Номер провадження: 33/813/432/25
Номер справи місцевого суду: 496/6330/24
Головуючий у першій інстанції Буран В. М.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі головуючого судді Дришлюка А.І.

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши апеляційну скаргу адвоката Топунової Анни Миколаївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 26 листопада 2024 року по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення ч. 5 ст. 126 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 26.11.2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП на накладено відповідне адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 40 800,00 (сорок тисяч вісімсот) грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років, та стягнено судовий збір на користь держави у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 (шістдесят) коп (а.с. 23-24).

06.01.2025 року адвокат Топунова Анна Миколаївна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову суду першої інстанції скасувати та провадження по справі закрити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з вчиненням дії особою в стані крайньої необхідності. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що постанову винесено із порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, без повного та всебічного дослідження обставин, що мають значення для справи. Таким чином, представник апелянта вказує, що ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності, оскільки діяв для усунення небезпеки, що загрожувала життю та здоров`ю його сина та рідної сестри покійної дружини. А саме, 12.09.2024 року, близько 12 години дня, апелянт отримав повідомлення із телеграм - каналу, що на м. Одеса летить ракета та пролунав вибух. Оскільки син не відповідав на телефонні дзвінки, ОСОБА_1 було необхідно взяти автомобіль товариша та вирушити до м. Одеса (а.с. 27-42).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.01.2025 року апелянту було поновлено пропущений строк апеляційного оскарження, відкрито апеляційне провадження та справу призначено до розгляду (а.с. 45-46).

В судове засідання 04.02.2025 року особа, яка притягується до адміністративної відповідальності та його представник не з`явилися, причини такої неявки суду не повідомлено. Про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлені. Будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи/розгляд за відсутності на адресу апеляційного суду не надходило.

Відповідно до положень ст. 294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Дослідивши матеріали справи, пояснення представника апелянта, апеляційним судом встановлено наступне.

Приймаючи оскаржувану постанову щодо визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, суд першої інстанції виходив із того, що вина останнього підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії АБА №115140 від 12.09.2024 року, довідкою про отримання (не отримання) особою посвідчення водія, виданої старшим інспектором ВАП УПП в Одеській області капітаном поліції М. Бойко, згідно якої, встановлено, що звіркою з базою ІКС ІПНП «Адмінпрактика», станом на 12.09.2024 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримував посвідчення водія, довідкою про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення, виданої старшим інспектором ВАП УПП в Одеській області капітана поліції М. Бойко, встановлено, що згідно звірки з базою ІКС ІПНП «Адмінпрактика», станом на 12.09.2024 року ОСОБА_1 , протягом року піддавався адміністративному стягненню за ч. 4 ст. 126 КУпАП, а саме 19.10.2023 року постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №387387 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400 грн., постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №387387 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400 грн.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно положень ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Матеріалами протоколу про адміністративне правопорушення серії АБА № 115140 встановлено, що ОСОБА_1 12.09.2024 року близько 12 год. 30 хв. в с. Великий Дальник, Одеського району, Одеської області, по вул. Східна, 2 керував транспортним засобом Toyota Carina E, державний номерний знак НОМЕР_1 , будучи позбавлений права керування транспортними засобами. Правопорушення вчинено повторно протягом року, згідно постанови БАД 387387 за ч. 4 ст. 126 КУпАП від 19.10.2023 року, чим порушив вимоги п. 2.1а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Згідно п. 2.1а Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

За положеннями ч. 5 ст. 126 КУпАП, відповідальність передбачена за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.

На підтвердження зазначених в протоколу обставин подій, до матеріалів справи про адміністративне правопорушення було долучено постанову серії БАД № 387387 від 19.10.2023 року, зі змісту якої вбачається, що на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у вигляду штрафу у розмірі 20400,0 грн за вчинення 19.10.2023 року правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, а саме за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами (а.с. 4). При цьому, згідно з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ОСОБА_1 було позбавлено права керування транспортними засобами строком на три роки на підставі постанови Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 31.01.2022 року, про наявність якої також міститься відмітка у вищезазначеному протоколі. Наведені, встановлені наявними матеріалами справи про адміністративне правопорушення обставини в свою чергу апелянтом не спростовуються, в тому числі й безпосередньо факт керування транспортним засобом, будучи позбавленим такого права. Натомість, особа, щодо якої складено протокол, звертаючись до суду із апеляційною скаргою, посилається на вчинення даного правопорушення в стані крайньої необхідності, проте жодних доказів на підтвердження наявності такої в день складення протоколу до матеріалів апеляційної скарги долучено не було, в суді першої інстанції під час розгляду справи відповідні докази також не надавалися. Окрім того, будучи повідомленими щодо дати та часу судового розгляду в апеляційному суді, до судового засідання ОСОБА_1 та його представник адвокат Топунова А.М. для надання відповідних пояснень по суті справи та зазначених в апеляційній скарзі обставин, не з`явилися, про причини такої неявки до суду останніми не повідомлено та будь-яких письмових пояснень також не надходило. Будь-яких інших належних та обґрунтованих доводів подана апеляційна скарга не містить.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (абз. 1 ст. 251 КУпАП).

У рішенні ЄСПЛ від 2.07.2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву».

Зважаючи на вищенаведені обставини справи, які в своїй сукупності в повній мірі підтверджуються наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, зважаючи на необґрунтованість наведених апелянтом доводів, апеляційний суд на підставі ч. 1 ст. 293 КУпАП залишає апеляційну скаргу без задоволення та оскаржувану постанову Біляївського районного суду Одеської області від 26 листопада 2024 року без змін.

На підставі викладеного та керуючись 294 КУпАП України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Топунової Анни Миколаївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Біляївського районного суду Одеської області від 26 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк