ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 636/9501/24 Головуючий суддя І інстанції Гуменний З.І.
Апеляційне провадження № 33/818/373/25 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: ч.3 ст.172-20 КУпАП
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2025 року м.Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,

за участю секретаря - Вакули Н.С.,

захисника - Урсаленка Б.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою захисника Урсаленка Б.О. на постанову судді Чугуївського міського суду Харківської області від 04 листопада 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Постановою судді Чугуївського міського суду Харківської області від 04.11.2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 172-20 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави у сумі 605 грн. 60 коп.

Постановою встановлено, що 14.10.2024, о 20.15 год., солдат ОСОБА_1 був виявлений за адресою: АДРЕСА_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння під час виконання обов`язків військової служби, в подальшому був доставлений до відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 та проведено огляд на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу АЛКОНТ-М (№ 00291-15), результат огляду 0,89% проміле, про що складений протокол про військове адміністративне правопорушення ДНХ/Ч-2/8366 від 14.10.2024.

В своїй апеляційній скарзі захисник Урсаленко Б.О. просить постанову судді Чугуївського міського суду Харківської області від 04.11.2024 року скасувати, а провадження у справі щодо ОСОБА_1 за ч.3 ст.172-20 КУпАП закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Свої апеляційні вимоги захисник ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що висновки суду, що викладені в оскаржуваній постанові, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки ОСОБА_1 14.10.2024 о 20.15 год. не перебував на території військової частини та не виконував обов`язків військової служби.

Крім того, захисник зазначає, що огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння було проведено з порушенням вимог ст.266-1 КУпАП, оскільки йому не було запропоновано уповноваженою особою пройти відповідний огляд на місці. Також з акту огляду неможливо встановити місце його проведення. Зазначає, що в матеріалах справи немає жодного доказу, який міг би підтвердити перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння на території військової частини або при виконанні обов`язків військової служби.

Захисник Урсаленко Б.О. також просить поновити йому пропущений строк апеляційного оскарження постанови судді Чугуївського міського суду Харківської області від 04.11.2024 року, посилаючись на те, що судовий розгляд в суді першої інстанції було проведено за відсутності ОСОБА_1 та останній не був повідомлений про дату і місце судового розгляду, а про існування оскаржуваної постанови стороні захисту стало відомо випадково 17.12.2024 року, а тому вони не мали об`єктивної можливості подати апеляційну скаргу у строк, передбачений чинним законодавством.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника Урсаленка Б.О.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, але останній повідомлявся судом апеляційної інстанції про дату, місце та час апеляційного розгляду шляхом надсилання йому 14.01.2025 року судової повістки в електронному вигляді, що підтверджується відомостями довідки отримання судової повістки у додатку «Viber» на номер мобільного телефону, який зазначений в апеляційній скарзі захисника про поновлення строку на апеляційне оскарження, що повністю відповідає Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасників судового процесу, затвердженого наказом ДСА України від 23.01.2023 року №28.

При цьому, судом апеляційної інстанції засобами поштового зв`язку 15.01.2025 року направлялася ОСОБА_1 судова повістки на адресу його місця мешкання, які повернулися до суду у зв`язку з відсутністю адресату.

Натомість, до початку апеляційного розгляду захисник Урсаленко Б.О. повідомив суду, що ОСОБА_1 відомо про місце, дату та час апеляційного розгляду, але він не може з`явитися до суду апеляційної інстанції, оскільки наразі його підзахисний перебуває в лавах ЗСУ та проходить військову службу.

Захисник Урсаленко Б.О. вважав за можливе провадити апеляційний розгляд за відсутності ОСОБА_1 , який є військовослужбовцем та з яким узгоджена процесуальна позиція сторони захисту.

Крім того, до суду апеляційної інстанції не надходило будь-яких клопотань від самого ОСОБА_1 про відкладення апеляційного розгляду.

При цьому, суд апеляційної інстанції керується практикою ЄСПЛ, а саме рішенням Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року в справі "Пономарьов проти України", в якому наголошується, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Разом з цим, належить врахувати, що саме захисник Урсаленко Б.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 та безпосередньо приймає участь під час апеляційного розгляду в режимі відеоконференції, є ініціатором апеляційного перегляду постанови судді Чугуївського міського суду Харківської області від 04.11.2024 року.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

Також , згідно з усталеною практикою Суду, учасники справи в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження; процесуальна бездіяльність скаржника не може ставити під сумнів здійснення судочинства судом апеляційної інстанції відповідно до вимог процесуального закону.

