Справа № 309/850/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.02.2025 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Цап Оксани Романівни в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Хустського районного суду Закарпатської області від 26 лютого 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122-4, ст. 124 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Хустського районного суду Закарпатської області від 26 лютого 2024 року визнано винним ОСОБА_1 у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 122-4 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у межах санкції ст. 122-4 КУпАП у вигляді позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 /два/ роки.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605,60 гривень судового збору.

Відповідно до постанови, - ОСОБА_1 , 05.02.2024 року о 09 годині 00 хвилин, в с. Липча по вулиці Зарічна, керуючи автомобілем «МАН» д.н.з. НОМЕР_1 порушив правила обгону, а саме перед початком обгону не переконався в тому, що водіям, які рухаються за ним, не буде створено перешкод, чим допустив зіткнення з транспортним засобом марки «HYNDAI» НОМЕР_2 , чим порушив п.14.1»а» ПДР України і вчинив правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 05.02.2024 року о 09 год. 00 хв. в с. Липча по вул. Зарічна №51, був учасником дорожньо-транспортної пригоди, після чого залишив місце події, чим порушив ПДР України і вчинив правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП.

Постановою Хустського районного суду від 14.02.2024 справи про адміністративні правопорушення №309/851/24 провадження 3/309/265/24 та №309/850/24 провадження 3/309/264/24 відносно ОСОБА_1 про вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 Кодексу України про Адміністративні Правопорушення об`єднано в одне провадження і присвоєно номер 309/850/24 провадження 3/309/264/24.

Не погоджуючись з даною постановою адвокат Цап О.Р. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду, провадження у справі закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Вважає, що при винесенні судом оскаржуваної постанови неповно встановлено обставини справи, та неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до винесення незаконного судового рішення. Зазначає, що оскаржувана постанова не містить посилань та оцінки на надані пояснення порушником, оскільки останній підтвердив факт того, що на момент розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності, працівники поліції стверджували і посилались на відеозаписи з камер відеоспостереження, що в проміжок часу ймовірного ДТП, на даній ділянці дороги проїжджав схожий транспортний засіб, який ймовірно був учасником ДТП. Також звертає увагу на те, що оскаржуваним судовим рішенням не встановлено та не надано оцінки обставинам, які ставляться у вину ОСОБА_1 за ст.122-4 КУпАП, а саме, яким чином було встановлено, що останній кервав ТЗ, який ймовірно взяв участь у ДТП, характеру ушкоджень при огляді ТЗ на відповідність обставинам ДТП, а також чому матеріали не надсилались за територіальністю, оскільки підзахисний проживає у Львівській області, а матеріали справи не містять пояснень від вланиска ТЗ про відомі йому обставини ДТП. Зазначає, що відсутність в діях підзахисного умислу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП підтверджується матеріалами справи з яких видно, що автомобіль хоч і допустив ДТП, проте характер зіткнення дозволяє прийти до висновку, що останній удару не відчув, а отже і не міг знати та розуміти, що відбулося ДТП. Зазначає, що матеріали справи не містять записів із портативних відео реєстраторів, які б дали відповідь на спірні питання, на підставі яких ОСОБА_1 інкримінують правопорушення за ст.ст.122-4, 124 КУпАП. Звертає увагу, що при застосуванні покарання за ст.122-4 КУпАП, суд не здійснив виваженого та обережного підходу при обранні заходу примусу, виходячи із загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації. Стверджує, що керувати транспортними засобами є основним джерелом доходу порушника.

Щодо пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови суду зазначає, що про оскаржуване рішення дізналися 29.02.2024, що підтверджується відомостями із ЄДРСР, де зазначено дату оприлюднення тексту оскаржуваного рішення, просить поновити такий.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його представника адвоката Цап О.Р. та ОСОБА_2 , неявка яких із урахуванням положень ч. 6 ст. 294 КУпАП не перешкоджає її розгляду. При цьому, враховується те, що останні належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, заяви про відкладення розгляду справи не надходили.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження та часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Розглянувши клопотання про поновлення строку, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд вважає за необхідне поновити апелянту строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.

Згідно вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд не порушив вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 в порушенні Правил дорожнього руху.

Визнаючи ОСОБА_1 винним за ст. 124 КУпАП суд першої інстанції послався на відомості наступних письмових доказів: протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №340759 від 05.02.2024; письмовими поясненнями ОСОБА_3 від 05.02.2024, та письмовими поясненням ОСОБА_1 від 05.02.2024.

