність настає за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо в діях особи відсутній склад адміністративного правопорушення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п.21-22 рішення у справі «Надточій проти України», п. 33 рішення у справі «Гурепка проти України»), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку у цій справі представляє особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Також, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумпцій.

Для використання доказу при розгляді справи необхідно, щоб він був належним і допустимим. Належний доказ це доказ, зміст якого відтворює (приблизно чи вірогідно) фактичну обставину, що має значення для правильного вирішення справи. До того ж фактичні дані це дані, які мають зв`язок із фактами предмета доведення, здатні підтвердити існування чи відсутність доказуваних фактів. А допустимим вважається той доказ, який був отриманий у встановленому законом порядку і передбаченими способами, а також коли законодавець допускає його використання.

Так, матеріали справи не містять доказів на підтвердження ознак психологічного та економічного насильства з боку ОСОБА_1 , про що свідчать і пояснення особи, отримані в ході судового розгляду, і звукозапис, долучений до матеріалів справи, з яких беззаперечно вбачається, що ОСОБА_1 з батьком дитини ОСОБА_3 перебувають в стані триваючого конфлікту, пов`язаному з наявністю цивільного спору між ними, який створює перешкоди у вихованні та спілкуванні з дитиною.

При цьому, надаючи оцінку долученому до протоколу про адміністративне правопорушення висновку психолога за результатами проведення психологічної консультації від 17 листопада 2024 року, складеному психологом-спеціалістом ОСОБА_4 , згідно якого було виявлено, що у ОСОБА_2 сформована безпечна прив`язаність до батька й бабусі та порушена прив`язаність до матері, а також виявлено достатній комплекс ознак, який притаманний розповіді дитини про психотравмувальний досвід, який зазнала дитина з боку матері, суд не може взяти його до уваги та виключає з числа допустимих доказів, оскільки висновок психолога містить загальні висновки про зв`язок матері з дитиною без урахування фактичних обставин цієї справи, психодіагностичне обстеження неповнолітнього ОСОБА_2 було здійснено психологом без попереднього спілкування з обома батьками дитини, за відсутності у неї інформації з приводу стосунків між батьками.

Більше того, не надано суду доказів того, що ФОП ОСОБА_4 , якою проведено дослідження та складено відповідний висновок, має право на здійснення такої діяльності, як надання психологічної допомоги, проведення психодіагностичного обстеження, в тому числі дітей та займається такою практикою, а також має відповідний досвід у сфері дитячої психології.

Враховуючи вищевикладене, з досліджених доказів судом не отримано об`єктивно підтверджених даних про те, що ОСОБА_1 02 листопада 2024 року приблизно о 07 годині 00 хвилин за адресою: АДРЕСА_1 , дійсно вчинила домашнє насильство психологічного та економічного характеру відносно неповнолітнього сина ОСОБА_2 , 2016 року народження.

Таким чином, дослідивши та проаналізувавши наявний у матеріалах справи комплекс доказів, неможливо дійти однозначного та беззаперечного висновку щодо наявності події адміністративного правопорушення та наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 173-2 КУпАП поза розумним сумнівом, а тому, враховуючи вимоги ст. 62 Конституції України, відповідно до якої всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суддя приходить до висновку про необхідність закриття адміністративного провадження відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 9, 173-2, 245, 247, 251, 256, 280, 307, 308 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 173-2 КУпАП.

На постанову суду по справі про адміністративне правопорушення може бути подана скарга до Київського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення. У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Суддя Мартинов Є.О.