Справа № 643/1341/25
Провадження № 3/643/953/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2025 м. Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Новіченко Н.В., за участю секретаря судового засідання Єрмакової А.О., прокурора Тищенка П.А., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Прокопенко М.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Харкова, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

І. Опис обставин, установлених під час розгляду справи.

ОСОБА_1 , будучи заступником директора Департаменту освіти Харківської міської ради, являючись відповідно до п.п. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» № 1700-VII від 14.10.2014 (далі Закон № 1700-VII) суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону, всупереч вимог п. 2-7 р. ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону несвоєчасно, а саме 13.02.2024 року о 17:06 год., подала без поважних причин декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічну за 2021 рік.

ІІ. Пояснення осіб, які беруть участь у справі про адміністративне правопорушення.

У судовому засіданні ОСОБА_1 , не заперечуючи факт несвоєчасного подання декларації, зазначила що це трапилось у зв`язку з наявністю поважних причин.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Прокопенко М.І. просила суд закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, оскільки декларація ОСОБА_1 була подана несвоєчасно з поважних причин. Так, з квітня 2021 року ОСОБА_1 має статус інваліда 3 групи через операцію на головному мозку. Хвороба супроводжується стійким больовим синдромом, головними болями, запамороченнями, судомами, нудотою, порушеннями пам`яті, зору, уваги тощо. Постійний прийом ліків також має побічні ефекти, що пов`язані зі змінами у нормальному функціонуванні психічних процесів (насамперед пам`яті, уваги, сконцентрованості та інше). З 2021 року ОСОБА_1 не є особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Через постійний стрес, тривоги і страхи внаслідок перебування у прифронтовій Харківщині в умовах війни психічне та фізичне здоров`я ОСОБА_1 значно погіршилося. Упродовж грудня 2023 - січня 2024 року загальний стан здоров`я був погіршений та ОСОБА_1 постійно перебувала на амбулаторному лікуванні. Так, 30.11.2023 року вона зверталася до лікаря-проктолога, пройшла додаткові обстеження (у зв`язку з попереднім хірургічним втручанням у грудні 2022) та отримала відповідні рекомендації для подальшого лікування. 15.12.2023 року ОСОБА_1 пройшла додаткове ультразвукове обстеження. 19.12.2023 року звернулася до лікаря-гінеколога та одночасно пройшла УЗД обстеження. У зазначений період ОСОБА_1 також неодноразово відвідувала лікаря-стоматолога 20, 29 грудня 2023 року, 10 та 29 січня 2024 року. Процес лікування супроводжувався постійним виснажливим болем та довготривалим прийомом сильнодіючих знеболювальних препаратів, що не давало змоги виконувати будь-які відповідальні дії. Додаткове психоемоційне навантаження на самопочуття з 25.12.2023 дала також кардіологічна хвороба чоловіка (копія заключення терапевта/кардіолога від 25.12.2023 щодо ОСОБА_2 додається). Процес лікування та реабілітації у цей період був ускладнений загальною ситуацією в регіоні (Харківська область). За офіційною інформацією у грудні 2023 року січні 2024 року на Харківщині пролунала 331 тривога, зафіксовано 597 загроз артобстрілів, під час яких ОСОБА_1 вимушено перебувала у безпечному місці, в укритті та не мала можливості виконувати важливі завдання, зокрема заповнювати декларацію. Одночасно відключення електроенергії та технічний стан мобільного пристрою ОСОБА_1 унеможливили отримання необхідних документів (електронного ключа, відповідних довідок) в онлайн режимі, а під час тривог відділення банку не працювали. З огляду на вищевикладене, захисник просить суд врахувати, що наявність загального захворювання, яке є причиною встановлення ОСОБА_1 3 групи інвалідності, та вцілому стан здоров`я у період з грудня по лютий 2024 року, є поважною причиною несвоєчасного подання ОСОБА_1 декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2021 рік.

Також захисник зауважує, що Національним агентством з питань запобігання корупції ще 20.02.2024 року отримано повідомлення про факт неподання чи несвоєчасного подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування від 13.02.2024 №01-23/335/1-24, направлене Департаментом освіти Харківської міської ради до Національного агентства з питань запобігання корупції, днем виявлення правопорушення слід вважати саме 20.02.2024 року. Станом на дату складання протоколу з моменту виявлення Національним агентством з питань запобігання корупції адміністративного правопорушення пройшло вже більше 11 місяців. Строк накладення адміністративного стягнення сплив 20.08.2024 року. У зв`язку з цим захисник просив суд закрити провадження у справі у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення на підставі пункту 7 статті 247 КУпАП.

Крім того, враховуючи характер інкримінованого адміністративного правопорушення, яке відноситься до правопорушень, пов`язаних з корупцією, наявність поважних причин несвоєчасного подання річної декларації ОСОБА_1 за 2021 рік, особу ОСОБА_1 , стан її здоров`я, реальну відсутність умислу на вчинення інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, тобто відсутність у ОСОБА_1 наміру приховувати свій майновий стан, а також той факт, що від дій ОСОБА_1 не було завдано будь-яких збитків державним або суспільним інтересам, або безпосередньо громадянам, та враховуючи незначну тривалість прострочення подання річної декларації ОСОБА_1 за 2021 рік (11 днів), відсутність обставин, що обтяжують відповідальність, та факт того, що ОСОБА_1 вперше притягається до адміністративної відповідальності, в тому числі і за корупційні правопорушення, захисник просить суд звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП на підставі ст. 22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням.

ІІІ. Нормативний акт, що передбачає відповідальність за адміністративне правопорушення.

Положеннями п.п. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1700-VII передбачено, що суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 2 ст. 45 Закону № 1700-VII особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а", "в"-"ґ" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом 30 календарних днів з дня припинення відповідної діяльності подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями. Особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а", "в"-"ґ" пункту 2 частини першої статті 3, зобов`язані до 1 квітня наступного року після року припинення діяльності подати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Пунктом 2-7 р. ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1700-VII визначено, що особи, які у 2022-2023 роках не подали декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статті 45 цього Закону, і кінцевий строк для подання яких настав до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану", подають такі декларації не пізніше 31 січня 2024 року. Суб`єкти декларування, зазначені у частинах сьомій - чотирнадцятій статті 45 цього Закону, подають відповідні декларації у строки, встановлені частинами сьомою - чотирнадцятою статті 45 цього Закону, якщо відповідні декларації не було подано раніше.

Відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування визначена ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до примітки до ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення суб`єктами правопорушень у цій статті (крім правопорушень, визначених частинами другою та третьою цієї статті, у частині неповідомлення або несвоєчасного повідомлення про суттєві зміни у майновому стані) є особи, які відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону України "Про запобігання корупції" зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до змісту диспозиції ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення з об`єктивної сторони протиправний намір цього адміністративного правопорушення реалізується у формі дії (несвоєчасне подання декларації) та бездіяльності (неподання декларації). При цьому, характеризуючою ознакою вчинення особою такого проступку є саме відсутність поважних причин несвоєчасного подання нею декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави.

При встановленні наявності у діях особи складу адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, такими суб`єктами повинні обов`язково з`ясовуватися обставини щодо віднесення суб`єкта адміністративного правопорушення до осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», щодо несвоєчасності подання ним декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а також обставини щодо наявності або відсутності у такої особи поважних причин несвоєчасної подачі декларації.

ІV. Оцінка суду.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП підтверджується:

-протоколом про адміністративне правопорушення № 39 від 23.01.2025 року, який відповідає вимогам ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, містить виклад суті вчиненого правопорушення та є джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу, яка його вчинила;

-розпорядженням Харківського міського голови № 1593/2к від 24.11.2016 про призначення ОСОБА_1 на посаду заступника директора Департаменту освіти Харківської міської ради;

-розпорядженням Харківського міського голови № 788/2-к від 28.05.2021 про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника директора Департаменту освіти Харківської міської ради;

-електронною декларацією особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2021 рік, тип «Щорічна», подана ОСОБА_1 13.02.2024 року о 17:06 год.;

-послідовністю дій користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», які вчинила ОСОБА_1 за період з 12.02.2024 року по 13.02.2024 року.

На переконання суду, надані докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 є належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Досліджені та перевірені судом обставини поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суду не надано.

Надаючи оцінку доводам ОСОБА_1 та її захисника щодо поважності причин, через які своєчасно декларація не була подана, суд зазначає наступне.

Під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв`язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою тощо.

Водночас, наведені захисником причини, через які ОСОБА_1 не подала своєчасно декларацію, на переконання суду не є поважними, оскільки наявні в матеріалах справи медичні документи ОСОБА_1 жодним чином не підтверджують, що внаслідок захворювання вона перебувала у безпорадному стані і не могла здійснити дії зі своєчасного подання декларації.

Також не є поважними причинами посилання сторони захисту на постійний стрес, тривоги і страхи внаслідок перебування у прифронтовій Харківщині в умовах війни психічне та фізичне здоров`я ОСОБА_1 значно погіршилося, численні повітряні тривоги, під час яких ОСОБА_1 вимушено перебувала у безпечному місці, в укритті та не мала можливості виконувати важливі завдання, зокрема заповнювати декларацію.

Посилання сторони захисту на відключення електроенергії та технічний стан мобільного пристрою ОСОБА_1 , що унеможливило отримання необхідних документів (електронного ключа, відповідних довідок) в онлайн режимі, а під час тривог відділення банку не працювали, жодним чином не виправдовують несвоєчасність подання ОСОБА_1 декларації.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану» № 3384 прийнятий 20 вересня 2023 року, який набрав чинності 12 жовтня 2023 року, визначений порядок та строки подачі декларації за відповідний рік з 13 жовтня 2023 року до 31 січня 2024 року, однак вказаний час ОСОБА_1 раціонально використаний не був.

Таким чином, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доведена у повному обсязі.

Перевіряючи доводи захисника про сплив строків накладення адміністративного стягнення, суд зазначає наступне.

