КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач - Кафідова О.В.
№ 33/824/1548/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №357/31/24

14 лютого 2025 року Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Кафідової О.В., вирішуючи питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги представника ОСОБА_1 адвоката Володька Ігоря Степановича на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 січня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 126 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 січня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 МК України, та застосовано до нього адміністративне стягнення, у виді штрафу в розмірі 2400 (двох тисяч чотирьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років, без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір, у розмірі 605,60 грн.

Не погодившись з вказаною постановою суду першої інстанції, 29 січня 2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Володько Ігор Степанович звернувся до суду першої інстанції із апеляційної скаргою до якої долучено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Клопотання мотивовано тим, що справа стосовно ОСОБА_1 була розглянута у його відсутність, про час розгляду справи ОСОБА_1 не був повідомлений, в судове засідання в установленому порядку ОСОБА_1 не викликався, чим був позбавлений можливості надати суду пояснення, подати докази, скористатись юридичною допомогою та іншими правами.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення містять технологічний документ «внесення дат слухання», з якого вбачається, що 10.01.2024 року розгляд справи призначено на 08 годину 43 хвилин 19.01.2024 року та розписку про направлення повістки ОСОБА_1 поштою 10.01.2024 року. З наступного, наявного в матеріалах справи документу - трекінгу поштового відправлення Укрпошти вбачається, що повістка ОСОБА_1 вручена не була і 19.01.2024 року повернута до суду.

Вданому випадку у суду першої інстанції були відсутні дані про своєчасне сповіщення ОСОБА_1 про місце і час розгляду справи.

Крім того, вказує, що ОСОБА_1 на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення проходив військову службу у ЗСУ і на даний час продовжує проходження служби. ОСОБА_1 фактично, майже відразу після складання протоколу відносно нього виїхав за межі м. Біла Церква та Київської області і до грудня 2024 року знаходився в зоні бойових дій і тільки в грудні 2024 року, приїхавши у відпустку додому з`ясував, що притягнутий до адміністративної відповідальності.

На підставі викладеного, просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови, оскільки строк на апеляційне оскарження був пропущений через те, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про результати розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 січня 2024 року задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Оскільки норми КУпАП не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку, то такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі №3236/03 «Пономарьов проти України» зазначено, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини також у справах «Науменко проти України» від 9 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.

Тобто, якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. У кожному випадку суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у вказаний принцип.

В той же час, строк на апеляційне оскарження може і повинен бути поновлений тільки у випадку, якщо він пропущений з поважних причин. Поважність причин його пропуску має довести апелянт, який заявив таке клопотання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що сторона, яка задіяна в процесі судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З матеріалів справи та оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 судом першої інстанції повідомлявся належним чином, засобами поштового зв`язку, за вказаною адресою у протоколі. Оскаржувана постанова винесена за відсутності ОСОБА_1

27.12.2024 року адвокат Володько І.С. подав до суду першої інстанції клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, ознайомився лише 08 січня 2025 року, а апеляційну скаргу на постанову суду Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 січня 2024 року подав 29 січня 2025 року, більше ніж через рік з дня її винесення, тобто поза межами строку, визначеного статтею 294 КУпАП, положення якої пов`язують обчислення строку на оскарження саме з днем винесення постанови, а не з днем, коли особа дізналась про її існування чи отримання копії оскаржуваного рішення.

З даних Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що оскаржувану постанову судом першої інстанції було надіслано для оприлюднення: 24 січня 2024 року. зареєстровано: 24 січня 2024 року. забезпечено надання загального доступу: 25 січня 2024 року.

Основними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження постанови, скаржник вказує на те, що ОСОБА_1 не знав про наявність оскаржуваної постанови.

Причини пропуску строку оскарження судового рішення є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

На думку апеляційного суду, вказані захисником обставини не є поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження постанови судді місцевого суду, так як будь-яких об`єктивних перешкод для реалізації свого права на участь у розгляді справи про адміністративне правопорушення, а в подальшому і оскарження прийнятої судом постанови в строки, визначені ст.294 КУпАП ОСОБА_1 не мав.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 січня 2024 року, у зв`язку з чим клопотання захисника про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначеної вище постанови не підлягає задоволенню.

Такий висновок повністю узгоджується з позицією Європейського Суду з прав людини, який у своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 вказав, що можливість поновлення строку на оскарження судового рішення не є необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Отже, враховуючи відсутність доказів існування істотних перешкод чи труднощів, які унеможливили вчасне вчинення процесуальних дій з подачі апеляційної скарги, клопотання захисника про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволенню не підлягає.

Таким чином, захиснику Володьку І.С. слід відмовити в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 січня 2024 року, а апеляційну скаргу відповідно до вимог ст. 294 КУпАП повернути особі, яка її подала.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

п о с т а н о в и в :

Відмовити представнику ОСОБА_1 адвокату Володьку Ігорю Степановичу у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 січня 2024 року щодо ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя