Справа № 134/126/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 лютого 2025 року с-ще Крижопіль

Суддя Крижопільського районного суду Вінницької області Кантониста О.О., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 173-2, ч. 3 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановила:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 032760 від 14.01.2025, ОСОБА_1 14 січня 2025 року близько 17 год. 30 хв. в АДРЕСА_1 виражався в адресу своєї дружини ОСОБА_2 нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП.

Крім того, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 032578 від 14.01.2025, ОСОБА_1 14 січня 2025 року близько 17 год. 30 хв. в АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив сварку зі своєю дружиною ОСОБА_2 , під час якої висловлювався в її адресу нецензурною лайкою, свідком чого стала малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно дитини.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою судді від 22 січня 2025 року вищевказані справи про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 об`єднані в одне провадження відповідно до вимог ч. 2 ст. 36 КУпАП.

В судове засідання, призначене на 09 год. 00 хв. 18 лютого 2025 року, ОСОБА_1 не з`явився, про місце і час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Клопотань про відкладення розгляду справи від ОСОБА_1 до суду не надходило.

Слід зазначити, що виклик ОСОБА_1 в судове засідання здійснювався шляхом направленням судової повістки засобами поштового зв`язку на адресу його місця проживання, зазначену у протоколі про адміністративне правопорушення, однак судова повістка повернулася до суду не врученою з відміткою про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою», що вважається належним повідомленням, оскільки факт неотримання поштової кореспонденції зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою особи щодо отримання кореспонденції.

При цьому, суд вважає, що ОСОБА_1 , будучи обізнаним про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, не був позбавлений можливості реалізувати свої права, визначені статтею 268 КУпАП, однак жодних дій для обґрунтування власної позиції по справі ним здійснено не було.

Відповідно до ст. 268 КУпАП при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 173-2 КУпАП, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою.

В той же час, згідно практики Європейського Суду з прав людини (див. рішення «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року) сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Вказаним рішенням закріплено принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним.

За таких обставин, враховуючи, що судом вжито передбачених КУпАП заходів для виклику особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи у відсутності ОСОБА_1 , оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дає наступне визначення домашнього насильства - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

- психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

- фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Домашнє насильство - це один з різновидів насильства. Воно відрізняється від інших проявів (на вулиці, під час військових дій, під час конфлікту, в колективах тощо) тим, що коїться близькими один до одного людьми (родичами або членами сім`ї), які мають тісні стосунки - кровні, емоційні, шлюбні, інтимні, господарські та які пов`язані між собою. Таким чином, попередження та протидія домашньому насильству, а також надання допомоги постраждалим ускладняються саме тим, що це правопорушення стосується близьких людей.

Особливостями ознак домашнього насильства є: наявність патерну (повторювані в часі інциденти множинних видів насильства); системна основа; повна влада та контроль над постраждалою особою; насильницькі дії у відносинах між близькими людьми; якщо вже є одна з форм домашнього насильства, висока ймовірність того, що й інші форми насильства можуть розвиватися.

Домашнє насильство характеризується такими ознаками: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вищевказаних ознак, у разі відсутності хоча б однієї із ознак дії особи не можна розцінювати як насильство.

Також обов`язковому з`ясуванню підлягає характер вчиненого насильства, а наслідки у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого є обов`язковою складовою об`єктивної сторони цього адміністративного правопорушення. Лише за наявності цих даних можливо зробити висновок про наявність в діянні особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства).

19 грудня 2024 року набули чинності зміни до КУпАП, відповідно до яких відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП настає за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого; за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП - діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи; за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП - повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частинами першою або другою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

Разом з тим, обставини сімейної сварки між ОСОБА_1 та його дружиною ОСОБА_2 , описані у протоколах про адміністративні правопорушення серії ВАД № 032760 та серії ВАД № 032578 від 14.01.2025 року, не дозволяють зробити висновок про наявність підстав для його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 та ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, оскільки у протоколах не зазначено про завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілих.

Окрім того, дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, диспозиція якої передбачає, що особу протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частинами першою або другою цієї статті.

Водночас, фабула правопорушення в протоколі є не конкретною, не розкрито її зміст в повному обсязі, зокрема не зазначено, що ОСОБА_1 протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частинами першою або другою цієї статті, що є кваліфікуючою ознакою правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП.

У протоколі про адміністративне правопорушення в графі чи притягалася особа до адміністративної відповідальності міститься запис: так, за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, проте належним чином завіреної копії постанови про накладення адміністративного стягнення до протоколу не додано, відтак суд позбавлений можливості перевірити ці обставини.

Витяг із системи ІПНП, на переконання суду, не є належним доказом притягнення особи до адміністративної відповідальності, оскільки у ньому відсутні достатні відомості щодо органу (посадової особи), який виніс відповідне рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, по якій саме справі, дата набрання ним законної сили тощо.

Слід зазначити, що суд не може самостійно встановлювати обставини вчинення адміністративного правопорушення та розглядає справу в межах обставин правопорушення, які зазначені в протоколі.

Також суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, без його належного правового аналізу, не може бути визнаний належним доказом у справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, і не викликали сумніви у суду.

Оскільки беззаперечних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства у розумінні КУпАП та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» матеріали справи не містять, тому у суду відсутні підстави для його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 та ч. 3 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

З урахуванням положень зазначеної статті та відповідно до загальних засад адміністративного права України об`єкт правопорушення, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона в своїй сукупності визначають склад адміністративного правопорушення.

Діяння повинно містити усі ознаки складу правопорушення, за відсутності хоча б однієї вважається відсутнім склад у цілому.

Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2, ч. 3 ст. 173-2 КУпАП необхідно закрити в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. 283, 284 КУпАП, суддя -

постановила:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2, ч. 3 ст. 173-2 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень.

Постанова може бути оскаржена через Крижопільський районний суд Вінницької області до Вінницького апеляційного суду протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя