Справа № 203/218/25
Провадження № 3/0203/337/2025
ПОСТАНОВА

17 лютого 2025 р. суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Підберезний Г.А., розглянувши матеріали адміністративної справи у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП України, -

ВСТАНОВИВ:

До Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшли матеріали адміністративної справи з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №202942, складеного відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, за фактом порушення п.2.5 ПДР України, в якому зазначено, що 23.12.2024 о 00.10 год. останній керував транспортним засобом ЗАЗ Сенс д.н.з. НОМЕР_1 на пл. Старомостова, 5 в м. Дніпро з ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження медичного огляду на стан сп`яніння відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, але надіслав на адресу суду клопотання про закриття провадження у справі та пояснив, що у зазначений час він дійсно перебував у вказаному в протоколі транспортному засобу, але в якості пасажира. За кермом перебував його знайомий ОСОБА_2 , якого видно на відеозаписі працівників поліції, долучивши письмові пояснення останнього.

Ознайомившись з матеріалами справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до наступного.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП, яка передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Дослідивши пояснення особи, стосовно якої був складений протокол про адміністративне правопорушення, матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до наступного.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті`звернуто увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягують до відповідальності.

Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

Зміст принципу «поза розумним сумнівом» сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», відповідно до якого доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає із зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення. Отже, докази повинні бути настільки переконливими, що сумнівів при розгляді справи не повинно бути, а якщо вони є, то повинні толкуватись тільки на користь особи, відносно якої вирішується питання щодо притягнення до відповідальності.

Положеннями п. 1.10 Правил дорожнього руху України, визначено, що: «водій -це особа, яка КЕРУЄ ТРАНСПОРТНИМ ЗАСОБОМ і має посвідчення водія тощо відповідної категорії».

Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 № 14: «Судам, слід ураховувати, що відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які КЕРУЮТЬ ТРАНСПОРТНИМИ ЗАСОБАМИ у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Стан сп`яніння встановлюють шляхом, огляду правопорушника, який проводять згідно з Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів... Для притягнення до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, КОЛИ ОСТАННІЙ ПОЧАВ РУХАТИСЬ».

Зі змісту вказаних положень діючого законодавства вбачається, що до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУііАП можуть бути притягнуті тільки ті особи, які КЕРУВАЛИ ТРАНСПОРТНИМИ ЗАСОБАМИ і вказане протиправне діяння вважається закінченим з моменту« коли відповідна особа почала рухатись керуючи відповідним транспортним засобом.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, в тому числі і закріпленій в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.

Згідно ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

В порушення вимог ст.251 КУпАП до протоколу про адміністративне правопорушення не долучено достатніх доказів вчинення ОСОБА_1 дій, зазначених в протоколі, а відео долучене до матеріалів справи не містить доказів керування транспортним засобом ОСОБА_1 .

Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості щодо відсторонення від керування ОСОБА_1 .

За таких обставин суд вважає, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушень.

Керуючись ст. ст. 130, 247, 283, 284 КУпАП, суд-

постановив:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Г.А. Підберезний