Справа № 747/398/24
Провадження№ 3/747/2/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2025 року селище Талалаївка

Талалаївський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді Тіщенко Л.В.

секретаря Зірки В.П.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Талалаївка в режимі відеоконференції матеріали, що надійшли з Прилуцького РВП ГУНП України в Чернігівській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , на момент скоєння адміністративного правопорушення працюючого в НГВУ «Чернігівнафтогаз» ПАТ «Укрнафта», раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

13 липня 2024 року в 21 год 55 хв в селищі Талалаївка на вул Перемоги, 47 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом DAEWOO LANOS, д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння запах алкоголю з порожнини рота, нерозбірлива мова, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У судових засіданнях по справі ОСОБА_1 та його захисник Кравчук А.В. винність ОСОБА_1 в інкримінованому діянні не визнали, оскільки ОСОБА_1 був незаконно зупинений працівниками поліції 13 липня 2024 року. Як на причину зупинки працівники поліції посилались на те, що в автомобілі не освітлювався номерний знак, але коли ОСОБА_1 вийшов з автомобіля він разом з працівниками поліції підійшов до заднього номерного знаку, то він освітлювався, це все зафіксоване на боді-камеру поліцейського. Жодної з підстав зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , передбачених ст 35 Закону України «Про Національну поліцію», у працівників поліції 13 липня 2024 року не було. Зокрема, в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ст 121-3 КУпАП щодо неосвітленого номерного знаку, оскільки на відеофайлах, долучених до протоколу, не зафіксовано факту, що номерний знак в автомобілі ОСОБА_1 не підсвічувався. Таким чином, зупинка водія ОСОБА_1 працівниками поліції була неправомірна. Відеозапис не може бути доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст 130 КУпАП, так як він не є безперервним відповідно до вимог Інструкції. Крім того, відеофайли записані на невідомий пристрій, інформацію про який не було зазначено в протоколі про адміністратвине правопорушення, та в інших матеріалах справи. Наданий запис з боді-камер переривається і не містить всіх подій, що відбувались, відеофайли не підписані ЕЦП. Оскільки ОСОБА_1 не було порушено ПДР і у працівників поліції були відсутні підстави для огляду водія на стан алкогольного сп`яніння. Тому в судових засіданнях по справі ОСОБА_1 та його захисник просили суд закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, оскільки своїми діями ОСОБА_1 ПДР не порушував, перешкод або небезпеки іншим учасникам руху не створював, що не утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст 130 КУпАП.

Суд, заслухав пояснення ОСОБА_1 , захисника, свідка ОСОБА_2 , яка складала протокол про адміністратвине правопорушення, повно та всебічно дослідив матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. За ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. За змістом п 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Під час розгляду справи про адміністратвине правопорушення за ч.1 ст 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 судом встановлено наступні фактичні обставини.

- з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 672378 від 13.07.2024 року, складеного інспектором з реагування патрульної поліції СПД № 1 Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області Лихо Ю.В., вбачається, що 13 липня 2024 року в 21 год 55 хв в селищі Талалаївка на вул Перемоги, 47 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом DAEWOO LANOS, д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння запах алкоголю з порожнини рота, нерозбірлива мова, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі водій відмовився, порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. До даного протоколу додаються направлення, диск з відеозаписом, копія постанови ББА № 625678. У протоколі зазначено, що від надання пояснень та від підпису ОСОБА_1 відмовився. Також відмовився від отримання копії протоколу (а.с.2)

- 13 липня 2024 року в 22 год 05 хв посадовою особою - інспектором з реагування патрульної поліції СПД № 1 Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області Лихо Ю.В. виписано направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Зазначене направлення виписано до КНП «Прилуцька МЛ» на ім`я водія ОСОБА_1 , оскільки в результаті огляду, проведеного поліцейським, виявлені ознаки сп`яніння запах алкоголю з порожнини рота, нерозбірлива мова, почервоніння очей. Огляд на місці зупинки не проводився, водій відмовився (а.с.4)

- згідно постанови серії ББА № 625678 від 13.07.2024 року, винесеної інспектором з реагування патрульної поліції СПД № 1 Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області Лихо Ю.В., 13.07.2024 в 21 год 55 хв на вул Перемоги в смт Талалаївка водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом DAEWOO LANOS, д.н.з. НОМЕР_1 , при цьому не мав при собі посвідчення водія на право керування ТЗ відповідної категорії, чим порушив п 2.1. а ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст 126 КУпАП та на нього накладено адміністратвине сятгення у вигляді штрафу в сумі 425 грн (а.с.6)

З оглянутого в судовому засіданні відеозапису вбачається, що 31.07.2024 в 21.55 поліцейський автомобіль їде слідом за автомобілем DAEWOO LANOS світлого кольору, подали звуковий сигнал, через деякий час попереду автомобіль зупинився. Після зупинки автомобіля працівник поліції представилась і попросила водія пред`явити документи. В 21:57 на відеозаписі зафіксовано, як працівник поліції говорить, що вона відчуває від водія запах спиртного, тому у неї є підстави вважати, що водій перебуває в стані алкогольного сп`яніння, і пропонує пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки (22:02), водій ОСОБА_1 відмовився. Також суд вважає за необхідне зазначити, що водій вів себе зухвало, заперечував факт керування ним транспортним засобом, говорив, що він ішов пішки, погрожував викликати поліцейських та написати скаргу в ДБР, вживав ненормативну лексику під час спілкування з поліцейською. (21:59, 22:09, 22:13, 22:30, 22:46)

Згідно довідки Прилуцького РВП від 15.07.2024 року ОСОБА_1 згідно бази МВС «НАІС» отримував посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 18.07.20023 року (а.с.8)

Допитана в судовому засіданні інспектор з реагування патрульної поліції СПД № 1 Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_2 суду показала, що під час патрулювання 13 липня 2024 року у вечірній час екіпажем в селищі Талалаївка на перехресті вулиць Центральна та Молодіжна було виявлено автомобіль Ланос, який під час руху різко звернув ліворуч, було включено світловий та звуковий сигнал, водій не зупинився, тому поліцейський екіпаж їхав за ним слідом, зупинився автомобіль тільки на вул Перемоги. Під час спілкування з водієм ОСОБА_1 нею було виявлено запах алкоголю від нього, тому вона запропонувала пройти огляд на стан сп`яніння, водій відмовився як на місці зупинки, так і в медичному закладі, за що було складено протокол за ч.1 ст 130 КУпАП. Крім того, водій не пред`явив посвідчення, тому нею було складено постанову за ч.1 ст 126 КУпАП та накладено на водія штраф.

Аналізуючи встановлені в ході розгляду справи обставини, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Підстави, умови та порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння визначені ст.266 КУпАП, п.2.5 ПДР та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС/МОЗ №1452/735 від 09.11.2015 року. За змістом цих нормативних документів водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти огляд з метою встановлення стану сп`яніння. Відповідно до п.2 Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Як встановлено в ході судового розгляду, працівниками поліції внаслідок виявлення передбачених п.3 розділу І Інструкції ознак алкогольного сп`яніння було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі. Відмовляючись від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 ПДР та вчинив передбачене ч.1 ст.130 КУпАП адміністративне правопорушення. Ознаки алкогольного сп`яніння, які стали підставою для вимоги про проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння, поліцейськими викладені у протоколі про адміністративне правопорушення та в доданих до нього матеріалах. Суд зважає на те, що підставою для висунення вимоги про необхідність проходження огляду на стан сп`яніння є суб`єктивне припущення поліцейського про перебування особи у стані сп`яніння, яке ґрунтується на наявності у особи передбачених п.3 розділу І Інструкції ознак алкогольного сп`яніння. Крім того, відповідно до п.2.5 ПДР проходження огляду на стан сп`яніння на вимогу поліцейського є обов`язком водія. Жоден із нормативних документів не дає водієві та його захиснику права оспорювати таку вимогу поліцейського. З відеозапису зловживання поліцейськими в цій частині не вбачається. Суд звертає увагу на те, що вимога поліцейської про необхідність проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння була чіткою і зрозумілою для сприйняття, а поведінка і відмова ОСОБА_1 була такою, яка не ставила під сумнів факт відмови.

Частиною 6 ст. 266 КУпАП передбачено направлення особи для проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 6 Порядку від 17.12.2008 №1103 передбачено, що водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. За приписами п. 8 Порядку у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я, поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду. Отже, нормами законодавства передбачено порядок оформлення відмови водія транспортного засобу від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу та відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в установах охорони здоров`я. Слід зауважити, що під відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння необхідно розуміти свідоме і категоричне не бажання особи пройти відповідний огляд, яке базується на його внутрішньому переконанні про відсутність необхідності проходити цей огляд в силу існування певних мотивів відомих цій особі і може проявлятися як у активній, так і у пасивній формі.

При цьому, суд звертає увагу, що відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, є порушенням вимог п.2.5 Правил дорожнього руху і утворює самостійний склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Мотиви відмови водія від виконання вимоги поліцейських у відповідності до пункту 2.5 ПДР України правового значення не мають. Наслідком такої відмови є складення відносно водія протоколу про адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП, про що було повідомлено водія. Слід відмітити, що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння є правопорушенням з формальним складом, тобто є закінченим саме з моменту висловлення особою відмови від проходження відповідного огляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У виконання вищевказаних вимог КУпАП до матеріалів справи додані відеозаписи з нагрудної камери поліцейських щодо обставин, за якими складено адміністративний протокол відносно ОСОБА_1 .

Відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України № 1026 від 18.12.2018, портативний відеореєстратор - пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського. Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища. Разом з тим, ані діючим законодавством, ані вищезазначеною Інструкцією не передбачено приєднання до матеріалів адміністративного провадження повного відеозапису з початку виконання службових обов`язків поліцейським. В даному випадку, до матеріалів адміністративного провадження приєднано відеозапис, який стосується безпосередньо відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, починаючи з моменту керування водієм транспортним засобом до моменту зупинки транспортного засобу, повідомлення про складення протоколу відносно нього. Оглянутий відеозапис дає можливість встановити його узгодженість з іншими даними, що містяться в протоколі, а тому суд приймає його як належний та допустимий доказ у справі, оскільки він підтверджує факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його відмову від проходження у встановленому порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. Об`єму наявних відеозаписів достатньо для перевірки встановлених судом обставин відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку.

Твердження захисника про недопустимість в якості доказу відеозапису, у зв`язку із тим, що оптичний диск не підпадає під визначення електронного доказу, передбаченого процесуальними кодексами, так як не підписаний ЕПЦ, є безпідставними. Норми КУпАП, за якими проводиться розгляд протоколів про адміністративне правопорушення за даною категорією справ, не містять вимог щодо процедури оформлення відеозаписів поліцейських, які є додатком до протоколу. Долучений до матеріалів справи відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення, отриманий у встановленому законом порядку і здійснений працівниками поліції за допомогою наявних у них технічних засобів, тому є належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення і жодних сумнівів своєї достовірності у суду не викликає. Статтею 251 КУпАП не встановлено, що такий доказ як відеозапис має подаватись засвідченим ЕЦП. Частина 2 ст. 266 КУпАП також не містить таких вимог до матеріалів відеозапису під час проведення огляду особи на стан сп`яніння. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29 березня 2021 року (справа № 554/5090/16-к, провадження № 51-1878кмо20), ототожнення електронного доказу як засобу доказування та матеріального носія такого документа є безпідставним, оскільки характерною рисою електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. У випадку зберігання електронного документа на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа. Разом з цим, суд зазначає, що КУпАП не містить норм, які передбачають обов`язок подання відповідних доказів з використанням електронного цифрового підпису. Твердження захисника про те, що в протоколі не зазначені модель, серія і номер боді камери, суд не бере до уваги, так як зазначення у протоколі таких відомостей не передбачено ст. 256 КУпАП. Крім того, відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Разом з тим, відповідно до ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. Тому долучений до протоколу відеозапис відповідає зазначеним вимогам та положенням ст 251 КУпАП, і тому береться судом до уваги як належний і допустимий доказ при розгляді справи.

Таким чином, в ході розгляду справи встановлено, що протокол відносно ОСОБА_1 відповідає вимогам ст.ст. 254-256 КУпАП, складений уповноваженою особою, належним чином зазначено суть адміністративного правопорушення, відомості про особу яка притягається до адміністративної відповідальності, інші відомості необхідні для вирішення справи. Як встановлено в ході судового розгляду ні водій ОСОБА_1 ні його захисник не оскаржували дії співробітників патрульної поліції, тобто не зверталися до суду із позовом в порядку, визначеному КАС України, а також не зверталися зі скаргою на дії працівників поліції до його керівництва, хоча мали для цього достатньо часу. Тобто, зазначені обставини, унеможливлюють будь-які посилання сторони захисту на незаконність дій працівників поліції під час зупинки водія, складання протоколу, акту, направлення або щодо невідповідності відомостей, зафіксованих у цих документах.

