КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 33/824/1188/2025
Головуючий в суді І інстанції Антонюк М.С.
Доповідач в суді ІІ інстанції Кашперська Т.Ц.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 лютого 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Кашперської Т.Ц., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Грубника Дмитра Леонідовича, потерпілого ОСОБА_2 , розглянувши апеляційну скаргу захисника Грубника Дмитра Леонідовича на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 25 листопада 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 15.13 ПДР та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 листопада 2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., стягнуто судовий збір в дохід держави в розмірі 605,60 грн.

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 26 вересня 2024 року о 09 год. 15 хв. за адресою: м. Київ, вул. О. Довженка, 3, відчинив двері автомобіля Renault, д.н.з. НОМЕР_1 , не переконавшись, що це буде безпечно, внаслідок чого відбувся наїзд автомобіля Toyota, д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався у попутному напрямку зліва від нього, при ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Таким чином, своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 15.13 Правил дорожнього руху, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою, захисник Грубник Д.Л. подав 20 грудня 2024 року апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження як такий, що пропущений з поважних причин, скасувати постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 25 листопада 2024 року та закрити провадження в справі за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що постанова винесена з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права, є незаконною, необґрунтованою і такою, що підлягає скасуванню з закриттям провадження в справі.

Зазначав, що в судовому засіданні ОСОБА_2 підтвердив обставини, про які стверджував ОСОБА_1 та його представник, а саме підтвердив, що рухався в крайній правій смузі по вул. Довженка, коли побачив перед собою перешкоду - автомобіль Renault д.н.з. НОМЕР_1 .

Наводив зміст п. 12.1, 12.3 ПДР, вказував, що вказані вимоги були порушені водієм автомобіля Toyota Prius ОСОБА_2 , який на великій швидкості здійснював маневр на вільній від автомобілів дорозі з трьома смугами руху в одному напрямку, настільки займаючи одночасно дві смуги та настільки близько до автомобіля ОСОБА_1 , що не зміг впоратися з керуванням та здійснив ДТП. ОСОБА_2 підтвердив, що не виконав вимоги ПДР, повідомив суду, що в момент ДТП він не зменшував швидкість, а навпаки набирав її, намагаючись на швидкості об`їхати перешкоду, і при цьому не дотримувався не тільки безпечної швидкості, але й здійснював маневр упритир до автомобіля Renault. ОСОБА_2 пояснив, що робив це тому, що побачив, як автомобіль, що рухався у другій смузі, подавав йому сигнал фарами, пропускаючи його, саме тому ОСОБА_2 збільшив швидкість, щоб проскочити. Тобто, водій ОСОБА_2 повідомив суду, що не вжив визначених ПДР заходів до зменшення швидкості руху, діяв прямо протилежно - різко прискорився, вивернув кермо ліворуч, щоб на швидкості об`їхати перешкоду, рухався занадто близько до припаркованого автомобіля Renault, внаслідок чого здійснив ДТП.

Звертав увагу, що у водія ОСОБА_2 була обмежена видимість та час на прийняття рішення, оскільки він буквально перед автомобілем Renault вирішив здійснити небезпечний маневр. Зазначені обставини в оскаржуваній постанові навів і суд, при цьому надаючи події неадекватної кваліфікації.

Наводив зміст п. 1.4 ПДР, вказував, що відкривав двері свого автомобіля, переконавшись, що в зоні видимості відсутні інші транспортні засоби та це буде безпечно. Саме в цей момент автомобіль, що рухався позаду та який не могло бути видно (його не було у другій смузі) вирішив здійснити різкий маневр з прискоренням, відреагувати на який було неможливо за вказаних обставин.

Щодо строків оскарження, зазначав, що вперше апеляційна скарга подана захисником у визначений КУпАП строк, а саме 05 грудня 2024 року, однак постановою Київського апеляційного суду від 18 грудня 2024 року апеляційну скаргу повернуто з мотивів відсутності доказів повноважень адвоката.

Вирішуючи заяву захисника Грубника Д.Л. про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до статті 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

З матеріалів справи встановлено, що строк на оскарження постанови захисник Грубник Д.Л.. пропустив з поважних причин, оскільки вперше апеляційна скарга подана захисником 05 грудня 2024 року в межах десятиденного строку з дня винесення постанови 25 листопада 2024 року, однак постановою Київського апеляційного суду від 18 грудня 2024 року апеляційну скаргу було повернуто особі, яка її подала, в зв`язку з непідтвердженням повноважень захисника на оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення.

За наведених обставин та з метою забезпечення реалізації права ОСОБА_1 на допуск до правосуддя, в якому не може бути відмовлено з формальних підстав, апеляційний суд визнає поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції та вважає за необхідне поновити цей строк.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та захисника Грубника Д.Л., які в судовому засіданні подану апеляційну скаргу підтримали, підтвердили її доводи та просили її задовольнити, потерпілого ОСОБА_2 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суддя ухвалює рішення про притягнення особи до відповідальності у випадку наявності доказів, які доводять кожну із обставин, що в своїй сукупності утворюють як об`єктивну, так і суб`єктивну сторону даного адміністративного правопорушення.

Зазначених вимог закону у цій справі суд першої інстанції дотримався.

Відповідальність за ст. 124 КУпАП настає у випадку порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Тобто, умовою відповідальності за вказаною нормою є сукупність наступних обставин: встановлення факту порушення особою ПДР, наслідки у вигляді пошкодження транспортного засобу (засобів) чи іншого майна, а також причинно-наслідковий зв`язок між порушенням ПДР і виявленими пошкодженнями.

Чинне законодавство України та нормативно-правові акти покладають обов`язок на водіїв не лише знати та безумовно виконувати правила ПДР України, а також враховувати особливості та технічний стан транспортного засобу.

Відповідно до п. 15.13 ПДР забороняється відчиняти двері транспортного засобу, залишати їх відчиненими і виходити з транспортного засобу, якщо це загрожує безпеці і створює перешкоди іншим учасникам дорожнього руху.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 137099 від 26 вересня 2024 року, ОСОБА_1 26 вересня 2024 року о 09 год. 15 хв. за адресою м. Київ, вул. О. Довженка, 3, відчинив двері автомобіля Renault, д.н.з. НОМЕР_1 , не переконавшись, що це буде безпечно, внаслідок чого відбувся наїзд автомобіля Toyota, д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався у попутному напрямку зліва від нього, при ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Таким чином, своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 15.13 Правил дорожнього руху, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Відповідно до п. 2 розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 своїм правом скористався, надав пояснення, заперечень щодо порушень поліцейськими законодавства при складанні протоколу, невідповідності щодо внесених відомостей до схеми місця ДТП не заявляв.

Висновки суду першої інстанції про доведеність факту вини ОСОБА_1 в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди стверджуються зібраними у справі доказами, а саме:

протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 137099 від 26 вересня 2024 року в частині часу і місця вчинення адміністративного правопорушення, даних про особу, яка його вчинила, ідентифікаційних ознак транспортного засобу, яким особа керувала;

схемою місця дорожньо-транспортної пригоди, в якій зафіксовано положення транспортних засобів після їх зіткнення та місце зіткнення, перелік видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортного засобу, отриманих внаслідок ДТП (автомобіль Toyota, д.н.з. НОМЕР_2 - праве дзеркало заднього виду, автомобіль Renault, д.н.з. НОМЕР_1 - переднє ліве дзеркало), з зазначенням прив`язки до місцевості та орієнтирів, схему підписано обома учасниками дорожньо-транспортної пригоди без зауважень;

письмовими поясненнями водія ОСОБА_2 , який пояснив, що 26 вересня 2024 року о 09:15 він керував автомобілем Toyota, д.н.з. НОМЕР_2 в м. Києві по вул. Довженка, 3 з боку вул. Дегтярівської в бік м. Шулявська, праворуч стояв автомобіль Renault, д.н.з. НОМЕР_1 в забороненому місці, коли він проїжджав поруч з ним, водій відкрив двері, пошкодивши його авто, а саме зламав праве дзеркало;

частково поясненнями водія ОСОБА_1 , згідно яких 26 вересня 2024 року о 09:15 він керував автомобілем Renault, д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Довженка, 3 по зі сторони вул. Дегтярівська в бік м. Шулявка, здійснив зупинку в місці, що відокремлена переривчастою лінією дорожньої розмітки на дорозі зі смугою для маршрутних транспортних засобів для висадки пасажира, у відповідності до п. 17.3 ПДР вийшов, щоб відкрити двері, повернувся, сів за кермо для продовження руху, виявив, що двері не повністю закрилися, відкрив, щоб закрити їх ще раз, десь на 30-40 см., і в цей момент відбувся удар автомобіля таксі, що рухався з порушенням п. 11.10 та п. 13.3 ПДР, одночасно по обох смугах та не дотримуючись безпечного інтервалу, здійснюючи таким чином випередження транспортного засобу у заборонений ПДР спосіб, дзеркалом зачепивши двері його автомобіля та пошкодивши їх.

В судовому засіданні під час розгляду справи судом першої інстанції захисник Грубник Д.Л. зазначив, що ОСОБА_1 здійснив зупинку для висадки пасажирів та відкривав двері, у той же час поряд на великій швидкості проїжджав транспортний засіб Toyota, д.н.з. НОМЕР_2 , що надає послуги таксі. При цьому, коли ОСОБА_1 відкривав двері, то пересвідчився, що нікому з інших учасників дорожнього руху не заважає. Також захисник вказав, що конструктивні особливості автомобіля Renault, д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 передбачають можливість відкрити двері салону автомобіля для висадки пасажирів виключно з зовнішньої сторони автомобіля, отже для того, щоб висадити пасажира, ОСОБА_1 необхідно було відкрити двері знадвору, тому він і виходив з автомобіля.

Потерпілий ОСОБА_2 у судовому засіданні повідомив, що керував транспортним засобом Toyota, д.н.з. НОМЕР_2 , та рухався по вул. Довженка в м. Києві по полосі громадського транспорту, оскільки мав для цього відповідну ліцензію. Попереду на цій смузі руху з порушенням ПДР стояв автомобіль Renault, який він об`їхав з лівої сторони, а потім почув удар та побачив відбите дзеркало. У той час рух на вказаній вулиці був щільний, автомобіль у лівій смузі руху пригальмував та пропустив його, аби він міг об`їхати припаркований автомобіль Renault. Так, він прискорився та об`їхав автомобіль, при цьому, коли він під`їжджав до автомобіля Renault, д.н.з. НОМЕР_1 , то його двері зі сторони водія були закриті, жодні світлові прилади не були увімкнені. Вважає, що водій автомобіля Renault, припаркувавшись у недозволеному для нього місці, перед відкриттям дверей не переконався у безпечності таких дій, тим самим створив небезпеку для інших водіїв, що і стало причиною ДТП.

Вищевказані докази у сукупності дозволяють в повній мірі відтворити обставини дорожньо-транспортної пригоди та є достатніми для встановлення в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Зазначені докази досліджені та оцінені безпосередньо апеляційним судом на відповідність критеріям належності та допустимості, а в своєму взаємозв?язку ? достатності для доведення того, що водій ОСОБА_1 діяв всупереч вимогам п. 15.13 ПДР України, відкрив двері з боку водія, створивши перешкоду іншим учасникам дорожнього руху, в результаті чого допустив зіткнення, бокове контактування з автомобілем Toyota, д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку, що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів.

Протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП, відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, містить всі необхідні дані, які характеризують об`єктивну сторону складу правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (настання реальних наслідків у вигляді пошкодження певних об`єктів), що прямо закладено в диспозиції даної статті, усі вони перевірені та встановлені під час судового розгляду.

Судом першої інстанції вмотивовано відхилено доводи захисника Грубника Д.Л. щодо невідповідності дій потерпілого ОСОБА_2 вимогам ПДР, які призвели до пошкодження транспортного засобу ОСОБА_1 , вказавши, що такі доводи спростовуються показаннями самого потерпілого, даними про локалізацію та характер пошкоджень, виявлених на транспортних засобах і які зафіксовані у схемі ДТП. Таким чином, судом встановлено, що саме раптове відкриття дверей ОСОБА_1 і стало причиною ДТП.

Суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Доказів при апеляційному перегляді постанови суду, які б свідчили про відсутність події та складу адміністративного правопорушення, не встановлено.

Як вбачається з доводів апеляційної скарги захисника, він фактично визнає, що саме під час відчинення ОСОБА_1 дверей автомобіля Renault, д.н.з. НОМЕР_1 відбулось зіткнення з автомобілем Toyota, д.н.з. НОМЕР_2 .

Фактично захисником оскаржується не оцінка дій ОСОБА_1 і наступні висновки щодо наявності вини, а те, що судом не було дано оцінку діям іншого учасника ДТП - водія ОСОБА_3 , який, на переконання захисника, рухався, займаючи одночасно дві смуги, не врахував безпечної дистанції, не дотримався безпечного інтервалу, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу.

Разом з тим, оцінка дій водія ОСОБА_2 не є предметом розгляду вказаної справи. Будь-яка інформація на предмет того, що стосовно ОСОБА_2 складався протокол про адміністративне правопорушення за порушення ПДР, відсутня. При цьому доводи апеляційної скарги, що водієм ОСОБА_2 не були дотримані положення ПДР, не вжито заходів для екстреного гальмування, а навпаки, здійснено прискорення швидкості, не виключає факт порушення ОСОБА_1 п. 15.13 ПДР України, які призвели до зіткнення з іншим автомобілем.

Апеляційний суд приймає до уваги, що ОСОБА_1 не оскаржувались дії працівників поліції в зв`язку з нескладенням протоколу про адміністративне правопорушення відносно іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 ..

Таким чином, твердження ОСОБА_1 про можливе порушення водієм автомобіля Toyota, д.н.з. НОМЕР_2 правил дорожнього руху та його можливу винуватість у ДТП, належить до компетенції органів патрульної служби, які, за результатами перевірки обставин ДТП, адміністративний протокол відносно водія автомобіля Toyota, д.н.з. НОМЕР_2 не склали та на розгляд до суду не направляли, тому ці обставини не можуть бути предметом судового розгляду адміністративної справи відносно ОСОБА_1 .

За таких обставин, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування оскаржуваної постанови за доводами, наведеними в апеляційній скарзі. На переконання апеляційного суду, судом першої інстанції справу розглянуто повно, об`єктивно та всебічно, висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, відповідають дійсним обставинам справи та ґрунтуються на зібраних по справі доказах.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 місцевим судом повно і всебічно встановлені фактичні обставини правопорушення на підставі доказів, наявних в матеріалах справи і досліджених в судовому засіданні, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст. 251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду, яка відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

Апеляційний суд враховує рішення по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, в якому Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 року, Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Наявні у справі докази жодних підстав для сумнівів у винуватості ОСОБА_1 не викликають.

Кваліфікація дій ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП є правильною, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність прийнятого рішення.

Постанова Шевченківського районного суду м. Києва від 25 листопада 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 15.13 ПДР та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в :

Поновити захиснику Грубнику Дмитру Леонідовичу строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу захисника Грубника Дмитра Леонідовича залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 25 листопада 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 15.13 ПДР та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кашперська Т.Ц.