Провадження № 3/466/114/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року м. Львів

Суддя Шевченківського районного суду м. Львова Зима І.Є., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працездатного, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення , -

в с т а н о в и в :

16.11.2024, о 23 год 37 хв, у м. Львові по вул. Мазепи, 4, водій ОСОБА_1 здійснював рух транспортним засобом, не маючи права керування таким транспортним засобом, чим повторно протягом року вчинив правопорушення , передбачене ч.2 ст.126 КУпАП. Своїми діями ОСОБА_1 порушив Правила дорожнього руху п.2.1.а., за що передбачено відповідальність за ч.5 ст.126 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП не визнав. Пояснив, що постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП від 03.11.2024 року він оскаржив до Франківського районного суду м. Львова в порядку КАС України, оскільки тоді на момент зупинки автомобіля за кермом перебував не він, а його дівчина. Незважаючи на це, відразу після накладення вказаного стягнення працівниками поліції, він сплатив штраф Відтак на момент складання даного протоколу у його діях відсутня повторність вчинення адміністративного правопорушення. Між тим дійсно , 16.11.24 , в момент зупинки транспортного засобу працівниками поліції, він перебував за кермом авто та повідомив патрульний екіпаж про те, що лише навчається в автошколі та не має прав на керування транспортним засобом. Просив закрити провадження у справі .

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є : своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст. 251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. п. а) п. 2.1. Постанови Кабінету Міністрів України «Про правила дорожнього руху», водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частина 5 ст. 126 КУпАП, зокрема передбачає відповідальність за повторне протягом року керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Згідно довідки від 20.11.2024 року інформаційного порталу Національної поліції України, підсистеми «Пошук посвідчення водія», ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутні відомості щодо отримання посвідчення водія.

Згідно з довідкою від 20.11.2024 року інформаційного порталу Національної поліції України станом на 20.11.2024 року за гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,транспортні засоби на території України не зареєстровані.

Згідно довідки від 20.11.2024 року інформаційного порталу Національної поліції України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягався 03.11.2024 року УПП у Львівській області до адміністративної відповідальності за скоєння 03.11.2024 року правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП з накладенням на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 тисячі 400 гривень. Дана довідка складена відповідно до вимог пунктів 4-5 розділу 7 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395.

Суд не приймає до уваги посилання ОСОБА_1 на ту обставину, що відсутні підстави для кваліфікації його дій за ч. 5 ст. 126 КУпАП, так як постанова від 03.11.24 про притягнення його до відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП оскаржена до суду в порядку КАС України. Так, в ході судового розгляду сам ОСОБА_1 пояснив , що він добровільно сплатив штраф в розмірі 3400 грн., на виконання постанови від 03.11.24, тобто визнав свою винуватість. З адміністративним позовом до Франківського районного суду м. Львова про оскарження постанови від 03.11.24 р. про притягнення до адмінвідповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП України, ОСОБА_1 звернувся лише 22 листопада 2024 року, що вбачається з копії штампу суду про прийняття кореспонденції. Та сам позов датований позивачем 22.11.24 . На даний час відсутня інформація про те, чи прийнятий даний позов до провадження Франківського райсуду м. Львова. Тобто позовна заява в порядку КАС України подана з порушенням строку, визначеного для оскарження адмінпостанови та у період, коли у провадженні Шевченківського райсуду м. Львова вже перебувала на розгляді дана справа, що свідчить не про оскарження постанови від 03.11.24 про притягнення ОСОБА_1 , який сплатив штраф, до відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП , а про штучне створення доказів з можливістю уникнення відповідальності за скоєння нового правопорушення. Про зловживання своїми правами в ході розгляду адміністративної справи, свідчить і первинно надана ОСОБА_1 в розпорядження суду копія позовної заяви до Франківського районного суду м. Львова з приводу оскарження постанови від 03.11.24 про притягнення його до відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП , яка ніби-то датована 13.11.24. Дана копія як вірна засвідчена самим позивачем та відсутні будь-які дані про те, що саме її текст подавався до Франківського райсуду м. Львова в порядку КАС України .

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, судом встановлено, що вина ОСОБА_1 у скоєному стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР № 175472 від 16.11.2024 року, довідкою від 20.11.2024 про притягнення ОСОБА_1 03.11.2024 року УПП у Львівській області до адміністративної відповідальності за скоєння 03.11.2024 року правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП, відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції та іншими матеріалами справи.

Оглянувши протокол про адміністративне правопорушення, враховуючи особу правопорушника, суд приходить до висновку, що його вина доведена, дії за ч. 5 ст. 126 КУпАП кваліфіковані вірно, а тому до нього слід застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу, з позбавленням права керування транспортним засобом, та без оплатного вилучення транспортного засобу.

Позбавлення права керуванням транспортними засобами є одним з найбільш суворих і ефективних стягнень, яке застосовується за вчинення найбільш небезпечних порушень у сфері дорожнього руху. Та суворість стягнення виражається не тільки в тривалих часових рамках, коли водій не може реалізувати своє бажання в керуванні автомобілем, але й в проблематиці поновлення цього права після спливу строку стягнення, оскільки мати можливість знову їздити за кермом отримують лише ті водії, які здадуть теоретичний та практичний іспити в ТСЦ МВС.

Суддя враховує, що адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами в окремих випадках є необхідним з метою запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, зокрема попередження спричинення такою особою шкоди здоров`ю чи навіть смерті іншим особам через порушення нею правил дорожнього руху в майбутньому, а також для дієвого впливу на сприйняття суспільством, у тому числі іншими водіями. В даному випадку правопорушник зазначав, що на даний час лише проходитькурс навчання з метою отримання прав на керуваннятранспортними засобами.

При цьому суд звертає увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випаду є значно вищою, а тому попереджувальна мета адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами у такому випадку набуває особливого значення.

Підхід щодо неможливості застосування адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами до особи, яка не отримувала посвідчення водія на право керування транспортними засобами, не відповідає засаді справедливості та принципу рівності всіх перед законом, а також нівелює попереджувальну мету адміністративного стягнення.

Вищевказані висновки суду узгоджуються з практикою, яка викладена у постановах апеляційних судів України, зокрема: у постанові Полтавського апеляційного суду від 11.01.2024 у справі №524/3059/23 (провадження №33/814/259/24); у постанові Волинського апеляційного суду від 18.12.2023 у справі №161/16203/23 (провадження №33/802/768/23); у постанові Чернігівського апеляційного суду від 24.01.2024 у справі №740/5821/23 (провадження №33/4823/112/24); у постанові Вінницького апеляційного суду від 17.01.2024 у справі №149/3453/23 (провадження №33/801/91/24); у постанові Вінницького апеляційного суду від 21.03.2024 у справі №137/128/24 (провадження №33/801/223/24); у постанові Київського апеляційного суду від 15.04.2024 у справі №939/241/24 (провадження №33/824/1902/24).

Керуючись ст. ст. 283, 284 КУпАП, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та оштрафувати його на 2400 (дві тисячі чотириста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 грн (сорок тисяч вісімсот гривень) в дохід держави, з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 5 (п`ять) років та без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя І. Є. Зима