Справа №: 465/9275/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2025 м. Львів

суддя Франківського районного суду м. Львова Баран О.І., за участі секретаря судового засідання Щирби Ю.Ю.

учасників:

захисника Натини А.О. (в режимі відеоконференції),

представника Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Шкробака О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в залі суду справу про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кадіївка, Луганської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , 14.11.2024 о 20 год. 30 хв., за адресою: м. Львів, вул. Стрийська, 244, керував транспортним засобом «Porsche Cayenne», реєстраційний номерний знак транспортного засобу НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування таким транспортним засобом постановою Галицького районного суду м. Львова, яка набрала законної сили 05.08.2024 та притягнутим постановою серії ЕНА №3452786 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП, чим повторно протягом року порушив п. 2.1 а ПДР України (Керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом) та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Судові засідання з розгляду справи по суті призначалися неодноразово.

Захисник Натина А.О. зазначив, що матеріали справи не містять доказів винуватості ОСОБА_1 , оскільки постанова Галицького районного суду м. Львова від 24.07.2024, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, набрала законної сили лише 27.12.2024, в силу її оскарження в апеляційному порядку, а тому підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом, яке мало місце 14.11.2024 відсутні. ОСОБА_1 був достеменно переконаним, що до завершення апеляційного перегляду рішення суду не є позбавленим права керування транспортним засобом. Додав, що після 27.12.2024 ОСОБА_1 сумлінно виконує рішення суду та не керує транспортним засобом.

Крім цього, у судовому засіданні, яке відбулось 27.01.2025 захисник зазначив про те, що цього ж дня, тобто 27.01.2025, ним подано до Галицького районного суду м. Львова позовну заяву про визнання протиправним та скасування постанови серії ЕНА №3452786, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП.

З метою перевірки доводів захисника, 27.01.2025 судом витребувано з Галицького районного суду м. Львова дані у вигляді довідки щодо дати надходження апеляційної скарги на постанову Галицького районного суду м. Львова у справі № 461/2675/24 від 24.07.2024, а також щодо надходження та стадії розгляду адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 про скасування постанови від 10.11.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП (а.с. 89-90).

Представник Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Шкробак О.М. зазначив про встановлення двох фактів керування ОСОБА_1 транспортним засобом, після набранням відповідним рішенням суду законної сили, про позбавлення його такого права та внесення відповідних відомостей до інформаційного порталу Національної поліції України. Крім цього, акцентує увагу на тому, що 14.11.2024 встановлення особи ОСОБА_1 здійснено виключно за паспортом громадянина України, саме у зв`язку із відсутністю у нього посвідчення водія.

З`ясувавши та перевіривши доводи на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суддя дійшов висновку про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до інформації Галицького районного суду м. Львова у провадженні суду дійсно перебувала справа №461/2675/24 (протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №637971, зареєстрований працівниками адміністративної канцелярії 28.03.2024).

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 24.07.2025 у справі № 461/2675/24 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Відповідно до указаної постанови 17.03.2024 о 00 год. 08 хв. у м.Львові по вул. Валова, 4, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Porsche Panamera», реєстраційний номерний знак транспортного засобу НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння, зі згоди водія, проводився у встановленому законом порядку, із застосуванням спеціального технічного приладу Alcotest Drager 6820 ARHF 0017, результат тесту: 1,07% проміле. Від керування транспортного засобу відсторонений. Керування транспортним засобом передано тверезому водієві.

Станом на 14.11.2024 постанова Галицького районного суду м. Львова від 24.07.2024 у справі № 461/2675/24 вважалась такою, що набрала законної сили 05.08.2024 (а.с. 1, 55).

Відповідно до інформації Галицького районного суду м. Львова апеляційна скарга на постанову від 24.07.2024 у справі №461/2675/24 надійшла від адвоката Натина Андрія Олексійовича 11.12.2024. Щодо надходження та стадії розгляду адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 , то Галицьким районним судом м. Львова повідомлено про надходження 27.01.2025 від адвоката Натина А.О. позовної заяви про скасування постанови серії ЕНА №3452786, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП (справа №461/740/25, провадження №2-а/461/44/25).

Постановою Львівського апеляційного суду від 27.12.2024, адвокату Натину Андрію Олексійовичу поновлено строк на апеляційне оскарження постанови судді Галицького районного суду м. Львова від 24.07.2024, апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративного правопорушення Касторнова Максима Сергійовича, залишено без задоволення, а постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 24.07.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП без змін.

Відповідно до копії постанови серії ЕНА №3478562 від 14.11.2024 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 9.2.б ПДР України (порушення попереджувальних сигналів перед перестроюванням, поворотом, розворотом) чи вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу, у розмірі 510,00 грн. (а.с. 4).

На підставі п. 4, 5 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розробленої та затвердженої наказом від 07.11.2015 за № 1395 з реєстрацією в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за № 1408/27853 складено відповідні довідки від 15.11.2024.

Даними зазначених довідок встановлено, що відповідно до інформаційного порталу Національної поліції України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягався 10.11.2024 Управлінням патрульної поліції у Львівській області до адміністративної відповідальності за вчинення 10.11.2024 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, з накладенням на нього стягнення у виді штрафу, в розмірі 20400,00 грн. (а.с. 6-7).

Крім цього, відповідно до інформаційного порталу Національної поліції України, підсистеми «Пошук посвідчення водія», ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 24.06.2021 отримав посвідчення водія серії НОМЕР_2 , статус якого «підлягає вилученню».

Тож, згідно із долученої довідки, вбачається, що ОСОБА_1 протягом року, притягувався до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 4 ст. 126 КУпАП України.

Використання баз даних, що входять до єдиної інформаційної системи МВС, передбачено Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України 07.11.2015 № 1395, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за №1408/27853.

Так, відповідно до п. 4, п. 5 указаної Інструкції, поліцейський, який подає матеріали до розгляду, готує довідку про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення, отримання (неотримання) особою за місцем її проживання посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, а за матеріалами про адміністративні правопорушення, передбачені частинами другою та третьою статті 130 КУпАП, - довідку про належність транспортного засобу. У разі встановлення повторності правопорушення до протоколу (якщо протокол складається) долучається довідка, у якій міститься інформація про дату вчинення попереднього адміністративного правопорушення і прийняте в справі рішення.

Окрім цього, відповідно до довідки, долученої представником Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції 07.02.2025:

- за даними інформаційного порталу Національної поліції України відомості щодо постанови серії ЕНА №3452786 за ч. 4 ст. 126 КУпАП внесені 10.11.2024. Постанова оплачена 15.11.2024;

- постанова Галицького районного суду м. Львова від 24.07.2024 у справі №461/2675/24 надійшла до Управління 27.09.2024 за вхідним номером 5693/с. Уповноваженою службовою особою Національної поліції в межах компетенції 01.10.2024 на підставі указаної постанови внесено відомості до інформаційного порталу Національної поліції України. Наступного дня, 02.10.2024, ОСОБА_1 скеровано повідомлення про позбавлення права керування транспортним засобом та про необхідність явки до Управління для здачі посвідчення водія відповідної категорії. Проте, ОСОБА_1 не з`явився. У подальшому, 01.11.2024 до Територіального центру №4641 РСЦГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській, Закарпатській областях, Управлінням скеровано лист, разом із постановою Галицького районного суду м. Львова від 24.07.2024 у справі №461/2675/24 (а.с. 139-143).

Отже, у матеріалах справи є наявними докази позбавлення права керування транспортними засобами ОСОБА_1 та підтвердження притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР № 173798 від 14.11.2024 ОСОБА_1 ставиться у вину повторне протягом року керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом за рішенням суду, яке, станом на 14.11.2024, містило відомості про набрання ним законної сили 05.08.2024, та з урахуванням попереднього факту притягнення до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП.

Відповідно ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1).

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення, згідно зі ст. 245 КУпАП, є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи з дотриманням процесуальної форми її розгляду.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані:

знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху;

створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам;

виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух;

не створювати перешкод для проїзду спеціалізованого санітарного транспорту бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, який рухається з включеними проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом

Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху України (надалі ПДР України), ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні грунтуватися на вимогах цих Правил.

Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п.1.10 ПДР України водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон направо керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Відповідно до п.2.1а Правил дорожнього руху України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно з частинами 9, 10 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» в редакції чинній станом на 14.11.2024, право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України. Забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Пунктом 2.4 ПДР України визначено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: а) пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Частинами 1, 2, 5 статті 126 КУпАП визначено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Таким чином, частина 5 статті 126 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, а саме керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом (ч.2 ст.126 КУпАП), керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами (ч.3 ст.126 КУпАП), керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами (ч.4 ст.126 КУпАП).

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у таких формах:

керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, ліцензійної картки на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»);

керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом;

керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами. Так, відповідно до ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови, зокрема, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Адміністративна відповідальність за ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачена за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою четвертою цієї статті, зокрема, за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або особою, позбавленою права керування транспортними засобами

Об`єктом правопорушення, передбаченого вказаною статтею є встановлений порядок отримання права на керування транспортним засобом, а також суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Факт порушення п. 2.1 ПДР України - є самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ст.126 КУпАП, оскільки законодавцем чітко передбачено імперативний обов`язок водія мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.

Відповідно до п. 27 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, як він почав рухатись.

Зі змісту наведених захисником під час розгляду справи доводів, вбачається, що ним не заперечується факт позбавлення ОСОБА_1 постановою Галицького районного суду м. Львова від 24.07.2024 у справі №461/2675/24 права керування транспортним засобом на один рік та його обізнаність із її змістом, в силу доводів про її оскарження.

При цьому, захисник не заперечує, що 14.11.2024 о 20 год. 30 хв., за адресою: м. Львів, вул. Стрийська, 244, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Porsche Cayenne», реєстраційний номерний знак транспортного засобу НОМЕР_1 , однак вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки постанова Галицького районного суду м. Львова від 24.07.2024 у справі №461/2675/24 набрала законної сили лише 27.12.2024.

При цьому, захисник також не заперечує факту притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП, згідно із постановою ЕНА 3452786, яка підтверджує факт вчинення ОСОБА_1 аналогічного правопорушення раніше. Однак, вважає, що в його діях відсутня кваліфікуюча ознака повторності вчинення правопорушення, як з огляду на дату набрання постановою у справі №461/2675/24 законної сили, так і з огляду на подання відповідної позовної заяви, про визнання протиправною та скасування постанови ЕНА 3452786.

Перевіряючи доводи захисника стосовно того, що постанова від 24.07.2024 у справі №461/2675/24 набрала законної сили 27.12.2024, суддя звертає увагу на таке.

Постанова Галицького районного суду м. Львова від 24.07.2024 у справі №461/2675/24 оскаржена лише 11.12.2024.

Постанова, що залишилась неоскарженою, набрала законної сили з урахуванням встановлених правил 05.08.2024 (а.с. 1, 55).

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Обов`язковість судового рішення, згідно зі ст. 129 Конституції України, є однією з основних засад судочинства.

Положеннями ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Відповідно до ст. 317 КУпАП, постанова про позбавлення права керування транспортними засобами виконується посадовими особами поліції, зазначених у пункті 2 частини 2 статті 222 КУпАП, чинною на той час та посадовими особами національної поліції.

Статтею 304 КУпАП встановлено, що питання, пов`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Постанова Галицького районного суду м. Львова від 24.07.2024 у справі №461/2675/24 надійшла до Управління 27.09.2024 за вхідним номером 5693/с. Уповноваженою службовою особою Національної поліції в межах компетенції 01.10.2024 на підставі указаної постанови внесено відомості до інформаційного порталу Національної поліції України. Наступного дня, 02.10.2024, ОСОБА_1 скеровано повідомлення про позбавлення права керування транспортним засобом та про необхідність явки до Управління для здачі посвідчення водія відповідної категорії. Проте, ОСОБА_1 не з`явився. У подальшому, 01.11.2024 до Територіального центру №4641 РСЦГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській, Закарпатській областях, Управлінням скеровано лист, разом із постановою Галицького районного суду м. Львова від 24.07.2024 у справі №461/2675/24 (а.с. 139-143).

Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства, за винятком рішень про амністію та помилування. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання (ч. 7 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Отже, нормами КУпАП чітко визначено порядок оскарження постанови суду про накладення адміністративного стягнення (у разі незгоди особи з її законністю) та її подальше виконання. При цьому передбачено, що всі питання, пов`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються виключно органом (посадовою особою), який виніс таку постанову.

Оскільки постанова Галицького районного суду м. Львова від 24.07.2024 у справі №461/2675/24 оскаржена лише 11.12.2024 і станом на 14.11.2024 відповідні відомості про неї внесено до інформаційного порталу Національної поліції України суд вважає, що працівниками поліції правильно кваліфіковані дії ОСОБА_1 .