За таких обставини, апеляційний суд, враховуючи думку захисника Урсаленка Б.О. про проведення апеляційного розгляду за його підзахисного, а також те, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про місце, дату та час апеляційного розгляду, але в судове засідання не з`явився та клопотань про відкладення судового розгляду не подавав, апеляційний суд вирішив провадити апеляційний перегляд оскаржуваної постанови без участі ОСОБА_1 , але за обов`язковою участю його захисника, з урахуванням наявних відомостей у матеріалах справи та доводів апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, заслухавши доводи захисника Урсаленка Б.О., який повністю підтримав свою апеляційну скаргу, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення поданої апеляційної скарги, з наступних підстав.

За змістом ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. При цьому, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів.

З аналізу наведених вище норм вбачається, що оцінці підлягає як кожний окремий доказ, так і всі зібрані докази в цілому, на підставі чого суддя повинен зробити обґрунтований висновок про їх достовірність та достатність фактичних даних, що встановлюються цими доказами, та мають значення для справи.

За таких обставин, згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дотримався всіх вказаних вимог закону, оскільки встановив обставини, які мають значення для об`єктивного та всебічного розгляду справи.

В апеляційній скарзі захисника Урсаленка Б.О. не наведено об`єктивних відомостей, які спростовують висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП.

Цих обставин також не встановлено і судом апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови.

Так, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації, в Україні з 24.02.2022 року введено воєнний стан строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово було продовжено та діє і на час апеляційного розгляду.

Відповідно до ст.ст. 11, 16, 17 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців, крім іншого, такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників).

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

На військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України.

Диспозицією ч.3 ст.172-20 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за дії, передбачені ч.1 або ч.2 цієї статті, вчинені особою в умовах особливого стану, зокрема за виконання військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами обов`язків військової служби в стані сп`яніння.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 КУпАП, у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України (про правопорушення, вчинені військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів, а також працівниками Збройних Сил України під час виконання ними службових обов`язків, - стаття 44, частини друга і третя статті 123, статті 172-10 - 172-20, 173, 174, 178, 182, 184-1, 185 і 185-7).

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, а саме відомостями: протоколу про адміністративне правопорушення серії ДНХ/Ч-2/8366 від 14.10.2024 року; акту №704 огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу; роздруківці тесту на алкоголь, проведеного за допомогою приладу Алконт-М №00291, від 14.10.2024 року; копії військового квитка серії НОМЕР_2 .

З відомостей протоколу про адміністративне правопорушення серії ДНХ/Ч-2/8366 від 14.10.2024 року вбачається, що він складений у відповідності до ст.ст. 254-256 КУпАП, в якому зафіксовано обставини вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, та який особисто підписав останній (а.с.1-2).

При цьому, відповідно до цього протоколу, у ньому зазначені вимоги ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, з положеннями яких ОСОБА_1 було особисто ознайомлено, про що свідчить підпис останнього у відповідній графі (а.с.1 зворотна сторона).

Крім того, ОСОБА_1 у цьому протоколі не зазначав щодо будь-яких порушень під час проведення його огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с. 2).

Згідно відомостей копії військового квитка серії НОМЕР_2 , солдат ОСОБА_1 станом на 14.10.2024 року проходив військову службу на посаді стрільця, помічника гранатометника (а.с.4-5).

Окрім цього, з акту №704 огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу вбачається, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, результат огляду за допомогою Алконт-М складає 0,89 проміле. Огляд проведено у зв`язку із встановленням у ОСОБА_1 наступних ознак алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини роту; порушення координації рухів; порушення мови; різка зміна забарвлення шкіряного покрову обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. З результатами огляду ОСОБА_1 згоден, що засвідчив особистим підписом (а.с.6).

З роздруківки технічного засобу Алконт-М вбачається, що 14.10.2024 року о 20 год. 24 хв. ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу Алконт-М (прилад №00291) та результат огляду складає 0,89 проміле. З результатами огляду ОСОБА_1 був ознайомлений, про що свідчить його підпис у відповідній графі роздруківки (а.с.6).

При цьому, в своїй апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_2 не заперечував факту проходження ОСОБА_1 14.10.2024 року огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу Алконт-М №00291.

Як вбачається з письмової заяви ОСОБА_1 , останній просив провадити судовий розгляд у справі за протоколом про адміністративне правопорушення серії ДНХ/Ч-2/8366 від 14.10.2024 року за його відсутності, а також зазначив, що свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, визнає повністю (а.с.3).

Також апеляційний суд зауважує, що огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння було проведено 14.10.2024 року в присутності двох свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про свідчить їх особистий підпис в акті огляду на стан алкогольного з використанням спеціального технічного засобу №704, а тому відсутні будь-які порушення вимог ст. 266-1 КУпАП, у зв`язку з чим апеляційна скарга в цій частині є безпідставною та необґрунтованою.

Належить також взяти до уваги, що протокол про військове адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, складений відповідно до вимог Інструкції зі складання протоколів та оформлення матеріалів про військові адміністративні правопорушення, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 329 від 23.10.2021 року, у тому числі щодо зазначення у ньому дати і місця його складання, посади, прізвища, імені, по батькові особи, яка його склала; відомостей про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місця, часу вчинення і суті адміністративного правопорушення, зафіксовані у ньому відомості узгоджуються із сукупністю інших доказів, тому суд доходить висновку, що цей документ складений у передбачений законодавством спосіб та є належним і допустимим доказом.

Суд бере до уваги те, що, незважаючи на незгоду на час апеляційного розгляду із діями працівників Військової служби правопорядку, в тому числі під час доставлення ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 , складання протоколу про адміністративне правопорушення та адміністративних матеріалів за цим протоколом, ОСОБА_1 та його захисник Урсаленко Б.О. не скористалися своїм процесуальним правом і вони не зверталися зі скаргами на дії цих осіб до їх керівництва або до відповідних вищих посадових осіб, хоча мали для цього достатньо часу.

Стороною захист також не оскаржувані дії керівництва цих посадових осіб щодо неналежного проведення службової перевірки в порядку, визначеному КАС України.

Крім того, стороною захисту не надано суду доказів про те, що вона зверталася до правоохоронних органів із заявою, в порядку ст.214 КПК України, щодо внесення відомостей до ЄРДР з метою порушення кримінального провадження за фактом фальсифікації матеріалів цієї справи та перевищенні своїх службових повноважень працівниками Військової служби правопорядку, а тому апеляційні доводи в цій частині, в тому числі щодо безпідставного складання адміністративного протоколу про адміністративне правопорушення серії ДНХ/Ч-2/8366 від 14.10.2024 року за ч.3 ст.172-20 КУпАП, є необґрунтованими та суб`єктивними.

Посилання захисника на той факт, що матеріалами справи не доведено, що ОСОБА_1 знаходився під час виконання службових обов`язків на момент його виявлення 14.10.2024 року о 20 год. 15 хв. та затримання з метою доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_4 для проведення його огляду на стан алкогольного сп`яніння, апеляційним судом не приймається, оскільки відповідних відомостей, які б це спростовували стороною захисту не надано.

Апеляційний суд також зазначає, що сторона захисту не заявляла будь-яких клопотань про виклик та допит свідків з метою підтвердження їх версії про те, що ОСОБА_1 14.10.2024 року не виконував обов`язків військової служби, а також не надано відповідних документів з цього приводу. Крім того, захисник ОСОБА_2 не був позбавлений процесуальної можливості звертатися з адвокатськими запитами до командування військової частини, де ОСОБА_1 проходив військову службу 14.10.2024 року, з метою підтвердження версії сторони захисту.

Тобто, зазначені обставини, унеможливлюють будь-які посилання апелянта на незаконність дій працівників Військової служби правопорядку щодо складання щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення серії ДНХ/Ч-2/8366 від 14.10.2024 року за ч.3 ст.172-20 КУпАП та адміністративних матеріалів за цим протоколом.

При цьому, правова процедура, що визначає механізм проведення огляду військовослужбовців на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, регламентована ст. 266-1 КУпАП.

Так, відповідно до ст. 266-1 КУпАП огляд військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів (ч. 2). У разі незгоди військовозобов`язаного та резервіста під час проходження зборів, а також військовослужбовця Збройних Сил України на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, уповноваженими особами з використанням спеціальних технічних засобів та тестів або у разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я (ч. 4). Огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним (ч. 9).

По-перше, положення вказаної статті передбачають кілька варіантів огляду військовослужбовців на стан сп`яніння: уповноваженою посадовою особою з використанням спеціальних технічних засобів та тестів із застосуванням спеціальних технічних засобів відеозапису або із залученням двох свідків; або в закладах охорони здоров`я.

По-друге, зі змісту наведеної норми вбачається, що завершальним етапом відповідної, визначеної ст. 266-1 КУпАП, процедури огляду, є огляд військовослужбовця в закладі охорони здоров`я і в такому разі відповідний заклад охорони здоров`я є заключним суб`єктом, який відповідно до закону може проводити огляд військовослужбовця, а результати такого огляду є заключними та переважають над результатами огляду, проведеного уповноваженою посадовою особою із використанням спеціальних засобів та тестів.

Одночасно з цим, положення ст. 266-1 КУпАП не передбачають того, що відповідний огляд безумовно не може бути проведений одразу в медичному закладі за згодою всіх учасників. Натомість, з аналізу змісту ст. 266-1 КУпАП можна зробити висновок, що відсутність пропозиції уповноваженої посадової особи військовослужбовцю пройти відповідний огляд на місці може бути, з врахуванням конкретних обставин події, легітимною підставою для відмови такого військовослужбовця від проходження огляду одразу в медичній установі, проте обставини справи, яка є предметом даного судового розгляду, не стосуються відмови військовослужбовця від проходження огляду на стан сп`яніння.

Разом із тим, відсутність пропозиції ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці вчинення правопорушення із використанням спеціальних технічних засобів не може свідчити про порушення вимог ст. 266-1 КУпАП з огляду на вказані вище обставини.

Крім того, відсутні докази, що ОСОБА_1 наполягав на проведенні його огляду на стан сп`яніння саме на місці вчинення правопорушення та був позбавлений можливості проходження такого огляду.

Також суд зауважує, що сторона захисту не заперечує факту проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння в ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Більш того, захисником не зазначено ніяких доводів про те, яким чином огляд на стан сп`яніння на місці скоєння правопорушення міг би захистити права ОСОБА_1 чи спростувати обставини, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, проведений 14.10.2024 року огляд військовослужбовця ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння у ХЗВ ВСП не є таким, що проведений з порушенням будь-яких положень ст. 266-1 КУпАП, тому не може бути визнаний недійсним.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП.

Доводи захисника Урсаленка Б.О., які він зазначив в апеляційній скарзі, щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, розцінюється апеляційним судом як спосіб захисту і уникнення відповідальності за вчинене правопорушення.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1) ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень («Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції»), (dec.); «Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2») [ВП], § 41).

Отже, під час апеляційного перегляду встановлено, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 172-20 КУпАП, яке підтверджується доказами, які доповнюють один одного та були досліджені під час розгляду матеріалів адміністративної справи та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів. Такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

За таких обставин, враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення про доведеність вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП.

Безумовних підстав для скасування постанови суду першої інстанції при апеляційному розгляді не встановлено.

Разом з цим, відповідно до п.12 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», військовослужбовці звільняються від сплати судового збору, при розгляді справи, пов`язаної з виконанням службових обов`язків.

Таким чином, належить змінити оскаржувану постанову, звільнивши ОСОБА_1 від сплати судового збору як військовослужбовця при розгляді справи, пов`язаній з виконанням службових обов`язків, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника Урсаленка Б.О. задовольняється частково.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції підлягає зміні, а саме шляхом виключення з її мотивувальної та резолютивної частини висновки і рішення суду про стягнення судового збору з ОСОБА_1 на підставі п.12 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Клопотання захисника Урсаленка Б.О. про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Поновити захиснику Урсаленку Б.О. процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Чугуївського міського суду Харківської області від 04 листопада 2024 року щодо ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу захисника Урсаленка Б.О. задовольнити частково.

Постанову судді Чугуївського міського суду Харківської області від 04 листопада 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, змінити, виключивши з її мотивувальної та резолютивної частини висновки і рішення суду щодо стягнення з ОСОБА_1 судового збору.

В решті постанову судді Чугуївського міського суду Харківської області від 04 листопада 2024 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков