Номер провадження: 33/813/95/25
Головуючий у першій інстанції Русєва А. С.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2025 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисниці Саінчук Аріадни Олександрівни

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2024 року

встановив:

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2024 року закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124, ст. 122-4 КУпАП у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративних правопорушень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити мотивувальну частину постанови судді Приморського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2024 року, виключивши з мотивувальної частини встановлені судом обставини щодо:

-«недотримання ОСОБА_1 вимог дорожнього знаку «Дати дорогу» призвели до створення аварійної ситуації»;

-«транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 механічних пошкоджень не отримав, але його протиправні дії, зокрема недотримання вимог дорожнього знаку «Дати дорогу» призвели до створення аварійної ситуації, змусивши водія автомобіля «BMW» НОМЕР_1 , різко змінити напрямок руху задля уникнення зіткнення»;

-«керування транспортним засобом «Nissan», державні номери НОМЕР_2 ОСОБА_1 »;

-«транспортного засобу «Nissan», державні номери НОМЕР_2 »;

-«ч.5 ст. 122 КУпАП»;

-«Як встановлено судом першої інстанції ОСОБА_1 ставиться у вину порушення 16.11 ПДР України (правила проїзду перехресть), зокрема порушення вимог дорожнього знаку «Дати дорогу», за що відповідальність передбачає ч.1 ст.122 КУпАП. В наслідок допущеного порушення ОСОБА_1 (не дотримання вимог знаку «Дати дорогу»), останній створив аварійну обстановку автомобілю «BMW», державні номерні знаки НОМЕР_1 , який був вимушений різко змінити напрямок руху та здійснив зіткнення з транспортним засобом «Audi», державні номерні знаки НОМЕР_3 , який рухався у зустрічному напрямку по вул. Канатна. Також судом встановлено, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 механічних пошкоджень не зазнав. Такі обставини події знайшли своє підтвердження, з пояснень свідків та потерпілого, наданих у судовому засіданні, з яких встановлено, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 механічних пошкоджень не отримав, але його протиправні дії, зокрема недотримання вимог дорожнього знаку «Дати дорогу» призвели до створення аварійної ситуації, змусивши водія автомобіля «BMW» НОМЕР_1 , різко змінити напрямок руху задля уникнення зіткнення. При цьому, суд критично оцінює позицію сторони захисту з приводу того, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом «Nissan», державні номерні знаки НОМЕР_4 , оскільки протилежне встановлено з пояснень свідка ОСОБА_2 , який є власником зазначеного транспортного засобу, та який пояснив, що за декілька днів до подій передав транспортний засіб саме ОСОБА_1 разом із технічним паспортом, який останній повернув власнику через пару тижнів після подій. При цьому, ОСОБА_1 не зазначав, що він передавав даний транспортний засіб під керування іншим особам, або у зазначені в протоколі дату та час він перебував в іншому місці. Таких даних сторона захисту не надавала задля того щоб спростувати твердження поліцейських про перебування ОСОБА_1 за кермом «Nissan», НОМЕР_4 , 01.05.2024 року о 13:40 год. в м. Одеса, по вул. Канатна, буд. 53, а той факт, що відсутнє відео з місця події та його не бачили ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , не спростовують в цілому здобутих у справі доказів того факту, що саме ОСОБА_1 був за кермом автомобіля за кермом «Nissan», НОМЕР_4 , у зазначені в протоколі дату та час. Таку позицію притягуваного суд розцінює як переслідування мети уникнути відповідальності за порушення ПДР»;

-«Оскільки протокол про адміністративне правопорушення не відображає суб`єктивну та об`єктивну сторони правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, з урахуванням вказаного рішення ЄСПЛ суд вважає, що фабула протоколу про адміністративне правопорушення не відповідає обставинам справи, усунення цих недоліків призведе до порушення ст. 6 Конвенції, тому провадження у справі підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, з огляду на неправильну кваліфікацію його дій органом, який склав протокол про адміністративне правопорушення»;

-«Також слід зазначити, що суд положеннями КУпАП процесуально не наділений правом перекваліфіковувати дії особи, яка притягується до адміністративної відповідальності при встановленні неправильної кваліфікації дії притягуваного. До того ж з урахуванням санкції статті 124 та ч.5 ст.122 КУпАП, останнє правопорушення є більш тяжким, оскільки за нього передбачене більш суворе стягнення на відміну від ст.124 КУпАП, що буде не на користь притягуваного і є неприпустимим. А відтак, суд всі недоліки в частині неправильної кваліфікації дій притягуваного та сумніви трактує на користь ОСОБА_1 та вважає за необхідне застосувати в даному випадку положення п.1 ч.1 ст.247 КУпАП та провадження закрити»;

-«Разом із цим, ч. 5 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність за порушення, передбачені частинами першою - четвертою цієї статті, що спричинили створення аварійної обстановки, а саме: примусили інших учасників дорожнього руху різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян встановлена»;

-«Як видно з протоколу про адміністративне правопорушення серії АБА №113837 від 02.07.2024 року, ОСОБА_1 01.05.2024 року о 13:40 год. в м. Одеса по вул. Канатна, навпроти буд. 53, керуючи транспортним засобом «Nissan», державні номерні знаки НОМЕР_4 , став учасником дорожньо-транспортної пригоди та місце події залишив. Разом із цим, із встановлених в судовому засіданні обставин вбачається, що ОСОБА_1 порушив вимоги ПДР України, які в свою чергу призвели до створення аварійної обстановки, при цьому останній не був безпосереднім учасником дорожньо-транспортної пригоди, що виключає його причетність про дорожньо-транспортної пригоди, учасниками якої були «BMW», державні номерні знаки НОМЕР_1 , який здійснив зіткнення з «Audi», державні номерні знаки НОМЕР_3 , та як наслідок свідчить про відсутність в нього суб`єктності та умислу».

Також апелянт просить викласти мотивувальну частину постанови судді Приморського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2024 року в редакції постанови Одеського апеляційного суду.

Крім цього, просить доповнити резолютивну частину постанови судді Приморського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2024 року, вказавши додатково «за відсутності події», як підставу для закриття провадження у справі.

За доводами апеляційної скарги приймаючи рішення у справі, суд прийняв до уваги протоколи про адміністративне правопорушення від 02 липня 2024 року серії АБА №113836, №223837, які є неналежними та недопустимими доказами, оскільки вони складені поліцейським Совковим І.В., який не був присутнім на місці ДТП. Ці протоколи про адміністративні правопорушення складені з порушенням вимог ст. 254 КУпАП, оскільки вони стосуються подій від 01 травня 2024 року. Протоколи не містять відомостей про свідків події, чи потерпілих, тому на думку апелянта, ОСОБА_4 не має статусу потерпілого, а навпаки є зацікавленою особою, оскільки є особою, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Крім того, суд за власної ініціативи звинуватив та інкримінував апелянту вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 122 КУпАП, не дивлячись на те, що правоохоронцями звинувачення за цією нормою закону не висувалося. Також суд безпідставно дійшов висновку про те, що 01 травня 2024 року апелянт керував транспортним засобом на перехресті вул. Канатної та Базарної, оскільки докази, які б підтверджували ці обставини у матеріалах справи відсутні, та правоохоронцями не надані. Наголошує, що він є непричетним до події, яка ставиться йому у провину. Суд першої інстанції не урахував, що покази свідків, надані ними в судовому засіданні, є показами зі слів третіх осіб, тому не мали прийматися судом до уваги. На думку апелянта, обвинувачення у цій справі побудовані на припущеннях, ґрунтуються на словах третіх осіб, у тому числі правоохоронців, оскільки ОСОБА_3 зазначив, що про автівку йому стало відомо від ОСОБА_4 , останній про транспортний засіб дізнався від поліцейських, а вони в свою чергу не впевнені взагалі про існування 3-ї автівки. Cхема місця ДТП також не містить інформації про те, що ДТП був причетний третій транспортний засіб. Правоохоронці не встановили хто саме був за кермом і яка машина була причетна до події 01 травня 2024 року, оскільки ОСОБА_2 відмовився від наданих ним письмових пояснень від 16 червня 2024 року. Звертає увагу, що судом закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 за ст. 124 КУпАП саме у зв`язку із закінченням строків накладення стягнення (справа №522/7441/24), в межах якого

ОСОБА_3 є потерпілим.

В апеляційній скарзі апелянт також порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що повний текст оскаржуваної постанови його захисницею отримано лише 08 жовтня 2024 року.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисниця Саінчук А.О. підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги.

ОСОБА_4 , як водій транспортного засобу, причетного до ДТП, пояснень за доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 не надавав.

Вислухавши ОСОБА_1 та його захисницю Саінчук А.О.за доводами апеляційної, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Так, 03 жовтня 2024 року судом прийнято оскаржуване судове рішення, тому у відповідності до ст. 294 КУпАП перебіг строку на апеляційне оскарження цієї постанови суду розпочався з 04 жовтня 2024 року і закінчився 14 жовтня 2024 року (з урахуванням вихідних днів).

Апеляційну скаргу засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав 13 жовтня 2024 року, тобто у межах строку, регламентованого ч. 2 ст. 294 КУпАП, а тому клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження заявлено апелянтом помилково.

Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги (ч.7 ст. 294 КУпАП).

Переглядаючи справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд зауважує про таке.

Постанова судді в частині закриття провадження у справі за ст. 124 КУпАП, мотивована тим, що ОСОБА_1 були допущенні порушення ПДР України, які призвели до створення аварійної обстановки, при цьому суддя зазначила, що останній фактично не був безпосереднім учасником дорожньо-транспортної пригоди, а транспортний засіб під його керуванням не зазнав механічних пошкоджень, що фактично охоплюється диспозицією ч.5 ст.122 КУпАП. При цьому, суддею враховано, що протокол про адміністративне правопорушення не відображає суб`єктивну та об`єктивну сторони правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а також практику ЄСПЛ щодо недопустимості редагування фабули протоколу, і дійшла висновку, що провадження у справі підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, з огляду на неправильну кваліфікацію його дій органом, який склав протокол про адміністративне правопорушення. Також зазначила, що згідно з положеннями КУпАП, суд не наділений повноваженнями змінювати правову кваліфікацію дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Водночас врахувала, що санкція

ч.5 ст. 122 КУпАП є більш суворою, а ніж ст. 124 КУпАП, тому притягнення його до відповідальності за ч.5 ст. 122 КУпАП буде погіршувати правове становище особи. Тому суддя дійшла висновку, що всі недоліки в частині неправильної кваліфікації дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та сумніви необхідно трактувати на користь ОСОБА_1 та вважала за необхідне закрити провадження у справі на підставі

п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Закриваючи провадження у справі за ст.122-4 КУпАП, суддя виходила із того, що ОСОБА_1 порушив вимоги ПДР України, які в свою чергу призвели до створення аварійної обстановки, при цьому останній не був безпосереднім учасником дорожньо-транспортної пригоди, що виключає його причетність про дорожньо-транспортної пригоди, учасниками якої були «BMW», державні номерні знаки НОМЕР_1 , який здійснив зіткнення з «Audi», державні номерні знаки НОМЕР_3 , та як наслідок свідчить про відсутність в нього суб`єктності та умислу, і дійшла висновку, що досліджені докази не підтверджують наявність в діях ОСОБА_1 умислу на зникнення з місця ДТП, отже і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Щодо таких висновків судді першої інстанції, апеляційний суд зазначає про таке.

У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином під час розгляду справи, законодавець покладає на суд обов`язок, обумовлений з`ясуванням істотних обставин справи, перелік яких регламентовано законом, які слугують правовими підставами (підґрунтям) для прийняття рішення про визнання особи винуватою у скоєнні інкримінованого правопорушення та застосування до неї заходу державного примусу у вигляді накладення стягнення.

При цьому, законодавець у положеннях ст. 7 КУпАП констатує, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Склад адміністративного правопорушення - це сукупність законодавчо-визначених ознак, наявність яких дає підстави дійти висновку у кожному конкретному випадку щодо належної правової кваліфікації дій особи, та як наслідок прийняти рішення щодо можливості притягнення такої особи до юридичної відповідальності.

Відсутність (недоведеність) хоча б однієї із ознак складу адміністративного правопорушення унеможливлює прийняття рішення про притягнення особи до відповідальності та застосування відносно неї заходів державного примусу, зокрема накладення стягнення у виді штрафу.

Відповідно до ст. 122-4 КУпАП залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від одного до двох років, або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.

Згідно ст. 124 КУпАП порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Диспозиції статей 122-4, 124 КУпАП передбачають відповідальність за порушення правил дорожнього руху, указані норми за своєю властивістю є бланкетними, тобто з метою її застосування та врегулювання суспільних відносин, виникає необхідність звернення до нормативно-правових актів, які детально регламентують зазначені правила.

Обов`язки водіїв та пішоходів, а також технічні вимоги до транспортних засобів регулюють Правила дорожнього руху України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року N 1306 (з подальшими змінами та доповненнями) (далі -Правила).

У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди (п.2.10 а ПДР).

На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається другорядною дорогою, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху (п. 16.11).

Апеляційний суд звертає увагу, що згідно з положеннями частини 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах "Малофєєва проти росії" ("Malafeyeva v. russia", рішення від 30 травня 2013 року, заява N 36673/04) та "Карелін проти росії" ("Karelin v. russia" заява N 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має: права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах "Кобець проти України" від 14.02.2008, "Берктай проти Туреччини" від 08.02.2001, "Леванте проти Латвії" від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву", що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і особа, яка притягається до адміністративної відповідальності є винною у вчиненні цього правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відтак, тягар доказування на предмет доведеності достатності доказів винуватості ОСОБА_1 , у скоєні інкримінованого адміністративного правопорушення покладено на особу, що складала протокол про адміністративне правопорушення, тобто поліцейського.

Обов`язок органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення, нести тягар доказування, що є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, та звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Так, 02 липня 2024 року правоохоронцями складено відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення серії АБА №113836 в якому зафіксовано, що: «01 травня 2024 року о 13:40 год в м. Одеса по вул. Канатна, буд. 53, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Nissan» н/з НОМЕР_4 виїжджаючи на перехрестя вул. Базарна з вул. Канатна, не виконав вимоги д.з. 2.1 «Дати дорогу» у результаті чого створив аварійну обстановку автомобілю «BMW» н/з НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 , який був вимушений різко змінити напрямок руху та здійснити зіткнення з автомобілем «Audi НОМЕР_3 » рід керуванням ОСОБА_3 , який рухався в зустрічному напрямку по вул. Канатна. Внаслідок зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п.16.11 ПДР, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Крім цього, 02 липня 2024 року поліцейськими складено протокол про адміністративне правопорушення серії АБА №113837 від 02 липня 2024 року в якому зафіксовано, що: «01 травня 2024 року о 13:40 в м. Одеса, по вул. Канатна, навпроти будинку №53 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Nissan» н/з НОМЕР_4 став учасником ДТП та місце події залишив, чим порушив вимоги п.2.10 А ПДР, за що відповідальність передбачена ст. 122-4 КУпАП.

Апеляційний суд наголошує, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється виключно (лише) у межах висунутого (сформульованого) звинувачення, викладеного у змісті протоколу про адміністративне правопорушення і тільки стосовно особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Установивши, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад інкримінованих правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124 КУпАП, суддя не мала надавати юридичну оцінку його діям на предмет наявності іншого складу адміністративного правопорушення, звинувачення у скоєнні якого не висувалося правоохоронцями.

Також у порушення вимог ст. 280 КУпАП суддя вдалася до встановлення обставин, які не підлягали з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, тим самим вийшов за межі судового розгляду, не дотримуючись засад законності.

За викладених вище обставин, апеляційний суд вважає безпідставними висновки суду про те, що у діях ОСОБА_1 є ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 122 КУпАП, оскільки правоохоронними органами йому не висувалося звинувачення у скоєнні цього правопорушення, а суд не вправі самостійно редагувати фабулу інкримінованого правопорушення та змінювати зміст звинувачення, тим самим збільшуючи обсяг обвинувачення.

Направляючи до суду матеріали справи про адміністративне правопорушення за

ст. 124, ст.122-4 КУпАП відносно ОСОБА_1 , правоохоронці окрім вказаних вище протоколів, також долучили копію протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №852509 від 01 травня 2024 року, складеного відносно ОСОБА_4 , рапорт поліцейського, схему місця ДТП, письмові пояснення ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Як убачається з мотивувальної частини оскаржуваної постанови, жоден із перелічених вище доказів, як і пояснення, надані в судовому засіданні ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не містять відомостей (інформації), які б поза розумним сумнівом беззаперечно слугували підтвердженням того, що у часі та місці, зазначених у протоколах про адміністративні правопорушення АБА №113836 та серії АБ №113837, транспортним засобом «Nissan» номерний знак НОМЕР_4 керував саме ОСОБА_1 .

Так з письмових пояснень водіїв транспортних засобів, причетних до ДТП, а саме ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не убачається, що останні на місці події вказували на ОСОБА_1 , як водія транспортного засобу «Nissan» номерний знак НОМЕР_4 . При цьому, серед іншого, ОСОБА_4 повідомив поліцейським про те, що у той час коли він рухався на автомобілі по вул. Канатній у напрямку вул. В. Арнаутська, на перехресті з вул. Базарна, він виїхав на перехрестя та з правої сторони з вул. Базарна, з другорядної дороги виїхав поперек руху авто «Nissan Leaf» д.н. НОМЕР_5 біжевого кольору та задля уникнення зіткнення з ним він змістився в ліву (на зустрічну смугу).

Під час розгляду справи в судовому засіданні, ОСОБА_3 надав пояснення лише щодо характеру та траєкторії руху автомобіля «Nissan», у той час як ОСОБА_4 підтвердив, що запам`ятав колір цього транспортного засобу та державні номерні знаки. При цьому, про особу ОСОБА_1 , як можливого водія вказаного вище автомобіля,

ОСОБА_4 стало відомо від правоохоронців.

Отже, водії транспортних засобів, причетних до ДТП не володіли інформацією щодо особи, яка керувала автомобілем «Nissan» номерний знак НОМЕР_4 .

В судовому засіданні власник зазначеного вище транспортного засобу «Nissan», ОСОБА_2 надав пояснення про те, що за декілька днів до ДТП (01 травня 2024 року) він передав свій автомобіль у користування ОСОБА_1 , останній повернув йому автомобіль зі сплином декілька тижнів після ДТП. Також зазначив, що йому не відомо хто саме у цей час (01 липня 2024 року) керував його транспортним засобом. Також свідок підтвердив, що в дійсності він подавав нотаріально посвідчену заяву про відмову від своїх пояснень, наданих у письмовій формі правоохоронцям, оскільки йому насправді не відомо, хто саме того дня керував належним йому автомобілем, у той час як він був на роботі.

Ураховуючи викладене вище, апеляційний суд вважає, що місцевий суд дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_1 є особою, яка за обставин, зафіксованих та викладених у протоколах про адміністративні правопорушення керувала транспортним засобом «Nissan» номерний знак НОМЕР_4 , оскільки ця обставина не підтверджується жодним із доказів, що міститься у справі.

Сама по собі та обставина, що вказаний вище автомобіль знаходився у користуванні ОСОБА_1 , за умови відсутності доказів, які б поза розумним сумнівом підтверджували знаходження саме його у цей день та час (01 травня 2024 року о 13:40 год) за кермом вказаного транспортного засобу, унеможливлює констатування того факту, що ОСОБА_1 був водієм цього автомобіля за обставин зафіксованих та викладених у протоколах про адміністративні правопорушення.

У справі "Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain" від 06.12.98 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

З урахуванням викладеного вище, апеляційний суд вважає помилковими висновки судді про те, що транспортний засіб «Nissan» номерний знак НОМЕР_4 знаходився під керуванням ОСОБА_1 01 травня 2024 року о 13:40 год, як про те зазначено поліцейськими у протоколах про адміністративні правопорушення, оскільки ця обставина не підтверджена жодним доказом, що робить її припущенням, яке не може бути покладено в основу судового рішення.

Сукупність наведених вище обставин є самостійними та достатніми підставами для закриттям судом провадження у справі у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу інкримінованих адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124 КУпАП, так як не доведено причетність ОСОБА_1 до скоєння цих правопорушень.

Суддя дійшла правильного висновку щодо наявності правових підстав для закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП відносно ОСОБА_1 , однак помилково зазначила про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 122 КУпАП, а також щодо доведеності факту керування ним транспортним засобом, за обставин, викладених та зафіксованих у протоколах про адміністративні правопорушення у зв`язку з чим, апеляційний суд доходить висновку, що постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2024 року необхідно змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

При цьому, апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги щодо необхідності доповнення резолютивної частини оскаржуваної постанови вказівкою про відсутність події, як підстави для закриття провадження у справі, з огляду на таке.

Поняття події правопорушення, виходячи з його доктринального тлумачення, становить собою елемент (складову) частину об`єктивної сторони правопорушення, та включає в себе час, місце, спосіб, дії правопорушника, протиправні наслідки та причинно-наслідковий зв`язок між діями та наслідками.

Як було зазначено вище, зокрема з пояснень, наданих в судовому засіданні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , убачається, що останні підтвердили перебування на місці пригоди транспортного засобу «Nissan», тим паче, що у письмових поясненнях ОСОБА_4 вказав номерний знак цього автомобіля, та в судовому засіданні підтвердив, що запам`ятав його на місці події, про що повідомив правоохоронців.

З матеріалів справи убачається, що за результатами ДТП, яка відбулась 01 травня 2024 року відносно ОСОБА_4 , правоохоронцями було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №852509 від 01 травня 2024 року за ст. 124 КУпАП, копія якого долучена до матеріалів цієї справи.

В апеляційній скарзі, апелянт, серед іншого посилається на те, що за вказаними вище обставинами, судом у справі №522/7441/24 прийнято постанову, якою закрито провадження у справі відносно ОСОБА_4 за ст. 124 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення стягнення.

Суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру (ч.3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Так, з постанови Одеського апеляційного суду від 18 грудня 2024 року у справі №522/7441/24 (номер провадження 33/813/2837/24) убачається, що під час апеляційного перегляду справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2024 року, з дослідженого відеозапису, що міститься у справі, встановлено, що: «01.05.2024 року приблизно о 13:40 год. по вул. Базарна, яка перетинає вул. Канатну рухається транспортний засіб Nissan Leaf, він під`їхав до нерегульованого перехрестя, потім почав перетинати вул. Канатну. В той час по вул. Канатна їхав транспортний засіб BMW 316, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 . Nissan Leaf побачивши транспортний засіб BMW 316, різко загальмував, при цьому передня частина його автомобіля знаходилась на полосі руху автомобіля BMW 316. Автомобіль BMW 316 не гальмуючи різко повертає ліворуч, намагаючись об`їхати автомобіль Nissan Leaf, щоб уникнути зіткнення із даним транспортним засобом, виїжджає на зустрічну смугу руху автомобілів, де в цей час стояв транспортний засіб AUDI А6, державний номерний знак НОМЕР_3 , за кермом якого перебував ОСОБА_3 , і який в цей час пропускав транспортні засоби, які рухались у попутному напрямку, щоб здійснити поворот ліворуч. Після ДТП транспортний засіб Nissan Leaf поїхав».

Отже, вказаним судовим рішенням встановлено обставини щодо причетності транспортного засобу «Nissan Leaf» до події ( ДТП), за участю транспортних засобів під керування ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Вказане вище, наряду з поясненнями водіїв, причетних до ДТП, наданих ним в суді під час розгляду цієї справи, унеможливлює закриття провадження з підстав відсутності події, як про те просить апелянт, оскільки у даному конкретному випадку подія, за участі транспортного засобу «Nissan Leaf»номерний знак НОМЕР_4 , у вигляді ДТП мала місце 01 травня 2024 року 0 13:40 год.

Відсутність доказів щодо причетності ОСОБА_1 до цієї події, не спростовує, як сам факт причетності іншої особи, яка керувала у цей час вказаним транспортним засобом, до цієї ДТП, а також існування самої події.

У відповідності до п.4 ч.8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право змінити постанову.

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу потрібно задовольнити частково, а оскаржувану постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2024 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В іншій частині постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2024 року потрібно залишити без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2024 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.П. Лозко