Також, станом на 14.11.2024, використовувані в роботі працівниками поліції джерела містили інформацію про набрання постановою Галицького районного суду м. Львова від 24.07.2024 у справі №461/2675/24 законної сили 05.08.2024 та про притягнення у зв`язку із нею ОСОБА_1 , кількома днями раніше (10.11.2024), до адміністративної відповідальності за частиною 4 статті 126 КУпАП, якою передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами

Відповідно до ч.2 ст.291 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення, або під час її виконання у випадках, передбачених частиною першою статті 3001 цього Кодексу.

З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що постанова серії ЕНА №3452786 за ч. 4 ст. 126 КУпАП була вручена ОСОБА_1 , що також підтверджується даними відеозапису з нагрудних камер поліцейських, якими указана обставина з`ясовувалася у ОСОБА_1 та який пред`явив її поліцейським, після чого вони здійснили її повернення ОСОБА_1 . Тож указана постанова станом на 14.11.2024 вважалась такою, що набрала законної сили.

Як зазначено Київським апеляційним судом у постанові від 19.11.2024 у справі № 759/14670/24 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП, чинність постави про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП, вказується тим, що на час складання відносно особи протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП, рішення суду про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі було не прийняте.

Львівським апеляційним судом у постанові від 15.09.2023 у справі № 450/3002/23 також взято до уваги відповідну довідку про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП на підтвердження такої кваліфікуючої ознаки, як повторність, та відхилено доводи захисту про відсутність повторності на момент складення протоколу від 17.06.2023, зважаючи на оскарження до суду постанови від 22.03.2023.

Розглядаючи справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , суддя враховує, що відповідна постанова за ч. 4 ст. 126 КУпАП є складовою кваліфікації повторності вчинення адміністративного правопорушення та не може бути предметом перегляду у цій справі, а результат її оскарження, який крім цього, ще не настав і не відомий, не може впливати на прийняття рішення у цій справі та на даний момент часу та не може порушувати юридичну визначеність існуючих правовідносин.

Щодо факту подання позовної заяви від 27.01.2025 суддя вважає за необхідне також зазначити таке.

Відповідно до вимог ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Згідно зі ст. 292 КУпАП скарга на постанову по справі про адміністративне правопорушення розглядається правомочними органами (посадовими особами) в десятиденний строк з дня її надходження, якщо інше не встановлено законами України.

Статтею 293 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Якщо буде встановлено, що постанову винесено органом (посадовою особою), неправомочним вирішувати цю справу, то така постанова скасовується і справа надсилається на розгляд компетентного органу (посадової особи).

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.288 КУпАП постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Зокрема, відповідно до вимог ч. 4 ст. 150 КАС України передбачено, що подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Відповідно до усталеної судової практики, при розгляді справ про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ч.5 ст.126 КУпАП, саме постанова про притягнення до адміністративної відповідальності свідчить про те, що особа, раніше вже вчиняла аналогічне правопорушення та керувала транспортним засобом, незважаючи на те, що позбавлена такого права судовим рішенням.

Постанова поліцейського про притягнення до адміністративної відповідальності не може бути визнана такою, що має преюдиціальне значення, оскільки не є судовим рішенням.

Зокрема, вищевказана постанова про притягнення до адміністративної відповідальності оцінюється судом як певний доказ, який дозволяє визначити правову кваліфікацію дій особи, яка будучи позбавлена права керування транспортним засобом на підставі судового рішення, свідомо його не виконує та повторно вчиняє керування транспортним засобом.

Диспозиція ч.5 ст.126 КУпАП не передбачає, що повторні дії особи, щодо порушення вимог про заборону керування транспортним засобом повинні бути вчинені після того, як ця особа, буде притягнута до адміністративної відповідальності у встановленому законом порядку.

Суддя приймає до уваги те, що 27.01.2025 представник позивача звернувся до Галицького районного суду м. Львова з позовом в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління патрульної поліції у Львівській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Суддя вважає, що позиція сторони захисту у даному питанні є суперечливою та непослідовною, оскільки захисник вказуючи на те, що на даний час ОСОБА_1 оскаржується постанова серії ЕНА №3452786, яка підтверджує кваліфікуючу ознаку повторності вчинення правопорушення, водночас вважає можливим розглянути справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП до розгляду справи про оскарження постанови поліцейського про притягнення до адміністративної відповідальності. Крім цього, у судовому засіданні, яке відбулось 10.02.2025 захисником конкретизовано про те, що ними не вбачається протиправності дій працівників поліції, але робиться акцент уваги на необхідності вирішення колізійної ситуації, за якої є неможливим притягнення до адміністративної відповідальності особи за умов поновлення строку на апеляційне оскарження рішення про позбавлення права керування. Крім цього, суддя звертає увагу на те, що позовна заява подана лише 27.01.2025, тобто безпосередньо перед судовим засіданням, призначеним на 27.01.2025, що може бути лише способом захисту, з метою уникнення відповідальності. Крім цього, позовну заяву подано до Галицького районного суду м. Львова, який у подальшому, згідно з даними ЄДРСР, скерував її до Франківського районного суду м. Львова, за місцем знаходження відповідача у справі.