Апеляційний суд бере до уваги те, що незважаючи на незгоду на час апеляційного розгляду із діями працівника поліції під час складання ним протоколу за ст.124 КУпАП, цей протокол складений уповноваженою державою особою і дії службової особи, що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 не оскаржувалися, тобто останній не звертався на дії працівника поліції до його керівництва, а також не подавав заяв до правоохоронних органів в порядку ст. 214 КПК України щодо перевищення поліцейським своїх службових повноважень чи з інших підстав, хоча мав для цього достатньо часу.

Тобто, зазначені обставини, унеможливлюють будь-які посилання апелянта на незаконність дій працівників поліції під час складення ним адміністративного матеріалу у цій справі.

У відповідності до вимог 14.2а ПДР України, перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що жоден з водіїв транспортних засобів, які рухаються за ним і яким може бути створено перешкоду, не розпочав обгону.

За порушення вимог зазначеного пункту ПДР України передбачена адміністративна відповідальність водія за ст. 124 КУпАП.

При цьому, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факт учинення неправомірних дій, і є одним із джерел доказів, в силу положень ст. 251 КУпАП.

Всупереч доводам апеляційної скарги, з відомостей протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №340759 від 05.02.2024 стосовно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП вбачається, що він складений у повній відповідності до вимог ст.ст. 254-256 КУпАП. При цьому в них зафіксовані не тільки фактичні обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а ще і письмові пояснення ОСОБА_1 , в яких він особисто зазначив, що дійсно 05.02.2024 на ТЗ він рухався в напрямку м. Хуст та здійснював обгін автомобіля, після завершення маневру обгону він почув сигнал із незнайомого йому ТЗ, однак уваги на це не звернув і поїхав по справам.

Крім того, в своїх письмових поясненнях, які ОСОБА_1 надіслав до суду першої інстанції зазначив, що 05.02.2024 в телефонному режимі з ним зв`язались працівники Хустської патрульної поліції і попросили зустрітись для повідомлення про вчинення ДТП. Прибувши на зустріч того ж дня, йому повідомили, що він начебто не поступився дорогою із іншим транспортним засобом чим спричинив ДТП та залишив місце події та склали відносно нього протокол про вчинення адміністративного правопорушення за ст.124 та ст.122-4 КУпАП України. ОСОБА_1 зазначив, що жодного ДТП він не здійснював і місця події не залишав. Також просить суд взяти до уваги те, що 05.02.2024 року він дійсно перебував у м. Хуст і прямуючи до точки вигрузки їхав із допустимою швидкістю, не порушуючи правил дорожнього руху, при здійсненні обгону чи зупинки транспортного засобу, так як він являється великогабаритним - завжди звертає увагу на бокові дзеркала. Оскільки на місці, куди його викликали працівники поліції були знайдені номерні знаки, з транспортного засобу на якому він рухався, то припускає, що водій, який здійснював обгін по зустрічній полосі в той момент, по якій він вже рухався і закінчував маневр обгону, не розрахував швидкість руху і дистанцію, здійснив зіткнення із задньою частиною його транспортного засобу. Так як, на транспортному засобі ОСОБА_1 була пошкоджена тільки рамка на якій фіксується номерний знак, виходить момент удару був дуже легкий і не відчутний, що спростовує припущення про залишення місця ДТП. Під час складання адміністративного протоколу, працівниками патрульної поліції була здійснена фото та відеофіксація його транспортного засобу на наявність будь-яких пошкоджень, які б мали залишитись, оцінювалась обстановка. На вимогу ОСОБА_1 надати копію протоколу чи хоча б сфотографувати, йому було відмовлено, чим порушено його, як водія, право на захист, так як фактично правопорушнику не пред`явлено адміністративне звинувачення, не вручено акт звинувачення, що передбачено ст. 254 КУпАП.

Тобто, з відомостей цих письмових доказів вбачається, що ОСОБА_1 підтвердив той факт, що 05.02.2024 він керував автомобілем марки «МАН» д.н.з. НОМЕР_1 , та на вказаному ТЗ була пошкоджена рамка на якій фіксується номерний знак.

За таких обставин, твердження сторони захисту щодо відсутності доказів у порушенні ОСОБА_1 ПДР України та відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суд апеляційної інстанції розцінює як обраний спосіб захисту та уникнення відповідальності за вчинене правопорушення, оскільки апелянтом не надано обґрунтованих та беззаперечних доказів на підтвердження своїх апеляційних доводів.

У рішенні ЄСПЛ від 21.027.2011 по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

За таких обставин, стороною захисту не надано доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не містять їх і матеріали справи.

Отже, у ході апеляційного перегляду встановлено, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, а тому посилання сторони захисту на незаконність та необґрунтованість судової постанови в цій частині - є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про порушення правил підсудності під час апеляційного перегляду не знайшли свого підтвердження, оскільки розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, здійснюється за загальним правилом у відповідності до ч. 1 ст. 276 КУпАП за місцем його вчинення, а не за місцем проживання правопорушника.

Місцем вчинення правопорушення згідно з протоколами про адміністративні правопорушення серії ААД № 340760 та серії ААД № 340759 від 05.02.2024, є ділянка автомобільної дороги в с. Липча по вулиці Зарічна, Хустського району, що відноситься до територіальної юрисдикції Хустського районного суду Закарпатської області.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції не було порушено правила територіальної підсудності при розгляді даної справи.

Разом з цим, переглядаючи оскаржувану постанову суду першої в частині визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП за обставин, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №340760 від 05.02.2024 за ст. 122-4 КУпАП, апеляційний суд погоджується з апеляційними доводами адвоката Цап О.Р. щодо відсутності в діях підзахисного складу цього адміністративного правопорушення та недоведеності його вини за цим правопорушення, з наступних підстав.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 122-4 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Відповідно до п.1.10 ПДР України залишення місця дорожньо-транспортної пригоди - дії учасника дорожньо-транспортної пригоди, спрямовані на приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння, які спричинили необхідність проведення поліцейськими заходів щодо встановлення (розшуку) цього учасника та (або) розшуку транспортного засобу.

Відповідно до п.2.10 «а» ПДР України, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП характеризується наявністю вини у формі умислу. Особа усвідомлює, що її дії протиправні, вона передбачає, що в результаті їх здійснення будуть порушені правила дорожнього руху і прагне до цього.

Як встановлено в судовому засіданні із письмових пояснень, які ОСОБА_1 надіслав до суду першої інстанції, а також із доводів апеляційної скарги захисника, що в діях водія був відсутній прямий чи непрямий умисел в залишенні місця ДТП, оскільки він не був обізнаний про свою причетність до дорожньої пригоди, жодного дотику до іншого автомобіля він не відчув. А отже, умисел на вчинення правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП в його діях відсутній.

Проте, суд першої інстанції вказаним поясненням ОСОБА_1 оцінки не надав, а зазначив, що такі доводи в повній мірі спростовуються усіма іншими наявними в матеріалах справи доказами зокрема, схемою ДТП від 05.02.2024 та відомостями протоколу серії ААД №340760 від 05.02.2024, однак апеляційний суд зазначений висновок суду першої інстанції вважає безпідставним, оскільки як вбачається із матеріалів справи, то в такій відсутня будь-яка фотофіксація як місця ДТП, так і самих пошкоджених транспортних засобів, що в свою чергу не дає можливості об`єктивно оцінити характер їх пошкоджень, а відтак і прийти до переконання щодо того, що ОСОБА_1 міг чи не міг не відчути зіткнення, а отже і про наявність в його діях умислу.

Апеляційний суд зазначає, що сам факт події дорожньо-транспортної пригоди і не залишення винної особи на місці, не утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, оскільки у даному випадку слід також встановити обставини, які свідчать про те, що це було свідомим та умисним діянням.

Із встановлених в ході апеляційного розгляду обставини справи вбачається, що працівниками поліції не надано суду доказів на підтвердження того факту, що ОСОБА_1 діяв умисно та усвідомлював протиправний характер своїх дій, а саме порушення п. 2.10а ПДР України.

Таким чином, з матеріалів справи слідує, що в даному випадку склад адміністративного правопорушення передбаченого ст. 122-4 КУпАП, не доведений сукупністю належних і допустимих доказів, які би давали достатні підстави для беззаперечного висновку про винуватість ОСОБА_1 у його вчиненні.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначене свідчить про недоведеність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, що в розумінні п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП є підставою для закриття провадження по справі.

За вказаних обставин, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для зміни постанови суду в частині накладеного на ОСОБА_1 стягнення і визначення його в розмірі згідно санкції ст. 124 КУпАП, з урахуванням того, що в даному випадку воно не може бути посилене судом апеляційної інстанції, та скасування постанови в частині притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст. 122-4 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Поновити адвокату Цап Оксані Романівні строк на оскарження судового рішення.

Апеляційну скаргу адвоката Цап Оксани Романівни в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Постанову Хустського районного суду Закарпатської області від 26 лютого 2024 року щодо ОСОБА_1 , в частині визнання його винуватим за ст. 122-4 КУпАП скасувати та закрити провадження в цій частині на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанову Хустського районного суду Закарпатської області від 26 лютого 2024 року в частині накладеного на ОСОБА_1 адміністративного стягнення змінити і вважати ОСОБА_1 винуватим за ст. 124 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу, в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

В решті постанову Хустського районного суду Закарпатської області від 26 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага