Провадження № 33/824/1228/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції Писана Т.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді-доповідача Писаної Т.О.,

За участі секретаря судового засідання Савченко К.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дарницького районного суду міста Києва від 5 грудня 2024 року у адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, одруженого, працюючого збиральником виробів ТОВ "ДЖЕЙКЕЙ ЛЕНД ВІКЛЗ", зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 5 грудня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 грн.

На постанову Дарницького районного суду міста Києва від 5 грудня 2024 року захисник ОСОБА_1 - адвокат Циба Д.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та закрити провадження у справі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №585155 від 01.10.2024 року ОСОБА_1 28.09.2024 року близько 12 год. 40 хв. за адресою АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру, а саме ображав нецензурними словами.

Вказує, що в судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_1 заперечував проти обставин викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, посилаючись на те, що обставини, які викладені в протоколі, нічим не підтверджені. Пояснив, що 28.09.2024 року, приблизно 12 год. 40 хв. за своїм постійним мешканням, після прання на балконі вивішував білизну, після чого пішов на роботу, зі своїм пасинком ОСОБА_2 не спілкувався взагалі, оскільки він знаходився у себе в кімнаті, до його кімнати ОСОБА_1 в цей день не заходив.

Вважає, що подана заява ОСОБА_2 до поліції була подана під примусом матері та обставини вигадані.

Також вказує, що потерпілий ОСОБА_2 в судовому засіданні в суді першої інстанції пояснив, що 28.09.2024 року, приблизно 12 год. 40 хв. перебував у себе в кімнаті, двері були зачинені, до нього ОСОБА_1 не заходив, однак він почув через зачинені двері, що його вітчим нібито лається, а ОСОБА_2 сприйняв це на свою адресу, розповів про це матері, та вони звернулися до поліції.

Переконаний, що судом першої інстанції, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, було грубо порушено норми матеріального права та неправильно застосовано норми процесуального права. Судом першої інстанції не досліджено жодного доказу, який міг би вказувати на те, що ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство, в судовому засіданні, ні ОСОБА_1 , ні ОСОБА_2 , не підтвердили факту вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , а тому постанова суду першої інстанції не може бути законною та обґрунтованою, а тому підлягає скасуванню.

У судовому засіданні потерпіла сторона ОСОБА_2 та його захисник Константинов О.Г. просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на постанову Дарницького районного суду міста Києва від 5 грудня 2024 року.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Циба Д.М. та ОСОБА_1. підтримали подану апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого статтею 173-2 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин і доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Також стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особа, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Постанова судді суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду не достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов хибного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП відносно потерпілого ОСОБА_2 .

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису тягне за собою накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до десяти діб.

Об`єктивна сторона вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Тобто, виходячи з тлумачення диспозиції даної норми КУпАП, орган поліції зобов`язаний був при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, зазначати конкретно в чому саме полягало психологічне насильство, а також вказати яка шкода заподіяна або могла бути заподіяна фізичному чи психологічному здоров`ю, що прямо витікає з диспозиції статті (погрози, образи, чи переслідування, позбавлення житла, їжі, тощо) і це є обов`язковим. Крім того, згідно із суб`єктивною стороною правопорушення має бути доведено, що дії кривдника були умисні, а саме вчинені з метою завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до положень Закону України «Про попередження насильства в сім`ї» насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству.

Згідно статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); та ін.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру (п.17 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Отже, домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

У той час, як під конфліктом/сваркою необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Виникнення конфлікту/сварки залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

Тобто, факт вчинення конфлікту/сварки, навіть між особами, визначеними Законом, сам по собі не може свідчити про факт скоєння насильства.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі. Суддя ж, розглянувши справу повинен переконатись у наявності чи відсутності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за конкретні дії.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення відносно конкретної особи.

Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) у багаточисельних рішеннях висловлена правова позиція щодо розгляду національними судами справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.

Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків», за змістом якого вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину, якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. У будь-якому випадку правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за правилами кримінального правопорушення за яке призначене покарання (стягнення), за яким особа позбавляється волі. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України», «Швидка проти України» та інших.

Згідно зі ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №585155 від 01.10.2024 року ОСОБА_1 28.09.2024 року близько 12 год. 40 хв. за адресою АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру в бік свого пасинка, гр. ОСОБА_2 , а саме ображав нецензурною лайкою, принижував, чим своїми діями завдав психологічного болю.

В матеріалах справи містяться письмові пояснення ОСОБА_2 від 28 вересня 2024 року, у яких ОСОБА_2 зазначає, що 28.09.2024 року перебував спільно із його вітчимом, гр. ОСОБА_1 вдома за місцем їх проживання. Поки його мати була відсутня близько 12 год. 40 хв. його вітчим вчинив з ним сварку, під час якої словесно його ображав нецензурною лайкою, принижував його, чим своїми діями завдав психологічного болю (а.с.3).

З письмових пояснень ОСОБА_1 від 1 жовтня 2024 року убачається, що зі звинуваченням пасинка ОСОБА_2 він не згоден. Повідомляє, що близько 12 год. 40 хв. він ніяким чином не контактував з ОСОБА_2 , а також протягом всього дня 28.09.2024 року. Вказує, що жодних принижу вальних дій не вчиняв, вважає заяви ОСОБА_2 психологічним тиском на нього. До того ж він боїться, що наступна заява може бути з приводу фізичного насильства, ці заяви пов`язує з фінансовою мотивацією (а.с.4).

При вирішенні питання про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, апеляційний суд зважає на те, що обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Однак доказів завдання чи можливості завдання такої шкоди потерпілому ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

Згідно рапорту інспектора СПДН ВП Дарницького УП ГУ НП у м. Києві лейтенанта поліції Сьоміна Сергія від 28.09.2024 року вбачається, що 28.09.2024 року перебуваючи в складі МГР на факти вчинення домашнього насильства спільно з інспектором СПЛН ВП старшим лейтенантом поліції Галкіною С.Є. на території Дарницького УП ГУНП у м. Києві до наряду звернулась гр. ОСОБА_3 , спільно із своїм неповнолітнім сином ОСОБА_2 із повідомленням про вчинення домашнього насильства з боку чоловіка, гр. ОСОБА_1 (а.с. 12).

В подальшому неповнолітній ОСОБА_2 написав письмову заяву, в якій зазначив, що 28.09.2024 року близько 12 год. 40 хв., гр. ОСОБА_3 вчинив домашнє насильство психологічного характеру, а саме: ображав нецензурною лайкою заявника, а також словесно принижував, чим своїми діями завдав психологічного болю.

Згідно рапорту інспектора СПДН ВП Дарницького УП ГУ НП у м. Києві лейтенанта поліції Сьоміна Сергія від 01.10.2024 року вбачається, що 01.10.2024 року перебуваючи в складі МГР на факти вчинення домашнього насильства спільно з інспектором СПЛН ВП старшим лейтенантом поліції Галкіною С.Є. здійснено відпрацювання звернення за попередньою кваліфікацією «домашнє насильство» (ЄО 51484 від 28.09.2024 року) за попередньою кваліфікацією за адресою АДРЕСА_1 , в якому заявник неповнолітній ОСОБА_2 повідомляє про те, що 28.09.2024 року близько 12 год. 40 хв. за місцем мешкання, а саме АДРЕСА_1 , його вітчим ОСОБА_1 ображав заявницю нецензурною лайкою та принижував, чим завдав психологічного болю.

В ході опрацювання здійснено виїзд за адресою АДРЕСА_1 . Прибувши за вказаною адресою виявлено заявника ОСОБА_2 та вітчима ОСОБА_1 , який заперечив звинувачення в свій бік.

Ураховуючи вищевикладені обставини за даним фактом відносно кривдника складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП серії ВАВ 585155 та винесено терміновий заборонний припис серії АА 486655.

Відпрацювання виклику здійснювалось із застосуванням нагрудних бодікамер 127 та 128.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 23-рп/2010 від 22.12.2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правової презумпції, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

У силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь, недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Стосовно складеного протоколу про адміністративне правопорушення, то сам по собі він не може бути самостійним беззаперечним доказом вини особи в тому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Насильство у родині будь-якого характеру, відрізняється від конфліктних ситуацій, спорів, що виникають у кожній сім`ї та не становлять загрози подальшому розвитку здорових стосунків, тим, що при домашньому насильстві завжди дії того, хто допускає таке насильство, носять навмисний характер, з наміром досягнення бажаного результату, тягнуть спричинення шкоди; відбувається порушення прав і свобод людини; наявна значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство. Якщо в діях немає хоча б однієї з чотирьох наведених ознак, вони не є насильством.

З наведеного вбачається, що належних та допустимих доказів, які б об`єктивно та поза межами розумного сумніву доводили факт скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме домашнього насильства, тобто умисного вчинення діянь психологічного характеру, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілому ОСОБА_2 , матеріали справи не містять, що виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене вважаю, що доводи апеляційної скарги апелянта є слушними, оскільки даними, які містяться в матеріалах справи, не підтверджується вчинення ОСОБА_1 інкримінованого їй адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_2 .

Таким чином, у діях ОСОБА_1 відсутній склад указаного адміністративного правопорушення відносно ОСОБА_2 , а отже провадження у справі підлягає закриттю, на підставі п. 1. ч. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі наведеного та керуючись ст. 247, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Дарницького районного суду міста Києва від 5 грудня 2024 року скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.О. Писана