Справа № 445/1847/24 Головуючий у 1 інстанції: Сивак В.М.
Провадження № 33/811/154/25 Доповідач: Партика І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2025 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В, за участі захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - адвоката Шевчука Юрія Андрійовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу адвоката Шевчука Юрія Андрійовича на постанову Золочівського районного суду Львівської області від 11 листопада 2024 року, щодо ОСОБА_1 ,

встановив:

цією постановою, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , 16 липня 2024 року, о 17 год. 55 хв., у с. Куровичі, по вул. Львівська, 1, Львівського району, Львівської області, керував автомобілем «Ford Mondeo», д.н.з НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, тремтіння рук. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку, відмовився, порушив вимоги п. 2,5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою, адвокат Шевчук Ю.А., подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, поновити строк на апеляційне оскарження постанови Золочівського районного суду Львівської області від 11 листопада 2024 року, оскільки про результат розгляду справи він дізнався 14 листопада 2024 року та вважає, що подав первинну апеляційну скаргу в встановлений законом строк.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана постанова прийнята із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Наголошує, що працівниками поліції зупинено транспортний засію ОСОБА_1 безпідставно, окрім того порушено вимоги ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про національну поліцію», не перевірено у водія ознак алкогольного сп`яніння, які зазначені у протоколі та були повідомлені водію на відеозаписі, не роз`яснено порядку проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, не надано примірника акту огляду, не роз`яснено водію права та обов`язки, не ознайомлено його із змістом протоколу про адміністративне правопорушення

Наголошує, що відеозапис, долучений до матеріалів справи, є фрагментарним.

Зазначає, що у вказаний в протоколі час водій ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, окрім того до матеріалів справи не долучено ряд доказів серед яких розписка, яку писав водій про відсторонення від керування транспортним засобом.

ОСОБА_1 у судове засідання апеляційного суду, призначене на 7 лютого 2025 року не прибув, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, клопотання про відкладення розгляду справи не подавав, про причини неявки не повідомив, адвокат Шевчук Ю.А. просив проводити розгляд справи у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна особа має право на справедливий суд.

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до положень ст. 268 КУпАП, неявка особи, відносно якої складено протокол не перешкоджає розгляду справи.

Частиною 4 ст. 294 КУпАП передбачено, що апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.

З метою забезпечення розумних строків розгляду справи, з урахуванням належного повідомлення про судове засідання та думки адвоката Шевчука Ю.А., який просив проводити розгляд справи у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, апеляційний суд вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності ОСОБА_1 .

Стосовно строку на апеляційне оскарження, то з урахуванням того, що ОСОБА_1 участі в розгляді справи не приймав, про результат розгляду справи дізнався 14 листопада 2024 року, а виготовлення апеляційної скарги потребує часу, з метою забезпечення права особи на доступ до правосуддя, апеляційний суд вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду.

Заслухавши виступ захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності на підтримку доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Статтею 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.5 ПДР України встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного чи наркотичного) або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також відмова осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, при розгляді даної справи, дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і навів у постанові, а саме:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №279556 від 16 липня 2024 року (а.с. 4), відповідно до якого ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Форд Мондео», р.н. НОМЕР_1 , із явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, тремтіння пальців рук, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 2), з якого вбачається, що у водія було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, від огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора, на місці зупинки транспортного засобу, ОСОБА_1 відмовився;

- інформацією з направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакція (а.с. 3), згідно із яким у водія ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку із чим йому запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, від якого він відмовився;

- рапортом капітана поліції І. Марича (а.с. 7), з якого встановлено, що працівники поліції було зупинено автомобіль «Форд Мондео», р.н. НОМЕР_1 , під керування ОСОБА_1 , у зв`язку із порушеннями п. 31.3 а ПДР України, під час опитування у водія було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю із порожнини рота, виражене тремтіння пальців, почервоніння очей, порушення вимови, порушення координації рухів), у зв`язку із чим йому запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, а саме на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі від якого він відмовився;

- відеозаписами, долученим до матеріалів справи, який було досліджено судом, на якому зафіксовано як автомобіль «Форд Мондео», р.н. НОМЕР_1 заправляють газом на АЗС, після чого зафіксовано рух та зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , опитування водія під час якого у нього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, порушення координації рухів, у зв`язку із чим працівниками поліції запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі, від якого він відмовився, у зв`язку з чим йому повідомлено, що буде складено протокол про адміністративне правопорушення, ознайомлено із протоколом, повідомлено де саме буде відбуватися розгляд справи, відсторонено від керування транспортним засобом.

Твердження апелянта, що працівниками поліції зупинено транспортний засію ОСОБА_1 безпідставно, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки на час скоєння адміністративного правопорушення, в країні діяв воєнний стан, у цей час обмежуються громадянські права, а працівники поліції наділені повноваженнями зупиняти транспортні засоби та перевіряти документи водіїв.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

Як вбачається з рапорту капітана поліції І. Марича (а.с. 7), працівники поліції було зупинено автомобіль «Форд Мондео», р.н. НОМЕР_1 , під керування ОСОБА_1 , у зв`язку із порушеннями п. 31.3 а ПДР України, що підтверджується відеозаписом, долученим до матеріалів спавши.

Аргументи апелянта, що працівниками поліції не перевірено у водія ознак алкогольного сп`яніння, не роз`яснено порядку проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, не надано примірника акту огляду, не роз`яснено водію права та обов`язки, не ознайомлено його із змістом протоколу про адміністративне правопорушення, апеляційний суд розцінює критично, оскільки такі спростовуються відеозаписом, долученим до матеріалів справ, та протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №279556 від 16 липня 2024 року (а.с. 4), які описані вище за текстом.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апелянта про те, що відеозапис є недопустимим доказом, оскільки такі спростовуються вимогами ст. 251 КУпАП.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Згідно з пунктом 2 Розділу І «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі Інструкція № 1026), застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення

За таких обставин, суд вважає, що доводи апелянта є неспроможними та такими, що не впливають на кваліфікацію дій водія ОСОБА_1 , оскільки на відео в повному обсязі зафіксовано процес спілкування поліцейських при виконанні ними службових обов`язків із водієм, з фіксацією обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №279556 від 16 липня 2024 року (а.с. 4), а саме опитування водія, пропозицію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі та його відмову від проходження огляду.

Твердження апелянта, що у вказаний в протоколі час водій ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, окрім того до матеріалів справи не долучено ряд доказів серед яких розписка, яку писав водій про відсторонення від керування транспортним засобом, не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки мають формальний характер та не впливають на кваліфікацію дій водія ОСОБА_1 ..

Апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_1 зазначив, що зобов`язується не керувати транспортним засобом у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №279556 від 16 липня 2024 року (а.с. 4), а не на окремому аркуші (окремо виготовленій розписці), як про це зазначає, адвокат у апеляційні скарзі.

В апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до положення ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи судом встановлено та правильно кваліфіковано дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Накладаючи адміністративне стягнення на ОСОБА_1 , суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст. 30, 33 КУпАП, і призначив таке в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, з урахуванням даних про особу, й інших обставин справи, а також того, що вчинене ним правопорушення є одним із найнебезпечніших правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху і найгрубішим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами та становить велику суспільну небезпеку.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.

Отже, доводи апеляційної скарги адвоката Шевчука Ю.А. є необґрунтованими, у зв`язку з чим його апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як безпідставну, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

поновити адвокату Шевчуку Юрію Андрійовичу строк на апеляційне оскарження постанови Золочівського районного суду Львівської області від 11 листопада 2024 року.

Постанову Золочівського районного суду Львівської області від 11 листопада 2024 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката Шевчука Юрія Андрійовича - без задоволення.

Постанова є остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя Партика І.В.