Справа № 444/5006/24 Головуючий у 1 інстанції: Олещук М. М.
Провадження № 33/811/161/25 Доповідач: Маліновська-Микич О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року суддя Львівського апеляційного суду Маліновська-Микич О.В., з участю ОСОБА_1 розглянувши апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Жовківського районного суду Львівської області від 21 січня 2025 року,

встановив:

постановою Жовківського районного суду Львівської області від 21 січня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп. в дохід держави. Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків не встановлено) 605 грн. 60 коп. судового збору, який сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Відповідно до постанови суду, водій ОСОБА_1 02.12.2024 року о 19 год. 24 хв. в с. В`язова на автодорозі В`язова-Замочок, Львівського району Львівської області, керуючи автомобілем марки "Audi А6" н.з. НОМЕР_1 не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з транспортним засобом марки "БАЗ А07919" н.з. НОМЕР_2 , який рухався на зустріч. При дорожньо-транспортній пригоді транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Не погоджуючись із згаданою постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Жовківського районного суду Львівської області від 21 січня 2025 року щодо нього та закрити провадження у справі.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що суд першої інстанції, помилково дійшов висновку про його винуватість, оскільки вина ОСОБА_1 не підтверджується належними і допустимими доказами. А докази, наявні у матеріалах справи є суперечливими, що породжує сумніви та припущення і відповідно до ст. 62 Конституції України тлумачиться на користь апелянта.

Наголошує, що винуватцем події є водій автобуса марки «БАЗ А07919» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 . Саме він, у той час об`їжджаючи вибоїни на дорозі, виїхав на смугу руху апелянта та здійснив зіткнення лівою стороною автобуса з правою стороною автомобіля ОСОБА_1 . Після чого проїхав ще деяку відстань та у спокійному темпі припаркувався на узбіччі по ходу руху автобуса. Тобто місце зіткнення було виключно на смузі руху апелянта та саме у результаті недотримання водієм ОСОБА_2 правил дорожнього руху.

Звертає увагу на те, що працівники поліції не мали бажання розбиратися на місці події в обставинах справи і склади два протоколи. У матеріалах справи відсутня будь-яка слідові інформація, яка б вказувала на конкретне місце зіткнення транспортних засобів. Схема місця ДТП є неправильною, на ній не встановлено місце ДТП. Наголошує, що відстань між задніми колесами транспортних засобів у момент огляду становить 48 метрів, слід прямолінійний, слід від коліс апелянта з урахуванням того, що автобус до паркування подолав ще деяку відстань, що сліду екстреного гальмування чи заносу автобуса немає (вказує на плавність його руху) можливо дійти до висновку, що саме автобус здійснив небезпеку для апелянта на його смузі у вигляді зіткнення транспортних засобів та у спокійному темпі повернувся у свою смугу. ОСОБА_1 , виходячи з таких обставин, габаритів і маси автобуса у порівнянні із легковим авто, від зіткнення змістився вправо на узбіччя і до зупинки здійснив прямолінійний рух та застосував екстрене гальмування. У іншому випадку, виходячи з природи фізики, ОСОБА_1 б пімля наїзду автобуса, рухаючись частково по узбіччю та частково по асфальтному покриттю, наразився з на некерованість авто з можливим його перекиданням.

Наголошує, що у матеріалах справи відсутня будь-яка експертна інформація щодо технічного стану транспортних засобів, місця зіткнення, кута повздовжніх осей транспортних засобів у момент зіткнення.

Потерпілий ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду апеляційної скарги, у судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення не подавав, що не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги у його відсутність .

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 ,який підтримав апеляційну скаргу з мотивів у ній наведених, дослідивши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, вважаю, що у її задоволенні слід відмовити.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення, окрім іншого, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та ін.

Відповідальність за ст. 124 КУпАП настає за порушення учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Об`єктивна сторона зазначеного складу адміністративного правопорушення полягає в певних діях (бездіяльності) водія, якими порушується відповідний пункт ПДР України, що перебуває в причинному зв`язку з подією ДТП. Це випливає зі змісту диспозиції ст. 124 КУпАП, яка по своїй суті є відсилочною до Правил дорожнього руху.

Згідно ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

У відповідності до п. 2.3.б ПДР, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Висновок судді про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, ґрунтується на перевірених і досліджених в судовому засіданні доказах, яким суддя дав належну оцінку, відповідає фактичним обставинам справи, а саме: даними, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №187275 від 02.12.2024 року; схемі місця ДТП від 02.12.2024 року; рапорті працівника поліції; письмових поясненнях ОСОБА_2 від 02.12.2024 року та письмових поясненнях ОСОБА_1 від 02.12.2024 року.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд першої інстанції обґрунтовано визнав їх належними та допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, зібрані у порядку, встановленому КУпАП.

При апеляційному розгляді, ОСОБА_1 вину не визнав, вважає винуватцем ДТП водія ОСОБА_2 та надав апеляційному суду аналогічні покази, які були предметом дослідження суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку, з якою апеляційний суд погоджується.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32).

Враховуючи вищенаведене вважаю, що суд, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи, дійшов до вірного висновку про визнання ОСОБА_1 винним за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а відтак постанову Жовківського районного суду Львівської області від 21 січня 2025 року.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

постановив:

апеляційну скаргу особи що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Жовківського районного суду Львівської області від 21 січня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Маліновська-