Враховуючи наведене, суддя вважає доведеним наявність у матеріалах справи доказів на підтвердження такої кваліфікуючої ознаки, як повторність і доводи захисника указаний факт не спростовують.

Щодо доводів захисника про відсутність умислу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП у зв`язку із необізнаністю особи щодо неналежного представництва інтересів ОСОБА_1 одним із його захисників, суддя зазначає таке.

На думку судді взаємовідносини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності зі його адвокатом не повинні впливати на права та інтереси інших учасників процесу й тим паче не можуть бути приводом зловживати своїми процесуальними правами. Іншими словами, неналежне представництво інтересів особи її представником не може слугувати приводом для скасування законних по суті рішень.

При цьому аналогічні доводи щодо того, що на момент вчинення адміністративного правопорушення, захисник особи повинен був подати апеляційну скаргу на постанову суду про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП висловлювались та оцінювались у справі №641/5642/24, у якій Другим апеляційним адміністративним судом у постанові від 11.12.2024 зазначено про те, що подання апеляційної скарги не спростовує факту керування особою автомобілем за наявності на той час постанови суду, яка набрала законної сили, про позбавлення його права керування транспортними засобами. Окрім того, апелянту звернено увагу на остаточному рішенні суду апеляційної інстанції, яким апеляційну скаргу на постанову про позбавлення його права керування транспортними засобами залишено без задоволення, а постанову без змін. Також колегія суддів у цій справі зауважила на те, що особа передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї поведінки, але легковажно розраховувала на їх відвернення, що доводить наявність її вини у вчиненні адміністративного правопорушення. При цьому у зазначеній справі між рішенням суду першої інстанції (17.07.2024), керуванням особою транспортним засобом (04.08.2024) та поданням апеляційної скарги (18.08.2024) минув незначний проміжок часу.

Аналогічні мотиви покладено в основу постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2024 у справі № 685/1417/23, за обставин якої особу позбавлено права керування транспортними засобами постановою суду від 23.10.2023, яку залишено без змін постановою суду апеляційної інстанції від 08.01.2024, при цьому особа здійснювала керування транспортним засобом, будучи позбавленою такого права 07.12.2023.

У постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.03.2024 у справі № 352/2399/23 також надано оцінку доводам апелянта про преюдиційність постанови судді апеляційного суду від 05.01.2024, якою також поновлено пропущений апеляційний строк та скасовано постанову місцевого суду від 08.05.2023 в частині ст. 130 ч.1 КУпАП за відсутністю в діях особи складу правопорушення. При цьому, апеляційним судом взято до уваги те, що станом на 24.09.2023 (день винесення оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 4 статті 126 КУпАП) вона була чинною та не оскарженою в апеляційному порядку. Зважаючи на зазначене колегія суддів взяла до уваги ті обставини, які існували виключно станом на день винесення оскаржуваної постанови, а не ті, які виникли пізніше в часі.

Відповідно до ст. 9 КУпАП в редакції чинній на 14.11.2024 встановлено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст. 10 КУпАП).

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити (ст. 11 КУпАП).

У п.41 рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (заява №3236/02) наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України» згідно з положеннями частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням п.1 ст.6 даної Конвенції.

Суддя звертає увагу на те, що, санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП безальтернативно передбачає накладення штрафу одночасно із позбавленням права керування транспортними засобами.

ОСОБА_1 , будучи особою, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та який окрім цього, користувався правовою допомогою, мав передбачити можливість настання таких наслідків та міг дізнатись про стан відомого йому судового провадження та результатами його розгляду.

Однак, ОСОБА_1 до 14.11.2024 включно продовжував керувати транспортним засобом при прямій забороні суду це робити.

Окрім цього, 10.11.2024, тобто лише за декілька днів до події на нього накладено адміністративне стягнення за ч. 4 ст. 126 КУпАП, що вказує на те, що незважаючи на позицію захисту, станом на 14.11.2024, ОСОБА_1 достеменно було відомо про те, що він є особою, яку позбавлено права керування транспортними засобами із внесенням відповідних відомостей до інформаційного порталу Національної поліції України. Однак, незважаючи і на такий факт ОСОБА_1 продовжив керування транспортним засобом. При цьому, між набранням рішенням суду законної сили (05.08.2024) та складанням протоколу за ч. 5 ст. 126 КУпАП минуло більше трьох місяців (14.11.2024), подачею апеляційної скарги більше чотирьох місяців (11.12.2024).

Крім цього, суддя вважає за необхідне звернути увагу на те, що порушення ПДР України та пов`язані із цим адміністративні правопорушення, суттєво відрізняють їх від вчинення інших адміністративних правопорушень, у тому числі й тих, що вчинені з необережності. Указана відмінність полягає у тому, що на учасників дорожнього руху, у тому числі й на ОСОБА_1 , покладено обов`язок знати і неухильно виконувати вимоги цих Правил, мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та пред`явити його для перевірки, разом із іншими, зазначеними у п. 2.1. ПДР України документами.

Поряд з цим, із відеозапису з нагрудної камери працівника патрульної поліції, наданої суду на підтвердження факту вчинення адміністративного правопорушення, встановлено відсутність у ОСОБА_1 відповідного посвідчення водія та встановлення його особи за паспортом громадянина України. При цьому ним зазначено, дослівно: «До суботи у мене в «Дії» права відображались» (35:30, «clip-3.», формату mp4).

При цьому, незважаючи на таку хронологію:

09.11.2024 дата останньої суботи до події, а відтак і відображання прав в «Дії»;

10.11.2024 дата вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП;

14.11.2024 дата складання протоколу за ч. 5 ст. 126 КУпАП,

представник ОСОБА_1 зазначає про те, що відповідне твердження він чує ніяк інакше ніж так, що в суботу ОСОБА_1 перевірив в «Дії» наявність прав. В суботу вони були. Після суботи він не перевіряв.

Однак, суддя оцінює позицію сторони захисту критично, оскільки у випадку пред`явлення посвідчення водія в «Дії» на момент складання постанови за ч. 4 ст. 126 КУпАП, посвідчення водія мало б відображатись в «Дії» до неділі, тобто до 10.11.2024, включно.

Зважаючи на зазначене, беручи до уваги той факт, що ОСОБА_1 лише за кілька днів до події був притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення аналогічного правопорушення вперше, ОСОБА_1 передбачав можливість настання шкідливих наслідків своєї поведінки, та свідомо допускав їх настання, що доводить наявність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

У будь-якому випадку, відсутність контролю за наявністю посвідчення водія вказує на байдуже ставлення до обов`язку пред`явити його для перевірки, разом із іншими, зазначеними у п. 2.1. ПДР України документами, тобто на легковажний розрахунок. Хоча, сумлінне ставлення до такого обов`язку у даній конкретній ситуації могло б попередити вчинення самого правопорушення.

Крім цього, обставини викладені у протоколі, підтверджуються даними відеозапису, із якого вбачається, що транспортний засіб «Porsche Cayenne», реєстраційний номерний знак транспортного засобу НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 було зупинено 14.11.2024 в м. Львові, по вул. Стрийській, за порушення водієм ПДР України (за порушення попереджувальних сигналів перед перестроюванням). У зв`язку із чим пред`явлено вимогу щодо надання посвідчення водія. Однак, в подальшому працівниками поліції встановлено, що ОСОБА_1 не має документів, які дозволяють керувати транспортним засобом та постановою Галицького районного суду м. Львова, яка набрала законної сили 05.08.2024, позбавлений права керування транспортним засобом на один рік, з подальшим притягненням постановою поліцейського від 10.11.2024 серії ЕНА №3452786 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП, отриманою в день її складання («clip-3.», формату mp4).

Відтворенням файлу, під назвою «clip-3.», формату mp4 з 20:33:50 встановлено, що ОСОБА_1 повідомив про те, що його «нещодавно зупинили» в центрі міста на площі, коли він їхав з «Emily Resort», цитата:

«Сказали, що в мене прав немає. Я розмовляв з працівником поліції. Мені розповіли, що у мене є рішення суду, на яке я потім, на наступний день, подав апеляцію, приїхав до суду. Спитав можу я пересуватись, чи не можу. Мені в суді сказали, що можу, бо там апеляція».

На запитання поліцейського про те, що далі зробила поліція, ОСОБА_1 відповів: «Поліція виписала мені штраф 20 з копійками» (20:34:41).

При цьому, з позиції захисника твердження ОСОБА_1 не слід розуміти як те, що він особисто був в суді апеляційної інстанції, адже він користувався правовою допомогою адвоката.

Досліджений судом відеозапис має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі.

Суддя визнає вищевказані відеозаписи належними та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Суддя оцінює указані відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які такі, у яких містяться фактичні дані щодо обізнаності ОСОБА_1 з позбавленням його права керування транспортними засобами. Доводи захисника указаних фактів не спростовують. Крім цього, висновки про наявність факту вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП зроблено на основі сукупності доказів, наявних у матеріалах справи.

Тож, ОСОБА_1 був обізнаний про наявність відносно нього постанови Галицького районного суду м. Львова від 24.07.2024, якою його було позбавлено права керування транспортними засобами, був притягнутим 10.11.2024 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП, проте всупереч судовому рішенню повторно 14.11.2024 здійснював керування транспортним засобом, що вказує на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними та допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб, а тому будь-які сумніви у їх достовірності та істинності відсутні.

Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 25.03.2021 у справі «Сміляніч проти Хорватії», Суд наголосив, що автомобілі можуть стати небезпечними через безвідповідальне чи необережне використання і можуть спричинити суспільну шкоду, тому держава повинна прагнути запобіганню ДТП, забезпечуючи за допомогою адекватних мір стримування та превентивних заходів дотримання відповідних правил, спрямованих на зниження ризиків небезпеки необережної, безвідповідальної поведінки під час дорожнього руху.

Отже, ОСОБА_1 , який реалізував своє право керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки відповідно до встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху. І для такої реалізації його права, останній здавав відповідні тести та отримував посвідчення водія.

Суддя звертає увагу на те, що вчинене адміністративне правопорушення, за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створює підвищену небезпеку, як для самого водія, так і для його пасажирів та інших учасників дорожнього руху і може призвести до тяжких непоправних наслідків.

Підвищення ефективності впливу на дисципліну учасників дорожнього руху забезпечується чітким визначенням правових санкцій за вчинення такого правопорушення.

Протилежний висновок суперечитиме як завданням КУпАП так і повазі до правил співжиття та не запобігатиме вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 1 КУпАП його завданням є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

За встановлених обставин, притягнення до відповідальності ОСОБА_1 відповідає зазначеним завданням.

Згідно з положеннями ст. 23 КУпАП адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Санкцією ч. 5 ст.126 КУпАП передбачено покарання у вигляді накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Відповідно до роз`яснень п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосовувати як додаткове покарання незалежно від того, що особу вже було позбавлено такого права в адміністративному порядку.

При цьому слід зазначити, що ч. 5 ст.126 КУпАП передбачено безальтернативно одночасне застосування адміністративного стягнення у вигляді штрафу та стягнення у виді позбавленням права керування транспортним засобом.

Відтак враховуючи вказане вище, особу правопорушника, тяжкість скоєного, відсутність каяття, вважаю, що до нього слід застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу, визначеного санкцією ч. 5 ст. 126 КУпАП, з позбавленням права керування транспортними засобами на мінімальний термін, визначений такою, без вилучення транспортного засобу.

Призначення покарання без вилучення транспортного засобу відповідає усталеній практиці Європейського суду з прав людини, який вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціального права) вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи (п.38 рішення від 16.10.2008 у справі «Ізмайлов проти Росії»).

Крім того, відповідно до вимог ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Згідно із Закону України «Про судовий збір» розмір судового збору у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення становить 605,60 грн. (0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Керуючись ст. 23, 33, 36, 40-1, 283, 284 КУпАП, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», -

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та призначити адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 грн. (сорок тисяч вісімсот) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років, без оплатного вилучення транспортного засобу.

Особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом на вказаний строк після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права, згідно ст. 317-1 КУпАП. До призначеного строку покарання у виді позбавлення права керування приєднати невідбуту частину раніше призначеного постановою Галицького районного суду м. Львова від 24.07.2024 у справі №461/2675/24 стягнення у виді позбавлення права керування.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що відповідно до вимог ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 КУпАП, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі несплати правопорушником штрафу в установлений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Повний текст постанови виготовлено 14.02.2025 року.

Cуддя: Баран О.І.