Справа №587/1115/24 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Гончаренко Л.М.
Номер провадження 33/816/96/25 Суддя-доповідач Філонова Ю. О.
Категорія 126 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2025 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Сумського районного суду Сумської області від 17 квітня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого: АДРЕСА_1 , військовослужбовця,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на п`ять років.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Сумського районного суду Сумської області від 17 квітня 2024 року ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 40 800 грн. 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 05 років, без оплатного вилучення транспортного засобу за те, що 02 квітня 2024 року близько 09 год. 48 хв. в Сумському районі с. Симонівка 283 км. керував транспортним засобом «Nissan Almera», номерний знак НОМЕР_1 , не маючи посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив вимоги п. 2.1 А ПДР України. Правопорушення вчинено повторно протягом року.

Не погодившись зі вказаним судовим рішенням, особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду зі скаргою, в якій просить скасувати постанову судді Сумського районного суду Сумської області від 17 квітня 2024 року та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт зазначає про те, що в складеному протоколі про адміністративне правопорушення не містяться дані, які б підтверджували вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Тобто, протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 746505 від 02 квітня 2024 року не містить підтвердження наявності в діях ОСОБА_1 обов`язкової ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, а саме вчинення його повторно протягом року.

Окрім цього, працівниками поліції не зазначено відомості про технічний засіб, яким фіксувалися події 02 квітня 2024 року, зважаючи на те, що суддя в постанові посилається на оптичний диск із відеозаписом вчиненого правопорушення, як на доказ вини апелянта.

Також, апелянт просить апеляційний суд врахувати обставини, що стали підставою сісти за кермо автомобіля 02 квітня 2024 року. Так, основною причиною керування апелянтом транспортним засобом не маючи посвідчення водія, стало надання медичної допомоги бабусі, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якій необхідно було потрапити до лікаря на медичний огляд в м. Суми після проведеної операції. Інших близьких родичів, які б могли привезти бабусю до м. Суми не було, як і інших варіантів доправити останню до лікаря.

ОСОБА_1 вважає, що патрульні безпідставно зупинили автомобіль під його керуванням, оскільки він не порушував правила дорожнього руху України.

Апелянт зауважує про те, що є діючим військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_2 , ветеран АТО та ООС з 2017 року, захищав територіальну цілісність та незалежність України в Донецькій і Луганській області з 2016 року по 2019 рік. З квітня 2023 року постійно перебуває в зоні бойових дій на Запорізькому напрямі, двічі був поранений, останній раз отримав тяжке поранення. Окрім цього має шість медалей: три з часів АТО (ветеран АТО, відзнака бригади за службу в ВЧ НОМЕР_3 , відзнака від Президента України), також три з моменту початку широкомасштабної війни (Захисник України, «За Оборону Рідної Держави», відзнака від ОТУ Суми).

Окрім цього, апелянт зазначає про те, що він не отримував посвідчення водія взагалі, а тому суд безпідставно наклав на нього стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

У судове засідання призначене на 09 год. 30 хв. 31 січня 2025 року, особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце апеляційного розгляду, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, направлений на електронну пошту, до апеляційного суду не з`явився. Клопотань про відкладення судового розгляду, від апелянта не надходило.

При вирішенні питання щодо можливості здійснення апеляційного розгляду за відсутності апелянта, апеляційний суд враховує наступне.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі Пономарьов проти України", та "Трух проти України").

У рішенні в справі "Каракуця проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що заявники повинні проявляти належну зацікавленість у розгляді їхньої справи.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Нешев проти Болгарії" від 28 жовтня 2004 року визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Практикою Європейського суду з прав людини, яка є преюдиційною, також встановлено, що якщо заявники у визначений законом термін не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи та своєчасно не звертались до суду за інформацією щодо стану розгляду їх справи, їх права на доступ до правосуддя не є порушеними.

Враховуючи вище зазначене та принцип судочинства, зазначений у практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, з метою її розгляду у розумні строки, апеляційний суд не вбачає підстав для відкладення апеляційного розгляду та вважає за можливе здійснити розгляд поданої особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 апеляційної скарги на постанову судді Сумського районного суду Сумської області від 17 квітня 2024 року, у відсутність апелянта, і в даному випадку права ОСОБА_1 на доступ до правосуддя, не є порушеним.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до наступних висновків.

У відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

На думку апеляційного суду, розглянувши вказану справу, суддя суду першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.126 КУпАП.

Так, диспозицією вказаної частини та статті закону встановлено адміністративну відповідальність за повторне, протягом року, вчинення порушень, таких як, керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Факт скоєння ОСОБА_1 вказаного правопорушення за обставин, викладених у постанові судді, підтверджується дослідженими судом першої інстанції доказами, зокрема:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 746505 від 02 квітня 2024 року;

- довідкою про надання інформації щодо вчинення адміністративного правопорушення повторно, яким підтверджено про відсутність у ОСОБА_3 посвідчення водія;

- постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1194043 від 05 січня 2024 року, якою відносно ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн., за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП;

- диском із відеозаписами нагрудної камери працівника поліції.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ч.1 ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З відеозапису наявного в матеріалах справи вбачається, що 02 квітня 2024 року о 09 год. 48 хв. в Сумському районі с. Симонівка 283 км., працівниками поліції було зупинено транспортний засіб «Nissan Almera» номерний знак НОМЕР_1 .

Під час спілкування працівників поліції з водієм ОСОБА_1 було встановлено, що в останнього відсутнє посвідчення водія відповідної категорії.

Крім того, з відеофіксації вбачається, що на запитання працівників поліції про притягнення останнього до ч. 2ст. 126 КУпАП, ОСОБА_1 повідомив про наявність відносно нього протоколу за вчинення вказаного правопорушення.

Відповідно, ОСОБА_1 самостійно вказує на те, що він вчиняв адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Оцінюючи зібрані у справі та досліджені в судовому засіданні докази у їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 доведена і його дії вірно кваліфіковано за ч. 5 ст. 126 КУпАП, як повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною другою цієї статті.

Твердження апелянта про те, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 746505 від 02 квітня 2024 року не містить посилання на доказ, що підтверджує про вчинення ним протягом року адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 126 КУпАП, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

За змістом статей 254, 255, 256 КУпАП України протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

Відповідно до статті 256 КпАП України у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений у відповідності до вимог норм КУпАП, у якому зазначено суть адміністративного правопорушення та нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Необхідність зазначення в протоколі постанову на підставі, якої ОСОБА_1 притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, не передбачено КУпАП, оскільки вказаний процесуальний документи долучається до матеріалів справи, як доказ на підтвердження вчинених протиправних дій.

Так, матеріали справи містять копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1194043 від 05 січня 2024 року, за фактом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Таким чином, матеріали справи містять належний доказ підтвердження наявності в діях ОСОБА_1 повторності вчинення правопорушення, передбаченого ст. 126 КУпАП.

Що стосується посилань апелянта на недопустимість та неналежність, як доказу, долученого відеозапису, оскільки у протоколі про адміністративне правопорушення відносно нього відсутні посилання на технічний засіб, то на думку апеляційного суду, вказані доводи є надуманими, з врахуванням наступного.

Так, відповідно до Порядку зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, регулюється Наказом Департаменту патрульної поліції від 24 листопада 2015 року №14/1 та п.4.1, 4.2 Розділу ІV Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, яку затверджено наказом Департаменту патрульної поліції НПУ від 03 лютого 2016 року №100.

Згідно п.3.5. вказаної Інструкції, після активації нагрудної камери (відео реєстратора) все спілкування повинно бути записано безперервно. Крім того, цією Інструкцією працівникам патрульної поліції заборонено, зокрема змінювати, редагувати, видаляти, копіювати, передавати третім особам або іншим чином поширювати відеозаписи, зроблені на нагрудну відеокамеру без дозволу начальника Департаменту патрульної поліції або начальника управління патрульної поліції у місті.

Відповідно п.5.2 Інструкції №100 відеозаписи з нагрудних камер працівників патрульної поліції надаються працівникам Департаменту патрульної поліції та управлінь патрульної поліції у містах з метою виконання ними функціональних обов`язків за погодженням з начальником Департаменту патрульної поліції або начальника управління патрульної поліції у місті.

Наявний в матеріалах справи відеозапис є непереривним, на ньому зафіксовані події, за яких саме відносно ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачений ч. 5 ст. 126 КУпАП, і останнім не надано доказів на підтвердження того, що вказаний запис було здійснено з порушенням вимог вищезазначеної Інструкції.

Більш того, відеозапис не є єдиними доказом у справі, ці записи узгоджується з іншими доказами, на які послався суддя суду першої інстанції, зокрема, складений уповноваженої особою протокол, який підписаний ОСОБА_1 , у відповідній графі та містяться пояснення останнього. Відомостей про те, що відеофіксація здійснювалась за допомогою недозволенного технічного засобу чи з порушенням вимог закону в матеріалах справи немає.

Суд звертає увагу, що підстави зупинки транспортного засобу не можуть впливати на вирішення питання про винність чи не винність особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП. Наявність підстав для зупинки транспортного засобу не підлягає доказуванню у ході провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.126 КУпАП, у зв`язку із тим, що ці обставини не входять до об`єктивної сторони даного адміністративного правопорушення, а тому дана обставина не може бути підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Також судом звертається увага, що з відеозапису, що міститься в матеріалах справи, вбачається, що ОСОБА_1 було зупинено через порушення п. 12.4 ПДР України, а саме порушення швидкісного режиму в населених пунктах, про що складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Разом з тим, апеляційний суд не вбачає й підстав вважати, що дане адміністративне правопорушення було вчинено ОСОБА_1 в умовах крайньої необхідності, на чому наполягає апелянт, з огляду на наступне.

Згідно із ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Відповідно до ст.17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Виходячи із аналізу положень ст.18 КУпАП, крайня необхідність - є обставиною, за наявності якої особа може заподіяти шкоду правоохоронюваним інтересам з метою відвернення небезпеки, яка загрожує особі, її правам чи правам інших громадян, а також суспільним інтересам чи інтересам держави, і не підлягає за це адміністративній відповідальності.

Крайня необхідність є правомірною за сукупності чітко визначених умов, таких як: наявність небезпеки переліченим у цій статті об`єктам, яка виникла внаслідок дії стихійних сил, механізмів, тварин, а у деяких випадках - дій інших людей; небезпека є наявною, тобто такою, що безпосередньо загрожує завданням шкоди зазначеним об`єктам або вже її завдає; небезпека є дійсною, тобто існує реально, а не в уяві особи; небезпека у даній обстановці не може бути відвернена чи усунута іншим шляхом, окрім заподіяння шкоди.

У разі заподіяння особою шкоди за відсутності стану крайньої необхідності, зокрема, в умовах, коли особа мала змогу уникнути небезпеки без заподіяння шкоди, вона підлягає адміністративній відповідальності за вчинене на загальних підставах.

Натомість, встановлені у справі обставини не свідчать про те, що ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності, оскільки в матеріалах справи відсутні конкретні відомості (дані) про те, що на момент зупинки транспортного засобу під керуванням останнього та складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення існувала загроза життю чи здоров`я комусь із осіб, зокрема його бабусі, і він з метою відвернення настання ймовірних негативних наслідків та запобігання тяжким наслідкам керував транспортним засобом, не маючи права керування таким транспортним засобом, повторно протягом року.

Позитивні відомості стосовно особи ОСОБА_1 , який є учасником АТО, постійно перебуває в зоні бойових дій на Запорізькому напрямі, має медалі, не можуть слугувати підставою для задоволення апеляційних вимог в частині скасування постанови суду.

Так, вчинені ОСОБА_1 дії характеризуються умисною формою вини, є неповагою правопорушника до безпеки руху та потенційною загрозою для інших транспортних засобів та пішоходів. Керування транспортним засобом особою, яка не має такого права, за своїм характером є грубим порушенням у розумінні положень ст. ч. 5 126 КУпАП, адже умисні протиправні дії правопорушника безпосередньо створюють загрозу для інших учасників дорожнього руху, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку зазначеного адміністративного правопорушення. Правопорушник незважаючи на загально прийняті норми поведінки та співжиття в суспільстві, вчинив грубе порушення правил дорожнього руху.

Апеляційний суд також бере до уваги, що ОСОБА_1 , як водій, керуючи джерелом підвищеної небезпеки без відповідного права, усвідомлював, що це заборонено законом та становить небезпеку для оточуючих, але проігнорував зазначені обставини.

Відсутність у ОСОБА_1 посвідчення водія не виключає можливість застосування до нього такого стягнення як позбавлення права керування транспортного засобу (правовий висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04 вересня 2023 року, справа № 702/301/20). При цьому нормами чинного КУпАП не тільки не передбачено будь-яких обмежень щодо накладення стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом у даній конкретній ситуації, а й навпаки санкція ч. 5 ст. 126 КУпАП прямо вимагає застосувати таке додаткове стягнення до осіб, які на момент вчинення правопорушення не мали права керування транспортним засобом або були позбавлені такого права, а правова природа адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом не зводиться виключно до вилучення посвідчення водія і не вичерпується такою дією, а застосовується на певний період, тривалість якого визначається судом на підставі санкції відповідної частини статті КУпАП, і полягає у забороні керування транспортним засобом.

Отже, виходячи із аналізу наведених вище положень закону та практики касаційного суду, суд накладає на особу, яка керувала транспортним засобом, за ч.5 ст.126 КУпАП стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення адміністративного правопорушення отримане в передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.

Ураховуючи викладене вище, суд першої інстанції правильно наклав на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, стягнення у виді штрафу в розмірі 40800 гривень (2400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян) із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років. При цьому, альтернативне стягнення у вигляді оплатного вилучення транспортного засобу місцевий суд не застосовував.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими та оцінюються судом, як такий спосіб захисту, що має на меті виключно безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2007 року у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, враховуючи вказані обставини, всупереч доводам апеляційної скарги, апеляційний суд вважає оскаржуване рішення законним, обґрунтованим та вмотивованим, підстав для його скасування під час апеляційного перегляду не встановлено, а тому, постанову судді суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Сумського районного суду Сумської області від 17 квітня 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 40 800 грн. 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 05 років - залишити без змін, а апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на цю постанову - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуФілонова Ю. О.