Справа № 183/806/25
Провадження № 3/626/153/2025
ПОСТАНОВА

Іменем України

14.02.2025 року м.Берестин

Суддя Красноградського районного суду Харківської області Бєлостоцька О.В., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Військової частин НОМЕР_1 Міністерства оборони України про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця ЗСУ солдата, який проходить військову службу на посаді курсанта 3 навчального взводу 3 навчальної роти Військової частини НОМЕР_1 ,

щодо вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.172-10 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

20 січня 2025 року військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 , призваний на військову службу під час мобілізації на особливий період та зарахований до списків в/ч НОМЕР_1 на посаду курсанта 3 навчальної роти наказом командира в/ч НОМЕР_2 №465 від 22.10.2024 року, перебуваючи в пункті дислокації в/ч НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , всупереч вимогам статтей 9 та 11 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, в частині невиконання наказів командирів (начальників), відмовився виконувати вимоги командира, а саме наказу ТВО заступника командира військові частини НОМЕР_1 , який було видано відповідно до ст.35 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, в частині отримання військового одягу, зброї та амуніції.

ОСОБА_1 в судовому засіданні не оспорював факту вчиненням ним правопорушення, зазначивши, що 20.01.2025 року він відмовився виконувати наказ ТВО заступника командира військової частини НОМЕР_1 та отримувати військовий одяг, зброю та амуніцію з мотивів релігійних переконань, оскільки він є священнослужителем, дияконом в Українській церкві ОСОБА_2 в м. Кривий Ріг.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.172-10 КУпАП підтверджується зібраними по справі доказами:

- протоколом про військове адміністративне правопорушення серія А4348 №7 від 20.01.2025 року;

- рапортом ТВО заступника командира батальйону з ППП військові частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_3 від 20.01.2025 року, в якому він зазначає, що солдат ОСОБА_1 в порушення вимог, встановлених Статутом внутрішньої служби Збройних сил України, а саме ст. 9 цього Статуту, ст. 11 цього Статуту в частині невиконання наказів командирі, 20.01.2025 року перебуваючи в пункті дислокації військової частини НОМЕР_1 в населеному пункті АДРЕСА_2 , відмовився від виконання вимог ТВО заступника командира батальйону з ППП військової частини НОМЕР_1 , в частині відмови отримувати військову форму, зброю та амуніцію, який було видано відповідно до ст. 35 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України;

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 20.01.2025 року, в яких він зазначає, що відмовляється від проходження військової служби (отримання зброї та амуніції) з релігійних переконань, оскільки він є священнослужителем, дияконом в Українській церкві ОСОБА_2 в м. Кривий Ріг; релігійна громада до якої він належить не допускає користування зброєю, що і послугувало для відмови виконувати накази командира;

- письмовими поясненням від 20.01.2025 року свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які проходять військову службу у в/ч НОМЕР_1 , з яких вбачається, що 20.01.2025 року за наказом командира в/ч НОМЕР_1 вони виїхали по службовим справа до пункту дислокації в/ч НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , де перебувають курсанти 3 навчальної роти в/ч НОМЕР_1 , які в зв`язку з відмовою виконувати службові обов`язки до цього часу не пройшли курс навчання за програмою БЗВЛ, з числа яких є ОСОБА_1 , якому приблизно 14 години 00 хвилин капітан ОСОБА_3 чітко вголос оголосив наказ, за розпорядженням командира та відповідно до Статутів Збройних сил України, отримати військовий одяг, зброю та амуніцію, на що було отримано відповідь про відмову.

Суд дослідивши матеріали справи, зазначає наступне.

Відповідно до чт.35 Конституції України кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність.

Здійснення цього права може бути обмежене законом лише в інтересах охорони громадського порядку, здоров`я і моральності населення або захисту прав і свобод інших людей.

Ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань. У разі якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою.

Положення статті 35 Конституції України кореспондуються з положеннями статті 9 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Так, відповідно до статті 9 Конвенції, кожен має право на свободу думки, совісті та релігії; це право включає свободу змінювати свою релігію або переконання, а також свободу сповідувати свою релігію або переконання під час богослужіння, навчання, виконання та дотримання релігійної практики і ритуальних обрядів як одноособово, так і спільно з іншими, як прилюдно, так і приватно. Свобода сповідувати свою релігію або переконання підлягає лише таким обмеженням, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах громадської безпеки, для охорони публічного порядку, здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

За приписами статті 64 Конституції України, в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України «Про військову службу і військовий обов`язок» від 25.03.1992 № 2232-XII .

Частиною першою статті 1 Закону №2232-ХІІ передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» ніхто не може з мотивів своїх релігійних переконань ухилятися від виконання конституційних обов`язків. Заміна виконання одного обов`язку іншим з мотивів переконань допускається лише у випадках, передбачених законодавством України.

Відповідно до ст.37 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.10.2024 року № 467, солдата ОСОБА_1 призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно зо Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію», призначено на посаду курсанта 3 навчального взводу 3 навчальної роти.

Враховуючи вищевикладене у сукупності факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-10 КУпАП знайшов своє підтвердження.

Кваліфікувати дії ОСОБА_1 належить за ч. 2 ст. 172-10 КУпАП, як відмова від виконання законних вимог командира (начальника), вчинене в умовах особливого періоду.

Враховуючи характер скоєного правопорушення, особу правопорушника, вважаю за необхідне накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави, що буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним в майбутньому нових правопорушень.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків, звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

З урахування викладеного ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.33-37, 283, ч.2 ст.172-20 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-10 КУпАП і накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови складає 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

Штраф підлягає сплаті в 15 денний термін на розрахунковий рахунок: UA0020611 код одержувача 37874947, одержувач ГУДКСУ у Харківській області.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений ч.1 ст.307 КУпАП, в порядку примусового виконання постанови стягується подвійний розмір штрафу у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) грн.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Харківського апеляційного суду.

Суддя