Що стосується посилання захисника на безпідставність зупинки працівниками поліції ОСОБА_1 , то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Вичерпний перелік підстав зупинення транспортного засобу вказаний в ч. 1 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію»: 1) в разі порушення водієм Правил дорожнього руху; 2) в разі очевидних ознак технічної несправності транспортного засобу (відсутність бокових дзеркал, бампера, бите лицеве скло тощо); 3) наявність інформації про причетність водія або пасажирів автомобіля до вчинення ДТП, злочину чи адміністративного правопорушення, або якщо транспортний засіб перебуває у розшуку; 4) необхідність опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення ДТП, злочину, адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 5) залучення водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам ДТП або поліцейським, або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів ДТП; 6) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 7) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 8) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв (автомобільна сирена тощо). Наведений перелік підстав зупинки транспортного засобу є вичерпним. Тобто, під час зупинки транспортного засобу поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки (ч. 2 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію»). Безпідставна зупинка автомобіля є незаконною. З оглянутого відеозапису вбачається, що причиною зупинки водія ОСОБА_1 було те, що у нього не підсвічувався номерний знак. Тобто, водію повідомили про причину зупинки у відповідності до ст35 Закону України «Про Національну поліцію». За вказаних обставин, дії працівників поліції щодо зупинки автомобіля були правомірними. Щодо долучення до матеріалів справи постанови про вчинення адміністративного правопорушення, в якому було б відображено причину зупинки, суд зазначає, що правомірність дій поліцейських в адміністративному порядку не оскаржувалося, такі дії не знаходяться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння. Отже, суд констатує, що підстави зупинки автомобіля поліцейськими не є предметом судового розгляду в справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст 130 КУпАП. З цих підстав, до даних правовідносин не може бути застосована доктрина «плодів отруєного дерева», на яку посилається захисник, оскільки предметом розгляду є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження у встановленому порядку огляду на стан сп`яніння, тобто доведеність (недоведеність) вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст 130 КУпАП. Таким чином, суд приходить до висновку про правомірність зупинки водія ОСОБА_1 працівниками поліції 13 липня 2024 року в 21 год 55 хв.

Слід зауважити, що ОСОБА_1 , будучи водієм та маючи відповідне посвідчення водія, обізнаний з Правилами дорожнього руху України, зокрема п. 2.5, яким визначено обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Судом враховано, що ОСОБА_1 надав поліцейським чітку та зрозумілу відповідь, що він відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння, яку поза розумним сумнівом можна вважати саме відмовою від огляду в розумінні ч. 1 ст. 130 КУпАП. У своїй постанові Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2007 у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_1 , реалізуючи своє право керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна. При цьому суд також звертає увагу на те, що адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП, відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.

Враховуючи положення ст. 251 КУпАП, матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість його винності у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і були в повному обсязі досліджені під час розгляду справи, а тому він підлягає притягненню до адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

При обранні адміністративного стягнення суд дотримується також приписів ст. 23 КУпАП України, якою передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як правопорушником, так і іншими особами. У ч. 2 ст. 33 КУАП зазначено, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису). Тобто, санкція ч. 1 ст. 130 КУАП є безальтернативною санкцією за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а ч. 2 ст. 33 КУпАП не дозволяє при розгляді справ про правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан та обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Об`єктивно з`ясувавши обставини справи, повно та всебічного дослідивши надані суду докази, особу ОСОБА_1 , який при керуванні джерелом підвищеної небезпеки перебував з ознаками алкогольного сп`яніння, при цьому від проходження у встановленому порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі та за допомогою спеціального технічного засобу на місці зупинки відмовився, суд вважає за необхідне накласти стягнення ОСОБА_1 за скоєне правопорушення і визначити його необхідним та достатнім для досягнення ст. 23 КУпАП мети, зокрема виховання в дусі додержання законів України та запобігання вчиненню нових правопорушень, і приходить до висновку про накладення адміністративного стягнення в межах санкції статті, за якою кваліфіковано правопорушення, у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Крім того, відповідно до ст. 40-1 КУпАП, ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Керуючись ст. 268, 283, 284, 307, 308, 130 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 притягнути до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави 605 грн 60 коп судового збору.

Роз`яснити положення ст. 307, 308 КУпАП, відповідно до яких штраф має бути сплачений не пізніше як через 15 днів з дня отримання постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови не пізніше як через 15 днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі несплати штрафу у встановлений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу ДВС за місцем проживання порушника. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу з порушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті КУпАП та зазначеного у постанові.

На постанову може бути подана апеляція в Чернігівський апеляційний суд протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя: Л.В.Тіщенко