Факт виявлення порушення це окрема подія, яка завжди передує складанню протоколу про вчинення порушення, тобто моментом виявлення порушення, пов`язаного з корупцією є момент отримання інформації про таке порушення уповноваженими (особою чи органом державної влади) та не може ототожнюватися із часом зібрання усіх необхідних матеріалів перевірки. Складання адміністративного протоколу про вчинення порушення, пов`язаного з корупцією є окремою процесуальною дією. Сам протокол фактично є суб`єктивний виклад свого бачення уповноваженою особою та фіксація обставин певної події на основі наявних доказів.

Зі змісту ч. 4 ст. 38 КУпАП вбачається, що адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтею 51 та частинами третьою - шостою статті 164-14, статтями 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_1 13.02.2024 року подала відповідну декларацію до державного реєстру декларацій.

Матеріали Національного агентства з питань запобігання корупції щодо можливого порушення ОСОБА_1 вимог антикорупційного законодавства надійшли до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України 27.11.2024 року.

В подальшому 7-мим управлінням (з обслуговування Харківської області) Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України здійснено запит та отримано документи стосовно роботи ОСОБА_1 на посаді заступника директора Департаменту освіти Харківської міської ради.

Після отриманої інформації було здійснено виклик та 23.01.2025 року уповноваженою особою 7-го управління (з обслуговування Харківської області) Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України були отримані пояснення від ОСОБА_1 з документами, які на її думку підтверджують поважність причин несвоєчасного подання декларації.

Відтак, спеціально уповноважений суб`єкт у сфері протидії корупції, який, зокрема компетентний складати протоколи про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, станом на 23.01.2025 року володів повною інформацією щодо вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Таким чином, датою вчинення адміністративного правопорушення слід вважати 13.02.2024 року, а днем виявлення вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, слід вважати саме 23.01.2025 року, коли орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, володів повною інформацією щодо порушення ОСОБА_1 вимог Закону України «Про запобігання корупції».

Таким чином, суд вважає доводи захисника щодо закриття провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП такими, що не заслуговують на увагу.

V. Накладення стягнення за адміністративне правопорушення.

Відповідно до положень ст. 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису). Особливості накладення стягнення при розгляді справ без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 23 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 , яка раніше до адміністративної відповідальності не притягалася, з метою виховання правопорушниці та попередження наступних правопорушень, суд дійшов висновку про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в мінімальному розмірі, визначеному ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Стосовно доводів сторони захисту про те, що вчинене ОСОБА_1 правопорушення є малозначним, що є підставою для її звільнення від адміністративної відповідальності згідно з приписами ст. 22 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд зазначає наступне.

Впровадження конституційного принципу індивідуалізації юридичної відповідальності у адміністративно-деліктній сфері реалізується шляхом закріплення у законодавстві можливості звільнення особи від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення.

Положеннями ст. 22 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Водночас суд враховує те, що за своєю правовою конструкцією склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення є формальним і не передбачає настання жодних суспільно-небезпечних наслідків.

А тому, посилання захисника на відсутність істотної шкоди інтересам суспільства, а також відсутність прямого умислу на вчинення правопорушення, не є критерієм, за яким можливо оцінити малозначність діяння, оскільки, відповідно до принципу індивідуалізації, дії, вчинені особами, які притягуються до відповідальності в подальшому можуть слугувати негативним прикладом для інших суб`єктів адміністративних правопорушень за корупційні діяння.

Адміністративне правопорушення вчинене ОСОБА_1 , передбачене ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не може бути визнано малозначним, оскільки законом віднесено до корупційних правопорушень, тяжкість якого обумовлена порушенням ступеню довіри суспільства до осіб, уповноважених на виконання функцій місцевого самоврядування.

Визнання адміністративного правопорушення пов`язаного з корупцією малозначним суперечить принципам запобігання і протидії корупції, не відповідає міжнародним стандартам у цій сфері, не сприятиме зміцненню авторитету країни, може завдати шкоди демократичним засадам управління суспільством, функціонування державного апарату, порушить встановлений порядок здійснення повноважень посадовими і службовими особами органів державної влади та місцевого самоврядування.

Застосування положень статті 22 Кодексу України про адміністративні правопорушення при вчиненні вказаних правопорушень, нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення та мету адміністративного стягнення визначені в статтях 1 та 23 вказаного кодексу.

Наведене виключає застосування положень ст. 22 Кодексу України про адміністративні правопорушення у даній справі.

VІ. Інші питання, які вирішує суд при розгляді даної справи.

Положеннями ст. 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Вичерпний перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору, міститься у ст. 5 вказаного Закону.

У матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні дані, які б підтверджували звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, а відтак, з неї слід стягнути судовий збір за ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 35, 172-6, 251, 280, 283-285, 287, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп. (отримувач: ГУК у Харківській області/МТГ Харків/ 21081100, код отримувача 37874947, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача 899998, р/р UA0020649, код класифікації доходів бюджету 21081100, призначення платежу: «сплата штрафу по справі про адміністративне правопорушення»).

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. на користь держави (отримувач ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача 899998, рахунок отримувача UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106, призначення платежу: «судовий збір при ухваленні судом постанови про накладення адміністративного стягнення»).

Роз`яснити ОСОБА_1 , що штраф має бути сплачений не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови - не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у вищезазначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суддя Н.В. Новіченко