Номер провадження: 33/813/161/25
Номер справи місцевого суду: 504/2439/24
Головуючий у першій інстанції Литвинюк А.В.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Назарової М.В.,

за участю секретаря Соболєвої Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Комінтернівського районного суду Одеської області від 29 жовтня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в

Постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 29 жовтня 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір».

ОСОБА_1 постановою суду визнано винною у тому, що 30 травня 2024 року о 10:55 год ОСОБА_1 керувала транспортним засобом ЗАЗ Daewoo Т13110, державний номерний знак НОМЕР_1 по вул. Центральній в с. Вовківське Одеського району Одеської області з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння очей, нестійка хода та нечітка мова. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного засобу та в медичному закладі відмовилася, чим порушила вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Доводами апеляційної скарги є те, що зупинка транспортного засобу та місце події є порушенням ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», оскільки це сталося за межами населеного пункту.

Посилаючись на п. 2.3. розділу I Інструкції, вказує, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки алкогольного сп`яніння не є прямими та зазначає, що надавала додаткові пояснення щодо свого психологічного та фізичного стану.

Зазначає, що відмова від направлення на огляд обґрунтована тим, що в транспортному засобі була присутня неповнолітня донька за яку вона несе відповідальність.

Також вказує, що суть адміністративного правопорушення визначена невірно.

До судового засідання в режимі відеоконференції ОСОБА_1 не приєдналася, про дату, місце та час сповіщена належним чином. 05 лютого 2025 року надіслала додаткові пояснення, в яких зазначила розглядати справу у її відсутність.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне право-порушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному до-слідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отже, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, утворює самостійний склад, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до вимог п. 2.5. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (із змінами та доповненнями), водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З огляду на визначену ст. 266 КУпАП процедуру особи, які керують транспортними засобами, тощо і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Такий огляд, за змістом частини другої вказаної норми, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засобі відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Наведене свідчить про надання такому доказу як відеозапис першочергового значення.

Частиною третьої статті 266 КУпАП визначено, що у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, тощо на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначає Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджена наказом МВС, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція № 1452/735).

Відповідно до п. 2 Розділу І Інструкції № 1452/735 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до п. 3 Розділу І Інструкції № 1452/735 ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Згідно п. 6 Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування Міністерством охорони здоров`я та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Згідно п. 7 Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Визнаючи винною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд вважав доведеною її вину матеріалами справи: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 167959 від 30.05.2024; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від проходження якого ОСОБА_1 відмовилася; довідкою про вчинення повторності адміністративного правопорушення, виданою 07.06.2024 інспектором САП ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області Стояновою В., з якої вбачається, що ОСОБА_1 у період з 30.05.2023 по 30.05.2024 не піддавалася адміністративному стягненню за ч. 1 ст. 130 КУпАП; рапортом т.в.о. начальника СРПП ВП № 3 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області Бєлоуса В. від 31.05.2024; відеозаписом, доданим до вказаного протоколу.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим, а вищезазначені вимоги закону судом першої інстанції виконані в повному обсязі.

Так, судом першої інстанції встановлені обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, на підставі яких суд зробив висновок про доведеність вчинення останнього інкримінованого йому адміністративного правопорушення, з яким погоджується апеляційний суд, оскільки такий висновок суду об`єктивно підтверджується належним чином дослідженими судом доказами в їх сукупності, що містяться в матеріалах справи, зокрема:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №167959 від 30.05.2024, яким зафіксовано, що 30 травня 2024 року о 10:55 год ОСОБА_1 керувала транспортним засобом ЗАЗ Daewoo Т13110, державний номерний знак НОМЕР_1 по вул. Центральній, с. Вовківське, Одеського району, Одеської області з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння очей, нечітка мова та нестійка хода. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного засобу та в медичному закладі відмовилася, чим порушила вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 130 КУпАП. До протоколу додається відеозапис.

У графі щодо роз`яснення ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП та повідомлення про час і місце розгляду справи підписалась. Тимчасово вилучені документи не вилучались, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом не видавався. Вказаний протокол ОСОБА_1 підписала. (а.с. 2)

- вказаним обставинам повністю відповідає наявний в матеріалах справи відеозапис, який було оглянуто в ході розгляду справи, яким підтверджено, що ОСОБА_1 зупинили працівники поліції та попросили посвідчення водія, в ході перевірки запитали: «Що пили з алкоголю?» на що ОСОБА_1 відповіла: «Пиво» та почала діставати пляшку (10:58:22 хв). Поліцейський запропонував пройти огляд за допомогою газоаналізатора драгер, ОСОБА_1 відповіла: «Ні» (10:58:43 хв). Поліцейський перепитав: «Відмовляєтеся?», на що ОСОБА_1 сказала: «Конечно» (мовою оригіналу) (10:58:47 хв). Поліцейський каже: «Можемо проїхати до лікарні», однак ОСОБА_1 починає розповідати історію про свого чоловіка. Працівник поліції каже, що є запах алкоголю, на що остання відповідає: «Конечно есть» (мовою оригіналу). Потім питає: «Літр випили?», на що каже: «Думаю, да» (10:58:28 хв). Поліцейський неодноразово пропонує пройти огляд на місці зупинки або в лікарні (10:59:59 хв, 11:02:16 хв), однак ОСОБА_1 відмовляється (11:02:31 хв). Поліцейський роз`яснює, що буде складено протокол за ст. 130 КУпАП;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від проходження якого ОСОБА_1 відмовилася. (а.с. 5)

Сукупність вищевказаних доказів засвідчують відмову ОСОБА_1 як особи, яка керувала транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, від проходження медичного огляду, встановленого законом, що є підтвердженням об`єктивної сторони скоєного останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке виразилося у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, що є самостійним складом адміністративного правопорушення.

Щодо доводів, що зупинка транспортного засобу та місце події є порушенням ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», оскільки це сталося за межами населеного пункту, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби , якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Як убачається з матеріалів справи, 30.05.2024 о 11 год 05 хв працівниками поліції було винесено постанову за вчинення адміністративних правопорушень, передбачені ч. 2 ст. 126, ч. 1 ст. 126, ч. 5 ст. 121 КУпАП. В судовому порядку таку постанову ОСОБА_1 не оскаржувала.

Також, слід зазначити, що з огляду на правовий аналіз норм Правил дорожнього руху, не згода водія із причинами зупинки або його необізнаність про це, не позбавляє його обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, і такий обов`язок не впливає на причину зупинки. Неправомірна зупинка працівниками поліції транспортного засобу, за певних обставин, може бути підставою притягнення таких працівників до відповідальності. Проте, якщо при цьому з`ясувалось, що водій перебував з ознаками сп`яніння, то факт неправомірної зупинки його працівниками поліції, не звільняє водія від обов`язку виконання вимог п. 2.5. ПДР України.

Матеріали справи не містять даних про оскарження ОСОБА_1 у встановленому порядку дій працівників поліції.

Апеляційний суд не бере до уваги доводи щодо місця події, оскільки водій зобов`язаний неухильно дотримуватися Правил дорожнього руху незалежно від місцезнаходження.

Доводи, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки алкогольного сп`яніння не є прямими є безпідставними, також не впливають на правильність судового рішення.

Відповідно до чинного законодавства, працівник поліції самостійно на власний розсуд доходить висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження таким водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.

Посилання апелянта на те, що вона надавала додаткові пояснення щодо свого психологічного та фізичного стану, не впливає на склад інкримінованого правопорушення.

Також суд не приймає до уваги доводи, що відмова від направлення на огляд обґрунтована тим, що в транспортному засобі була присутня неповнолітня донька, за яку вона несе відповідальність, оскільки вказане не може розцінюватися як поважна причина для відмови пройти огляд на вимогу поліцейського у встановленому законом порядку.

Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, апеляційний суд доходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю доведена, є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом». Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.

Таким чином, порушень норм матеріального та процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду при її перегляді, апеляційним судом не встановлено.

Суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке підтверджується доказами дослідженими в їх сукупності та з точки зору їх достатності під час розгляду матеріалів адміністративної справи.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Не можуть бути взяті до уваги надані ОСОБА_1 05.02.2025 письмові пояснення, які фактично дублюють доводи апеляційної скарги, і яким апеляційним судом надається відповідна оцінка. Як не можуть бути взяті до уваги і надані заявницею копії посвідчення учасника бойових дій на ім`я ОСОБА_2 та те, що родина ОСОБА_3 є багатодітною, оскільки вказане має враховуватися як обставина, що пом`якшує відповідальність, у разі накладення стягнення. Натомість, заявницею заявляється про свою невинуватість, що не має під собою врахування наведених особою обставин, оскільки накладене стягнення є єдиним, що передбачене санкцією статті.

З огляду на вищенаведене, підстав для скасування постанови суду і закриття провадження по справі з наведених в апеляції мотивів апеляційний суд не вбачає, а тому вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 285, 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Комінтернівського районного суду Одеської області від 29 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду М.В. Назарова