Справа№464/491/25
пр.№ 3/464/331/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2025 року м.Львів

Суддя Сихівського районного суду м.Львова Тімченко Олена Валеріївна з участю потерпілої, розглянувши справу про адміністративне правопорушення стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою - АДРЕСА_1 ,

за ст.124 КУАП,

у с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 14 листопада 2024 року о 12.25 год. на вул.Хоткевича,10 в м.Львові, керуючи велосипедом із підвісним двигуном та виїжджаючи з прилеглої території на дорогу, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та не дав дорогу автомобілю «FAW B30» д.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , що рухався по головній дорозі, внаслідок чого відбулося зіткнення. У результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль та велосипед зазнали механічних пошкоджень. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.п.8.4б, 10.2 Правил дорожнього руху України та вчинив авдміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУАП.

До такого висновку суддя дійшов з огляду на наступне.

У ст.280 КУАП закріплено обов`язок орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

За змістом ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

У постанові Верховного Суду від 14 травня 2020 року у справі № 240/12/17 сформульовано правовий висновок про те, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, що доводиться шляхом надання доказів. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

У відповідності до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, яке з урахуванням положень ст.ст.8, 9 Конституції України, а також ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Статтею 124 КУАП передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

У силу приписів ст.14 Закону України «Про дорожній руху» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Як унормовано п.п.8.4б, 10.2 Правил дорожнього руху України, дорожні знаки пріоритету встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги; та виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги - велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає. Дорожній знак 2.1 Дати дорогу - водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення стверджується безпосередньо дослідженими доказами у відповідності до ст.251 КУАП, а саме:

протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 215799 від 08.01.25., що за формою та змістом відповідає вимогам ст.256 КУАП, та яким зафіксовано час, місце та обставини вчинення правопорушення;

матеріалами слідчого відділу ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області, зокрема, протоколом огляду місця ДТП від 14.12.24. зі схемою місця дорожньо-транспортної пригоди, де відображено розташування транспортних засобів після ДТП і локалізацію механічних пошкоджень та фото;

письмовими поясненнями та показаннями у суді потерпілої ОСОБА_2 , яка, будучи попередженою про кримінальну відповідальність та приведеною до присягу, показала про те, що саме з вини ОСОБА_3 , який, керуючи велосипедом, виїхав з другорядної дороги на головну, по якій вона рухалась, не виконавши вимогу дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та не дав дорогу її автомобілю; вона намагалсь уникнути зіткнення, у зв`язку з чим вивернула кермо вліво, натомість ОСОБА_3 всеодно в`їхав у передню праву сторону керованого нею автомобіля, та за наслідками зіткнення впав. Після ДТП ОСОБА_3 місце події намагався покинути, натомість його стримав чоловік, який присутній на фото та викликав поліцію; тоді правпопорушник перестав свій велосипед в іншу сторону, ніж так, як було одразу після ДТП. До приїзду поліцією нею також на місці ДТП зроблено фотознімки, які просить долучити до матеріалів справи.

У судді немає підстав піддавати сумніву достовірність цих доказів. Потерпіла попереджалася про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання за ст.384 КК України, жодних підстав для недовіри її показанням правопорушником не наведено, а судом не встановлено. Послідовні показання потерпілої жодними доказами не спростовано, такі повністю та логічно вписуються в картину події правопорушення.

Підсумовуючи наведене, наявні письмові докази та показання, що узгоджуються між собою, є послідовними, у сукупності та взаємозв`язку є достатніми, достеменно свідчать про вчинення правил дорожнього руху та вини у цьому порушника.

Наведених обставин порушник не спростував, на розгляд справи до суду, незважаючи на належні виклики, не з`явився та не забезпечив участі свого представника при розгляді справи судом. Тому відповідно до ч.1 ст.268 КУАП суддя вважає можливим розглядати справу у відсутності порушника, явка у даній категорії справ не є обов`язковою.

Аналізуючи письмові поясненнями ОСОБА_1 , які надав слідчому ВРЗСТ, де свою вину заперечив, покликаючись, що саме з вини потерпілої відбулась ДТП, то суд, беручи до уваги встановлені фактичні дійсні обставини справи та письмові докази, наявні в ній, у сукупності із показаннями потерпілої, вважає позицію правопорушника голослівною, такою, що спростовується наведеними вище доказами, пов`язується з метою уникнення адміністративної відповідальності та розцінюється як спосіб захисту.

Щодо можливих порушень правил дорожнього руху зі сторони потерпілої, яка, на думку порушника, порушила правила дорожнього руху, то такі не є предметом дослідження у даній справі, а також не виключають вини правопорушника у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

Обставини, які б виключали провадження в справі відповідно до ст.247 КУАП, та безумовно спростовували даний висновок, відсутні.

Дії ОСОБА_1 вірно кваліфіковані за ст.124 КУАП, за що підлягає адміністративній відповідальності за вчинене.

При накладенні адміністративного стягнення у відповідності до вимог ст.33 КУАП суддя враховує характер та обставини вчиненого правопорушення на транспорті, особу правопорушника та ступінь вини. З огляду на наведене суддя вважає, що на правопорушника слід накласти адміністративне стягнення у межах санкції статті, за якою кваліфіковано правопорушення, у виді штрафу, що буде згідно із ст.23 КУАП достатньою та необхідною мірою відповідальності.

Оскільки на правопорушника накладено адміністративне стягнення, то відповідно до ст.40-1 КУАП з нього на користь держави підлягає до стягнення судовий збір. Обставини, які надавали право на звільнення від сплати судового збору відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір», у матеріалах справи відсутні.

Керуючись ст.ст.221, 283, 284 КУАП, суддя

п о с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУАП, та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 605,60 грн судового збору.

Реквізити для оплати штрафу: отримувач коштів: ГУК у Львiв. обл./Львів. обл/21081300, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38008294, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО): 899998, рахунок отримувача: UA 0013001, код класифікації доходів бюджету: 21081300 (у порядку виконавчого провадження: стягувач Головне управління державної казначейської служби України у Львівській області, адреса: 79005, м.Львів, вул.К.Левицького, 18, ).

Реквізити для оплати судового збору: отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/ 22030106, код отримувача код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106 (у порядку виконавчого провадження: стягувач Державна судова адміністрація України, адреса: 01601, м.Київ, вул.Липська, 18/5, ).

У випадку несплати штрафу у п`ятнадцятиденний термін відповідно до вимог ст.ст.307, 308 КУАП з правопорушника підлягає стягненню подвійний розмір штрафу.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення пред`являється до виконання протягом трьох місяців з наступного дня після набрання нею законної сили.

Суддя Олена ТІМЧЕНКО