КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Ковальська В.В., розглянувши за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , захисника Лиховида М.С., представника потерпілого Роспотнюка В.О., у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 на постанову судді Деснянського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2024 року про визнання винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,-

в с т а н о в и в:

Постановою судді Деснянського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосовано адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців.

Згідно з постановою судді, 07 вересня 2024 року о 12 годині 43 хвилин по вул. Рейгана, 42 у м. Києві, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Jaguar д.н.з. НОМЕР_1 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не зменшив швидкість аж до повної зупинки, не надав перевагу в русі пішоходу ОСОБА_2 , в результаті чого здійснив на нього наїзд, внаслідок чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками, а пішохід - тілесні ушкодження, чим порушив п. 18.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді Деснянського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2024 судді та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в його діяннях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Також апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження вказаної постанови судді, посилаючись на те, що він не отримував повісток про призначений розгляд справи на 17 жовтня 2024 року та не брав участі під час прийняття оскаржуваної постанови, оскільки перебував за межами України, що підтверджується відмітками в його паспорті громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_2 .

В обґрунтування апеляційних вимог ОСОБА_1 зазначає, що постанова судді підлягає до скасування через неповне з`ясування та недоведеність обставин, невідповідність висновків, викладених у постанові судді, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Апелянт вважає, що постанова судді містить необґрунтовані висновки щодо події, яка сталась 07 вересня 2024 року, та які не відповідають обставинам справи, оскільки він рухався на автомобілі з дозволеною швидкістю, яка не перевищувала 50 км/год, а пішохід ОСОБА_3 раптово вибіг на проїзну частину, ділянкою якої був пішохідний перехід, і здійснював хаотичний, раптовий рух.

Пішохід ОСОБА_2 , як учасник дорожнього руху, порушив п. 4.14 та 4.10 ПДР, внаслідок чого відбулась дорожньо-транспортна пригода.

Апелянт звертає увагу на те, що у нього тимчасово не вилучалось посвідчення водія, а тому у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Також апелянт зазначає, що він не залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, надавав допомогу пішоходу та викликав лікарів для надання екстреної медичної допомоги, у справі є розписка ОСОБА_4 про відсутність претензій до апелянта.

В апеляції вказується, що ОСОБА_1 не було сповіщено про час і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, чим фактично обмежено його права як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі передбачені ст. 268 КУпАП.

Наведені порушення норм процесуального права, на думку апелянта, не дозволило провести всебічне, повне, об`єктивне дослідження всіх обставин справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права, яке полягало у помилкових висновках про порушення п. 18.1. ПДР та вчинення ним правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Окрім того, апелянт звертає увагу на те, що позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортним засобом фактично позбавляє його та його рідних для існування, оскільки він є єдиним годувальником сім`ї, працює водієм автотранспортних засобів у ФОП ОСОБА_5 , на утриманні перебувають дружина і малолітній син, а також батьки, які є пенсіонерами та інвалідами.

Водночас, у постанові судді не враховані вказані обставини, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, відповідно до ст. 34 КУпАП.

На думу апелянта, суддею було необґрунтовано накладено найсуворіший вид стягнення - позбавлення права керування транспортними засобами, передбачений ст. 124 КУпАП, незважаючи на те, що дорожньо-транспортна пригода сталась з вини пішохода ОСОБА_4 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 та захисника Лиховида М.С., які підтримали апеляційну скаргу, пояснення представника потерпілого Роспотнюка В.О., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, суддя апеляційного суду вважає, що клопотання про поновлення стоку на апеляційне оскарження постанови судді районного суду підлягає до задоволення, а апеляційна скарга ОСОБА_1 до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи відсутні дані про належне повідомлення ОСОБА_1 про час та місце судового засідання, у якому була винесена оскаржувана постанова судді, а обставини на які посилається ОСОБА_1 , обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, є поважними причинами пропуску такого строку, суддя апеляційного суду вважає за можливе поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Деснянського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2024 року.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість вказаної постанови є безпідставними.

Висновок, викладений у постанові Деснянського районного суд м. Києва від 17 жовтня 2024 року про визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, при обставинах, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наведеними у постанові доказами: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №964354, даними довідки перевірки по матеріалам єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, рапортом поліцейського, протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, схемою місця ДТП, поясненнями учасника ДТП ОСОБА_1 та відеозаписом моменту ДТП.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є надуманими та спростовуються наведеними у постанові судді районного суду доказами.

Так, у приєднаних до протоколу про адміністративне правопорушення письмових поясненнях ОСОБА_1 зазначено, що він, керуючи автомобілем «Jaguar» д.н.з. НОМЕР_1 , в м. Києві, по вул. Драйзера, 40 в напрямку вул. Бальзака, рухався зі швидкістю до 40 км/год, на нерегульованому пішохідному переході, невстановлена особа чоловічої статі вибігла із правої сторони узбіччя та почала бігти в ліву сторону. ОСОБА_1 почав гальмувати та уникати зіткнення з цим чоловіком, однак, оскільки чоловік вибіг, то ОСОБА_1 не зміг одразу зупинити авто та фізично його не бачив. В подальшому відбулось зіткнення передньою правою стороною автомобіля з пішоходом, ОСОБА_1 зупинився, вийшов з авто і пішов до пішохода, викликав швидку допомогу.

На схемі ДТП зафіксовано автомобіль Ягуар, розташований на відстані 3.4 м після розмітки пішохідного переходу. При цьому відстань від правого краю проїзної частини до правого заднього колеса автомобіля складає 6.2 м та до правого переднього колеса автомобіля - 6.8 м. Ширина смуги руху складає 11. 4 м. Місце наїзду на пішохода на схемі ДТП не зафіксовано.

В матеріалах справи є відеозапис з камери спостереження на будинку, наданий суду представником потерпілого адвокатом Роспотнюком В.О., на якому зафіксовано момент ДТП.

З відеозапису від 07.09.2024 в період часу з 12:48 по 13:00 убачається, як на пішохідний перехід заходить чоловік, який у спокійному темпі, без зміни напрямку руху, проходить приблизно половину смуги проїзної частини (а це згідно з даними схеми ДТП становить 5.5 - 6 м, оскільки ширина смуги складає 11.4 м), а потім пішохід пришвидшує рух і в цей момент на нього наїжджає автомобіль.

Згідно з відеозаписом пішохід пришвидшив рух, коли у полі зору відеокамери з`явився автомобіль на відстані, яка дорівнює відрізку між двома електроопорами від пішохідного переходу.

Таким чином, пішохід пришвидшив рух, вже перебуваючи на пішохідному переході, можливо, побачивши автомобіль, який стрімко наближався до пішохідного переходу.

Отже, відеозаписом з камери спостереження на будинку та даними схеми ДТП спростовуються твердження апелянта, про те, що пішохід ОСОБА_3 раптово вибіг на пішохідний перехід та здійснював хаотичний, раптовий рух.

На підтвердження своєї позиції про те, що пішохід ОСОБА_2 , як учасник дорожнього руху, порушив вимоги п. 4.14 та 4.10 ПДР, ОСОБА_1 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції надав висновок експерта від 16.01.2025 року № СЕ-19/111-25/690-ІТ, згідно з яким в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля «Jaguar» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 повинен був діяти відповідно до вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України та за даних дорожніх обставин з технічної точки зору в діях водія автомобіля «Jaguar» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , невідповідностей у виконанні вимог п. 18.1 правил дорожньо-транспортної пригоди, не вбачається.

В дослідницькій частині вказаного висновку експерта зазначено, що ОСОБА_1 не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_6 шляхом застосування екстреного гальмування в момент виходу пішохода на проїзну частину.

До такого висновку експерт дійшов, виходячи з того, що пішохід перетинав проїзну частину вулиці в темпі бігу, а швидкість автомобіля складала 50 км/год.

Суддя апеляційного суду зауважує, що вихідні дані, якими керувався експерт, були взяті із заяви ОСОБА_1 , та не підтверджуються наявними у справі доказами.

Як було зазначено в цій постанові, пояснення ОСОБА_1 про те, що пішохід ОСОБА_6 вибіг на пішохідний перехід спростовуються відеозаписом з камери спостереження на будинку.

Що стосується пояснень ОСОБА_7 про те, що він рухався з швидкістю 50 км/год, то такі пояснення також не мають будь-якого підтвердження в матеріалах справи.

Водночас, поза увагою експерта залишились дані схеми ДТП, а відеозапис моменту ДТП експерту не був наданий взагалі.

За таких обставинвисновок експерта від 16.01.2025 року № СЕ-19/111-25/690-ІТ, як такий, що суперечить сукупності наявних у справі доказів, не може бути взятим до уваги.

Посилання в апеляції ОСОБА_1 на те, що працівники поліції не вилучали у нього посвідчення водія, не свідчить про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, як це вважає апелянт, оскільки питання щодо тимчасово вилучення посвідчення водія не впливає на суть адміністративного правопорушення.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є безпідставними.

Вирішуючи питання про застосування до ОСОБА_1 виду адміністративного стягнення суддя районного суду врахував характер вчиненого правопорушення, яке несло підвищену загрозу життю та здоров`ю інших учасників дорожнього руху, ставлення ОСОБА_1 до вчиненого правопорушення порушника, а також позицію ОСОБА_6 , висловлену його представником - адвокатом Роспотнюком В.А., та призначив адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ст. 124 КУпАП.

Суддя апеляційного суду, погоджуючись з мотивами, якими керувався суддя районного суду при визначенні виду і розміру адміністративного стягнення щодо ОСОБА_1 , не убачає підстав для пом`якшення такого стягнення.

Зокрема, посилання апелянта на те, що потерпілий не має до нього претензій, а він працює водієм та є єдиним годувальником у сім`ї не можуть бути достатніми підставами для пом`якшення адміністративного стягнення, зважаючи на те, що ОСОБА_1 допустив грубе порушення вимог ПДР України, яке, окрім іншого, призвело до наїзду на пішохода на пішохідному переході і при цьому він категорично не визнавав себе винним у вчиненні адміністративного правопорушення.

Виходячи з наведеного, суддя апеляційного суду не убачає підстав для скасування постанови судді Деснянського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2024 року та закриття провадження у справі за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, чи зміни постанови судді районного суду з пом`якшенням накладеного адміністративного стягнення.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Деснянського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2024 року.

Постанову судді Деснянського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2024 року про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду В.В. Ковальська

[1]Справа № 754/13948/24

Провадження № 33/824/766/2025

Головуючий у першій інстанції Скляренко У.В.

Доповідач Ковальська В.В.