ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1475/25
провадження № 3/753/1469/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2025 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Мицик Ю.С., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов з Дарницького управління поліції Головного управління національної поліції у м. Києві про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, паспорт громадянина України НОМЕР_1 виданий 18.05.2005 Мурованокуриловецьким РВ УМВС України у Вінницькій обл., РНОКПП: невідомий, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №624213, ОСОБА_1 14.01.2025, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , погрожував словесно, забрав кошти у своєї колишньої дружини ОСОБА_2 , чим вчинив домашнє насильство, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Абітова Ф.М. просила закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Вказала, що протокол про адміністративне правопорушення складений безпідставно, працівники поліції формально підійшли до встановлення наявності складу правопорушення в діях ОСОБА_1 . Матеріали адміністративної справи не містять жодного належного доказу на підтвердження обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, а тому відсутні підстави для кваліфікації дій ОСОБА_1 за ч.1 ст.173 КУпАП. Вказала, що у даному випадку, відсутня атмосфера взаєморозуміння між ОСОБА_2 та її колишнім чоловіком. Наявність сварок і непорозумінь між особами на майновому та/чи побутовому підґрунті, свідчить про існування між ними неузгодженості життєвих позицій в певних аспектах їх життя, однак не підтверджує факту вчинення домашнього насильства.

Потерпіла ОСОБА_2 підтвердила обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення. Вказала, що після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з нею, молодша дитина має інвалідність, ОСОБА_1 фактично залишив їх без засобів для існування. При цьому, постійно здійснює психологічний тиск на неї, погрожує позбавленням батьківських прав, ображає її батьків, маніпулює спільними дітьми та налаштовує останніх проти неї.

Представник потерпілої адвокат Крупій І.Я. повністю підтримав позицію ОСОБА_2 . Вказав, що дії ОСОБА_1 , зокрема погрози в листуванні, образи її батьків завдають шкоди психічному здоров`ю потерпілої. ОСОБА_1 взагалі не цікавиться молодшим сином, не займається його вихованням, не утримує дітей, залишив потерпілу без грошей, що свідчить про наявність ознак психологічного та економічного насильства в сім`ї. Просив притягнути його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали, надані до суду, та переписку на мобільному телефоні ОСОБА_2 (за клопотанням її представника), суддя приходить до наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до положень ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого статтею 173-2 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин і доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Також ст. 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису тягне за собою накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до десяти діб.

Об`єктивна сторона вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Тобто, виходячи з граматичного тлумачення диспозиції даної норми КУпАП, орган поліції зобов`язаний при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, зазначати конкретно, в чому саме полягало насильство, а також вказати яка шкода заподіяна або могла бути заподіяна фізичному чи психологічному здоров`ю, що прямо витікає з диспозиції статті (погрози, образи, чи переслідування, позбавлення житла, їжі, тощо) і це є обов`язковим.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству.

Згідно із ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); та ін.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 цього Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Таким чином, під домашнє насильство, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється фізичне заподіяння шкоди члену сім`ї.

Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

В той час, як під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №624213від 21.01.2024, « ОСОБА_1 14.01.2025, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , погрожував словесно, забрав кошти у своєї колишньої дружини ОСОБА_2 , чим вчинив домашнє насильство, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 173-2 КУпАП».

В своїх поясненнях ОСОБА_2 від 18.01.2025 вказала на те, що її колишній чоловік постійно здійснює психологічний тиск, провокує на конфлікти, погрожує позбавленням батьківських прав, ображає її батьків, маніпулює дитиною, забрав перед розірванням шлюбу всі готівкові кошти, залишивши її з дітьми жити на місяці на 1500 грн, які залишилися від страхового випадку старшої дитини. Коштів на лікуванні молодшого сина, який є дитиною з інвалідністю з підгрупою А, не надає.

В письмових поясненнях від 21.01.2025 ОСОБА_1 пояснив, що з моменту розлучення із ОСОБА_2 , старша дитина тричі втікала з дому, де проживає та неодноразово повідомляла, що не хоче повертатися додому, бо її б`є матір та безпідставно штовхає. Під час розмови з дочкою він переконав її повернутися до дому. Після цього його колишня дружина написала заяву до поліції з приводу домашнього насильства.

Із пояснень наданих захисником ОСОБА_1 , потерпілою та її представником в судовому засіданні, встановлено, що після розлучення подружжя ОСОБА_3 проживають окремо. Між колишнім подружжям існують спори щодо виховання, утримання дітей та поділ майна подружжя. Дослідженням змісту переписки у месенджері, наданою ОСОБА_2 для огляду в судовому засідання на її мобільному телефоні, вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наявні непорозуміння, в листуванні образливі та нецензурні висловлювання вживаються ними взаємно. А зміст переписки на електронному носії не відповідає скріншотам, що долучені до матеріалів справи, зокрема, частина повідомлень, які містять нецензурні слова, відсутня.

Разом з тим, нецензурні висловлювання та образи, попередження про намір звернутися із заявою про позбавлення батьківських прав не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Наявні в матеріалах справи протокол про адміністративне правопорушення від 21.01.2025 серії ВАД №624213, заява потерпілої, письмові пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , скріншоти листування між останніми, які не відповідають тим, що знаходяться на електронному носії (телефоні), не є достатніми доказами винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Конфліктна ситуація між подружжям за відсутності доказів на підтвердження завдання або можливості завдати шкоди психічному здоров`ю потерпілого не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди або можливість завдання такої шкоди у даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного проступку.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру (п.4 ч.1 ст.1 вказаного Закону).

В судовому засіданні ОСОБА_2 пояснила, що звернулася з позовом до суду про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання дітей та поділ майна подружжя. На питання суду про те, які кошти в неї забрав колишній чоловік., вона повідомила, що готівкові кошти, які належали подружжю, проте до поділу вони не заявлені.

Будь-яких інших доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП за ознаками економічного чи психологічного насильства в сім`ї, за обставин викладених у протоколі, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.

Таким чином, наведене вище свідчить про те, що обвинувачення ОСОБА_1 побудовано лише на протоколі та поясненнях потерпілої ОСОБА_2 , без наявності будь-яких інших доказів його вини.

Згідно з ст. 129 Конституції України, розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, а тому суд не може виконувати одночасно функцію дізнання, обвинувачення і правосуддя.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

З урахуванням наведених норм права, враховуючи встановлені фактичні обставини справи, пояснення учасників справи, які були надані під час розгляду справи, у сукупності з іншими дослідженими при розгляді справи доказами, суддя приходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а почате підлягає закриттю при відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

У зв`язку із викладеним, суддя вважає необхідним закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі ст. 62 Конституції України, керуючись ст. 245, п. 1 ч. 1 ст. 247, ст.ст. 251, 283, п. 3. ч. 1 ст. 284 КУпАП, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 173-2 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено або потерпілим протягом десяти днів з дня винесення постанови до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд міста Києва.

Суддя Ю.С. Мицик