Справа № 156/103/25
Провадження № 3/156/178/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2025 року сел.Іваничі

Суддя Іваничівського районного суду Волинської області Комзюк Н.Н., розглянувши матеріали, які надійшли з відділу поліцейської діяльності №1 (сел.Іваничі) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого трактористом у ТОВ «Старий Порицьк», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , за ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серія ВАВ №968125 від 21.01.2025 вбачається, що 21.01.2025 о 16 годині у АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 погрожував, вчинив шарпанину та словесно образив своєю сестру ОСОБА_2 , завдавши шкоду її психологічному здоров`ю, чим вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.1 ст.173-2 КУпАП (домашнє насильство).

У судове засідання ОСОБА_1 повторно не з`явився, будучи повідомленим про розгляд справи належним чином.

Однією з основних конституційних засад судочинства є розумність строків розгляду справи судом (п.7 ч.2 ст.129 Конституції України).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 достовірно відомо про складення відносно нього даного протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності та його розгляд у Іваничівському районному суді Волинської області.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» наголошується, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Судом вжито всіх необхідних заходів для повідомлення ОСОБА_1 про розгляд даної справи та реалізації його права на участь при розгляді справи у суді. Однак, останній у судові засідання не з`являвся, про причини своїх неявок не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань з приводу протоколу не подав.

За таких обставин суд приходить до висновку, що причини неявки ОСОБА_1 до суду є неповажними та враховуючи встановлені законодавством строки для розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також положення ст.268 КУпАП, вважає за можливе розглянути справу за його відсутності на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд дійшов наступного до висновку.

Згідно зі ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд повинен належним чином з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справ.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ч.1 ст.173-2 КУпАП адміністративна відповідальність настає за вчинення домашнього насильства, тобто умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Згідно із п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

На підтвердження провини ОСОБА_1 матеріали містять:

- протокол про адміністративне правопорушення серія ВАВ №968125 від 21.01.2025, який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП;

- рапорт за фактом повідомлення на лінію «102» про вчинене правопорушення;

- заяву та письмові пояснення ОСОБА_2 , у яких вона просить притягнути до відповідальності ОСОБА_1 за вчинення відносно неї домашнього насильства. У поясненнях ОСОБА_2 повідомила, що 21.01.2025, близько 16 год., до її місця проживання прийшов її брат ОСОБА_1 , з яким у неї неприязні відносини. ОСОБА_1 ображав її нецензурною лайкою, погрожував та вдарив рукою по обличчю, чим завдав фізичного болю;

- письмові пояснення ОСОБА_1 , відповідно до яких 21.01.2025 на прохання своєї матері ОСОБА_3 , він прийшов підстригти свого меншого брата. Прийшовши до будинку матері його сестра ОСОБА_2 спровокувала конфлікт, під час якого ображала його. Будучи в емоційному стані він вчинив шарпанину та неумисно легко вдарив її по обличчю. Додав, що ОСОБА_2 постійно провокує конфлікти між ним та матір`ю;

- письмові пояснення ОСОБА_3 , відповідно до яких 21.01.2025, близько 16 год. вона зателефонувала сину ОСОБА_1 та попросила прийти підстригти меншого брата. Коли син прийшов, її донька ОСОБА_2 не захотіла, щоб ОСОБА_1 постриг її меншого брата. Через це між ними виник конфлікт, при цьому ОСОБА_1 не ображав ОСОБА_2 нецензурною лайкою, однак долонею руки вдарив її по обличчю не завдавши тілесних ушкоджень;

- форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства за результатами якої терміновий заборонний припис щодо ОСОБА_1 не виносився.

Додані до протоколу пояснення свідчать про наявність конфлікту систематичного характеру між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , при цьому, як ОСОБА_1 так і ОСОБА_3 вказують, що конфлікт розпочала саме ОСОБА_2 .

Згідно з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду (справа №545/ 744/19), факт сварок і непорозумінь між подружжям на побутовому ґрунті, свідчить про наявність конфлікту між колишнім подружжям та не підтверджує факт вчинення особою саме домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Фактично, з наданих матеріалів вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відбувся конфлікт на побутовому ґрунті, який не підпадає під ознаки адміністративного правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 дійсно вчинив правопорушення, яке йому інкримінується.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який визначає людину, її права та свободи найвищою цінністю в державі, що обумовлює можливість обмеження її прав та свобод лише при неухильному дотриманні законодавства України та лише за наявності вини.

Тобто, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, суд вважає, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, а тому справа підлягає закриттю відповідно до п.1 ч.1ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 247, 280, 283, 284 КУпАП суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрити за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду через Іваничівський районний суд Волинської області протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя Н.Н. Комзюк