Єдиний унікальний № 501/8/25
Провадження № 3/501/50/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року м. Чорноморськ

Іллічівський міський суд Одеської області, суддя Тюмін Ю.О.

Особа, стосовно якої розглядається справа:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Обставини, установлені під час розгляду справи:

10.12.2024 р. о 13:40 год. ОСОБА_1 перебуваючи у приміщенні навчального закладу ЧМФК ОНМУ під час словесної сварки з викладачем закладу ОСОБА_2 висловлював слова грубої нецензурної лайки чиплявся до нього, чим порушив громадський порядок та спокій громадян, за що відповідальність передбачена ст.. 173 КУпАП.

Нормативний акт, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення

Стаття 173. Дрібне хуліганство

Дрібне хуліганство, тобто нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян, -

тягне за собою накладення штрафу від трьох до семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до шістдесяти годин, або виправні роботи на строк від одного до двох місяців з відрахуванням двадцяти процентів заробітку, або адміністративний арешт на строк до п`ятнадцяти діб.»

Мотиви суду:

Притягуваний в судовому засіданні вину не визнав, пояснив що перебував в Чорноморському фаховому коледжі, в якому навчається його син, де підійшов до ОСОБА_2 та вимагав пояснень щодо протиправної поведінки відносно його сина щодо приниження честі і гідності останнього на занятті. ОСОБА_2 відмовлявся розмовляти в присутності сина, він обурився вимагав пояснень, однак не вживав нецензурну лайку. Пояснив, що ОСОБА_2 наблизився до нього і намагався вдарити лобом голови, однак він відштовхнув його. Вважає, що у потерпілого упереджене ставлення до його сина, під час конфлікту погрози не висловлював, нецензурну лайку не вживав.

Потерпілий в судовому засіданні пояснив, що о 13.10. год. закінчились заняття, син притягуваного не виконав домашнє завдання, про що він сказав і останній обурився. Пізніше, приблизно о 13:40 год. прийшов ОСОБА_1 та почав голосно висловлювати погрози із вживанням нецензурної лайки, хапав його за светр в присутності сина, який також вживав слова грубої нецензурної лайки. Під час конфлікту до аудиторій зайшов ОСОБА_3 , притягуваний продовжував вести себе неадекватно. Також в аудиторію зайшли заступник директора ОСОБА_4 та майстер ОСОБА_5 , після цього ОСОБА_1 залишив приміщення. Вони не були свідками конфлікту.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що працює в коледжі разом з ОСОБА_2 10.12.2024 року був присутній на робочому місці. Бачив в коридорі коледжу притягуваного, його сина та потерпілого. Коли почув слова нецензурної лайки повернувся до класу, де побачив обопільне штовхання, та почув, як ОСОБА_1 висловлюється на адресу ОСОБА_2 вживаючи грубу нецензурну лайку, зробив останньому зауваження, але той не реагував та не припинив свої дії. ОСОБА_3 доповів адміністрації закладу про подію.

Крім показань потерпілого та свідка, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення також повністю підтверджується іншими зібраними доказами, а саме: протоколом серії ВАД № 169170 від 30.12.2024 року, заявою від 19.12.2024 року.

Потерпілим долучено до матеріалів справи оптичний диск, на якому міститься аудіозапис, зроблений ним під час події за допомогою мобільного телефону, який він тримав в руці. Притягуваний стверджує, що не давав згоду на запис. Відсутні підстави вважати, що притягуваному було відомо, що потерпілий здійснює запис.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. (ч.3 с. 62 Конституції України)

В рішенні Конституційного суду України у справі за конституційним поданням СБУ щодо офіційного тлумачення положення частини 3 статті 62 Конституції України №12 - рп/2011 від 20 жовтня 2011 року (абз. 8 п. 3.1 мотивувальної частини) зазначено наступне: згідно з ч. 1, 2 статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України; не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Зазначеним рішенням Конституційного суду України встановлено, що положення першого речення частини третьої статті 62 Конституції України, відповідно до якого обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, слід розуміти так, що обвинувачення у вчиненні злочину не може ґрунтуватися на фактичних даних, одержаних в результаті оперативно-розшукової діяльності уповноваженою на те особою без дотримання конституційних положень або з порушенням порядку, встановленого законом, а також одержаних шляхом вчинення цілеспрямованих дій щодо їх збирання і фіксації із застосуванням заходів, передбачених Законом України "Про оперативно-розшукову діяльність", особою, не уповноваженою на здійснення такої діяльності.

Здійснення звукового запису голосу особи без її згоди порушує право на охорону інтересів особи. Голос фізичної особи належить до прояву особистого характеру, що охороняється, його звуковий запис можна здійснювати або використовувати тільки з відома фізичної особи.

Проте, потерпілим не надано суду доказів надання згоди притягуваного на здійснення запису розмови, як не надано і будь-яких інших доказів наявності у нього законних підстав втручання у приватне спілкування особи та здійснення звукозапису.

Враховуючи вищенаведене суд дійшов висновку, що наданий потерпілим оптичний диск із звукозаписом є недопустимим доказом, як такий, що отриманий з порушенням прав і свобод людини і громадянина, гарантованих Конституцією України.

Суд критично оцінює та не погоджується з версією притягуваного про перебування його в стані необхідної оборони та в стані крайньої необхідності.

Не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода (ст. 18 КУпАП).

Не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані необхідної оборони, тобто при захисті державного або громадського порядку, власності, прав і свобод громадян, установленого порядку управління від протиправного посягання шляхом заподіяння посягаючому шкоди, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. (ч. 1 ст. 19 КУпАП).

Досліджені докази не містять відомостей про те, що дії потерпілого створювали безпосередню загрозу для притягуваного, що було вчинене протиправне посягання, яке створювало небезпеку для здоров`я, що така небезпека не могла бути усунена іншими засобами, а навпаки спростовують версію ОСОБА_1 про необхідну оборону та крайню необхідність.

Що стосується доводів притягуваного про те, що протокол про адміністративне правопорушення у разі його складання в присутності свідків та потерпілих «повинен» бути підписаний цими особами, то таке твердження не ґрунтується на нормах законодавства.

По-перше, КУпАП не містить такої вимоги. По-друге, відповідно до ч. 2 ст. 256 КУпАП, при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. Тобто, наявність підпису свідків і потерпілих в протоколі про адміністративне правопорушення не є обов`язковим та їх відсутність не може трактуватися як порушення.

При накладенні адміністративного стягнення суд враховує характер вчиненого порушення, особу правопорушника, ступінь його вини та дійшов висновку, що для виправлення притягуваного буде достатнім накладення адміністративного стягнення у виді штрафу.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», особою, на яку накладено адміністративне стягнення, сплачується судовий збір.

Керуючись ст. ст. 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

постановив:

Накласти на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 119 грн.

У разі несплати штрафу через п`ятнадцять днів з дня вручення порушнику постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення, відповідно до статті 308 КУпАП, постанову про накладення штрафу надіслати для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби з метою стягнення подвійного розміру штрафу 238 грн. та витрат на облік зазначених правопорушень.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 грн.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова про накладення адміністративного стягнення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та підлягає зверненню до виконання протягом трьох місяців з моменту її винесення. В разі ж оскарження постанови перебіг строку давності звернення її до виконання зупиняється до розгляду скарги.

Суддя Ю.О. Тюмін