Доповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

судді - Гапончука В.В.,

за участю

особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 січня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Луцьку Волинської області, громадянина України, із вищою освітою, розлученого, до адміністративної відповідальності за вчинення однорідного правопорушення протягом року не притягувався, не судимого, пенсіонера, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.51 КпАП України,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.01.2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.51 КпАП України (за епізодом від 31.10.2024 року), та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ознаками ч.1 ст.51 КпАП України (за епізодом від 27.10.2024 року) в зв`язку із відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 31.10.2024 року близько 12:15 годині перебуваючи в магазині «АТБ-Маркет» (продукти-1085), розташованому в місті Луцьку по вулиці Конякіна, 37-В, здійснив дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, а саме: таємно викрав з полиці магазину віскі «Jameson», ємкістю 0,7 літра вартістю 712 гривень (без ПДВ). Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.51 КпАП України.

Крім того, до Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 604342, відповідно до якого 27.10.2024 року близько 13:20 години ОСОБА_1 , перебуваючи в магазині «АТБ-Маркет» (продукти-1260), розташованому в місті Луцьку по проспекту Відродження, 55, здійснив дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, а саме: таємно викрав з полиці магазину віскі «Johnnie Walker Red Label», ємкістю 0,5 літри вартістю 481,60 гривень (без ПДВ). Вищевказані дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.1 ст.51 КпАП України.

Луцький міськрайонний суд Волинської області вважав, що вина ОСОБА_1 щодо епізоду адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.51 КпАП України, від 27.10.2024 року у його вчиненні належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами не підтверджена.

Так, ні наявними відеозаписами, ні іншими доказами, наданими у справі, ні показаннями свідка ОСОБА_2 , допитаного судом, беззаперечно не підтверджується факт вчинення ОСОБА_1 таємного викрадення 27.10.2024 року пляшки віскі «Johnnie Walker Red Label», ємкістю 0,5 літри в магазині «АТБ-Маркет» (продукти-1260), розташованому в місті Луцьку по проспекту Відродження, 55. За таких обставин провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.51 КпАП України (за епізодом від 27.10.2024 року) підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення (а.с.61-62).

Не погоджуючись із постановою судді особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу в якій оскаржує її в частині притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.51 КпАП України (за епізодом від 31.10.2024 року).

Вважає, що суд першої інстанції не дослідив усі докази, включаючи повний відеозапис подій, та не врахував його позицію про плани оплатити товар окремими чеками. Система сигналізації магазину не спрацювала, що свідчить про те, що товар незалишив зони охорони магазину. Його незгоду із висунутим обвинуваченням суд сприйняв як спосіб уникнення відповідальності. Суд не врахував, що у матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують подію та склад адміністративного правопорушення, зокрема факт наміру викрасти товар. Суд не довів наявності наміру на таємне викрадення, що є обов`язковим елементом складу правопорушення.

Також судом першої інстанції не враховано те, що він є пенсіонером, позитивно характеризується, займається волонтерством та громадською діяльністю, є засновником громадської організації «Центр фізичної культури та оздоровлення», раніше не притягувався до адміністративної відповідальності, ніколи раніше не притягувався до відповідальності за однорідні правопорушення, і розмір накладеного штрафу 1700 гривень та стягнення на користь держави 605,60 гривень судового збору є неспівмірним з розміром його пенсії.

Просить скасувати постанову від 10.01.2025 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення (а.с.66-69).

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 , який підтримав останню з мотивів, викладених в ній, та просив її задовольнити, приходжу до наступного висновку.

Постанова судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.01.2025 року в частині закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ознаками ч.1 ст.51 КпАП України (за епізодом від 27.10.2024 року) в зв`язку із відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, апелянтом не оскаржується, а тому в силу ч.7 ст.294 КпАП України перегляду в апеляційному порядку в цій частині не підлягає.

Згідно зі ст.245 КпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, про що наголошується в ст.251 КпАП України.

Відповідно до ст.251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як зазначено в ст.252 КпАП України, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно вимог ст.280 КпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення (за епізодом від 31.10.2024 року) судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.51 КпАП України, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами в їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Факт вчинення ОСОБА_1 згаданого адміністративного правопорушення за обставин, зазначених в оскаржуваній постанові судді, підтверджуються зібраними у справі і належним чином дослідженими місцевим судом доказами. Так, його вина у вчиненні цього адміністративного проступку повністю доводиться:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 604342 від 31.10.2024 року (а.с.1);

- відношенням керуючого магазином «АТБ-Маркет» (продукти-1260) ОСОБА_3 (а.с.2);

- заявою старшого охоронця магазину «АТБ-Маркет» (продукти-1260) ОСОБА_4 від 31.10.2023 року (а.с.3);

- письмовими поясненнями ОСОБА_4 від 31.10.2023 року (а.с.4);

-рапортом інспектора взводу № 1 роти № 3 БУПП у Волинській обл. ДПП лейтенанта поліції Алієва Р.Н.О. від 31.10.2024 року (а.с.5);

- відеозаписами із камер відеоспостереження, встановленого у магазині «АТБ-Маркет» (продукти-1085), розташованого в місті Луцьку по вулиці Конякіна, 37-В (а.с.44).

При розгляді справи місцевим судом було допитано в якості свідка ОСОБА_4 . Взяті показання свідка судом першої інстанції належним чином обґрунтовані.

Згідно ст.9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Диспозиція ч.1 ст.51 КпАП України передбачає відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати. Викрадення чужого майна вважається дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Об`єктом правопорушення є суспільні відносини в сфері власності.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає у вчиненні: 1) крадіжки (таємного викрадення чужого майна); 2) шахрайства (заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою); 3) привласнення; 4) розтрати.

Таємним визнається таке викрадення, здійснюючи яке винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілих чи інших осіб.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується прямим умислом і корисливою метою.

Відтак, з аналізу вищевказаних норм вбачається, що дрібне викрадення чужого майна, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст.51 КпАП України, має місце тоді, коли суб`єкт правопорушення діючи з прямим умислом і корисливою метою, здійснив таємне викрадення чужого майна, вартість якого на момент вчинення правопорушення не перевищує 302,80 гривень.

Апеляційний суд не вбачає підстав для висновку, що працівниками поліції невірно встановлено особу крадія та обставин, які б свідчили про упередженість дій працівників поліції стосовно ОСОБА_1 та порушень під час оформлення адміністративних матеріалів стосовно нього, які б ставили під сумнів його вину у вчиненні інкримінованого правопорушення.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.51 КпАП України, повністю та об`єктивно доведена зібраними по справі доказами, які є належними та допустимими в розумінні ст.251 КпАП України та яким судом надана оцінка згідно ст.252 цього Кодексу.

Щодо доводів апелянта про те, що долучені до матеріалів адміністративної справи відеозаписи із камер відеоспостереження, встановленого у магазині «АТБ-Маркет» (продукти-1085), розташованого в місті Луцьку по вулиці Конякіна, 37-В, від 31.10.2024 року є неповними, на увагу апеляційного суду не заслуговують та жодним чином не спростовують наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.51 КпАП України, оскільки не доведено, що події чи обставини, які відбулися поза відеозаписом події спростовують його вину у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та не є обставинами, які виключають винуватість ОСОБА_1 в інкримінованому йому правопорушенні.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, суддя місцевого суду дав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності та взаємозв`язку і дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.51 КпАП України.

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм закону, які б слугували підставою для скасування чи зміни постанови суду. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Статтею 23 КпАП України передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Встановлено, що обираючи вид та розмір стягнення за вчинене адміністративне правопорушення, суд першої інстанції врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, відсутність обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність ОСОБА_1 , а тому прийшов до переконання про необхідність накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 1700 гривень.

За наведених обставин апеляційний суд погоджується з мотивами, наведеними у судовому рішення, щодо обрання ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 1700 гривень.

Посилання апелянта на те, що він є пенсіонером, позитивно характеризується, займається волонтерством та громадською діяльністю, є засновником громадської організації «Центр фізичної культури та оздоровлення», раніше не притягувався до адміністративної відповідальності, ніколи раніше не притягувався до відповідальності за однорідні правопорушення, і розмір накладеного штрафу та судового збору є неспівмірним з розміром його пенсії, не є підставою для зміни накладеного адміністративного стягнення.

При цьому, у поданому клопотанні про закриття провадження у справі від 14.02.2025 року, ОСОБА_1 фактично не заперечує факту вчинення крадіжки від 31.10.2024 року.

Апеляційний суд вважає, що накладене судом першої інстанції адміністративне стягнення буде необхідним та достатнім для попередження особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, в скоєнні нових адміністративних правопорушеннях.

Це рішення суду належним чином обґрунтовано і сумнівів у його правильності щодо доцільності застосування адміністративного стягнення, обраного судом ОСОБА_1 , не викликає.

Щодо поданого ОСОБА_1 клопотання про закриття провадження у справі зі спливом строку притягнення до адміністративної відповідальності (а.с.82), то вони не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, правопорушення за ч.1 ст.51 КпАП України, яке ставиться у провину ОСОБА_1 , мало місце 31.10.2024 року.

Відповідно до ст.38 КпАП України, адміністративне стягнення може бути накладено на винну особу не пізніш як через три місяці із дня вчинення правопорушення, при триваючому правопорушенні - через три місяці з дня його виявлення, а також не пізніш як через три місяці із дня прийняття рішення про відмову в порушенні кримінальної справи чи про її закриття за наявністю в діях особи ознак адміністративного правопорушення.

Будь-яке поновлення, продовження чи зупинення перебігу таких строків КпАП України не передбачено, тому, в разі закінчення строків накладення адміністративного стягнення, провадження у справі має бути закрито.

Згідно з положеннями п.7 ст.247 КпАП України, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення сплинули строки, передбачені ст.38 КпАП України.

Виходячи з вимог ст.284 КУпАП, при прийнятті рішення в резолютивній частині постанови необхідно викласти тільки одне з передбачених цією статтею рішень: чи про накладення адміністративного стягнення; чи про закриття справи.

При цьому, апеляційним переглядом вирішено залишити без змін постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.01.2025 відносно ОСОБА_1 , стягнення за якою накладено в межах строків, передбачених ст.38 КпАП України, а тому підстав для закриття провадження із мотивів, наведених у клопотанні ОСОБА_1 від 14.02.2025 року, немає.

З урахуванням наведеного приходжу до висновку, що постанова Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.01.2025 відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її зміни, про що ставить питання апелянт, не вбачаю.

На підставі викладеного, керуючись статтею 294 КпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 січня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.51 КпАП України, залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду Гапончук В.В.