Справа №295/346/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2025 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Луньова Д.Ю., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з ВАП УПП в Житомирській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

- за ч. 5 ст. 126, ч. 5 ст. 126, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

01.01.2025 року о 23 год. 43 хв. в м. Житомирі по пров. 1-му Сінному, 6, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки Volkswagen, н.з. НОМЕР_2 , не маючи права керування таким транспортним засобом, а саме не отримував посвідчення водія відповідної категорії. Правопорушення вчинено повторно протягом року. Тому його дії кваліфіковано поліцейським за ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Крім того, 01.01.2025 року о 23 год. 43 хв. в м. Житомирі по пров. 1-му Сінному, 6, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки Volkswagen, н.з. НОМЕР_2 , будучи позбавленим права керування таким транспортним засобом. Правопорушення вчинено повторно протягом року. Дії кваліфіковано за ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Також, 01.01.2025 року о 23 год. 43 хв. в м. Житомирі по пров. 1-му Сінному, 6, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки Volkswagen, н.з. НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці та відмовився від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

09.01.2025 року постановою Богунського районного суду м. Житомира вище вказані справи були об`єднані на підставі ст. 36 КУпАП.

В судові засідання 23.01.2025, 03.03.2025, 18.02.2025 р. ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце проведення судових засідань повідомлявся шляхом надіслання судових викликів, які повернуто на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Також, ОСОБА_1 про призначені судові засідання щодо нього завчасно повідомлявся смс-повідомленнями на номер телефону, зазначений в його письмових поясненнях, долучених до матеріалів справи. Будь-яких клопотань від ОСОБА_1 на адресу суду не надходило. Крім того, суд бере до уваги той факт, що ОСОБА_1 неодноразово притягався до адміністративної відповідальності і процедура притягнення до відповідальності йому відома. Таким чином, суд вважає виконаним обов`язок щодо завчасного повідомлення правопорушника про час та місце розгляду справи щодо нього, а поведінку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності вважає направленою на уникнення адміністративної відповідальності.

У справі "Гарячий проти України" (заява № 43925/18) ЄСПЛ вказав, що, стаття 6 не заходить так далеко, щоб зобов`язувати національні органи влади забезпечити бездоганне функціонування поштової системи. Органи влади можуть бути притягнуті до відповідальності лише за ненадіслання відповідних документів заявнику. Той факт, що заявник, не отримав кореспонденцію, надіслану йому апеляційним судом, сам по собі недостатній для того, щоб стати аргументованою підставою для заяви про те, що були порушені його права, передбачені пунктом 1 статті 6 Конвенції.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що розгляд справ про інкриміновані ОСОБА_1 адміністративні правопорушення не передбачає обов`язкової участі правопорушника, суд вирішив розглянути справу без його участі.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, речовими доказами тощо.

Під час дослідження матеріалів справи встановлено:

З протоколу про адміністративне порушення серії ЕПР1 № 210755 від 02.01.2025 року, що 01.01.2025 року о 23 год. 43 хв м. Житомирі по пров. 1-му Сінному, 6, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки Volkswagen, н.з. НОМЕР_2 , не маючи права керування транспортними засобами, при цьому вчинив дане правопорушення повторно протягом року.

З протоколом про адміністративне порушення серії ЕПР1 № 210741 від 02.01.2025 року підтверджується, що 01.01.2025 року о 23 год. 43 хв в м. Житомирі по пров. 1-му Сінному, 6, що водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки Volkswagen, н.з. НОМЕР_2 , будучи позбавленим права керування таким транспортним засобом, при цьому вчинив дане правопорушення повторно протягом року.

Згідно протоколу про адміністративне порушення серії ААД № 695796 від 02.01.2025 року, що 01.01.2025 року о 23 год. 43 хв. в м. Житомирі по пров. 1-му Сінному, 6, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки Volkswagen, н.з. НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився.

З письмових пояснень ОСОБА_1 слідує, що він підтверджує керування транспортним засобом марки Volkswagen,н.з. НОМЕР_2 .

З довідки ВАП УПП в Житомирській області від 20.09.2024 вбачається, що згідно наявної електронної бази даних НАІС/ІПНП інформація про отримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення водія відповідної категорії - відсутня.

В акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують уваг увагу та швидкість реакції від 02.01.2025 зазначені виявлені у ОСОБА_1 ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці та зафіксовано відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Крім того, відмова від проходження освідування в медичному закладі зафіксована на відеозаписі з нагрудних камер поліцейських .

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 18.11.2024 року підтверджується, що ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні 17.09.2024 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.126 КУпАП та призначено йому на підставі ст. 36 КУпАП остаточне адміністративне стягнення у виді штрафу розміром 2400 (дві тисячі чотириста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 (сорок тисяч вісімсот) грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на п`ять років.

Відповідно до п. 2.1.а) Правил дорожнього руху України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частина 2 ст. 126 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Частина 4 ст. 126 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Частина 5 ст. 126 КУпАП, передбачає адміністративну відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою четвертою статті 126 КУпАП.

Частиною 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Разом з тим, суд не погоджується з подвійною кваліфікацією дій ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 КУпАП, виходячи з наступного.

Як вбачається з протоколів серії ЕПР1 № 210755 від 02.01.2025 та серії ЕПР1 № 210741 від 02.01.2025 01.01.2025 року ОСОБА_1 о 23 год. 43 хв м. Житомирі по пров. 1-му Сінному, 6, керував транспортним засобом марки Volkswagen, н.з. НОМЕР_2 . Тобто одні й ті самі протиправні дії ОСОБА_1 посадовою особою кваліфіковані, як два окремих склади ч. 5 ст. 126 КУпАП. Тоді як, згідно з відомостями, які містяться в матеріалах справи, ОСОБА_1 неодноразово вже притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КК України (повторне протягом року керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортним засобом).

В даному випадку має місце конкуренція кваліфікованих складів правопорушення. Конкуренція кваліфікованих складів являє собою конкуренцію частин (пунктів), що містять кваліфіковані та особливо кваліфіковані ознаки. У даному випадку застосуванню підлягає та частина, що містить найбільш тяжку ознаку з наявних. Таким чином, якщо вчинені особою дії, передбачені різними частинами статті, за правилом конкуренції кваліфікованих складів застосовується частина, що передбачає найбільш сувору міру відповідальності (у випадку кваліфікованого та особливо кваліфікованого складів).

Таким чином, дії особи після притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП і вчинення дій, передбачених диспозицією ч. 4 ст. 126 КУпАП, цією ж особою протягом року після притягнення до відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП (повторність ч. 4 ст. 126 КУпАП) повинні бути кваліфіковані за повторністю саме ч. 4 ст. 126 КК України і додаткової кваліфікації за повторністю ч. 2 ст. 126 КУпАП не потребують, оскільки це, крім вищезазначеного, суперечить статті 4 Протоколу № 7 до Конвенціі про захист прав особи та основоположних свобод.

Так, ЄСПЛ у справі Sergey Zolotukhin v. Russia наголошує, що «стаття 4 Протоколу № 7 не обмежується правом не бути покараним двічі, а поширюється на право не бути притягнутим до кримінальної відповідальності та не бути підданим суду двічі.... Стаття 4 Протоколу № 7 застосовується навіть у тому випадку, коли щодо особи було порушено переслідування, навіть якщо в подальшому результаті воно не призвело до засудження. Суд повторює, що стаття 4 Протоколу № 7 містить три самостійні гарантії і передбачає, що ніхто не може (I)піддаватися суду (II)переслідуватися або (III)бути покараний за одне й те саме правопорушення» (п.110 рішення). Лише пряме визнання національними органами влади факту порушення принципу non bis in idem і припинення провадження саме у зв`язку з цим дає підстави ЄСПЛ визнати відповідну особу такою, що втратила статус «жертви». Зокрема, у справі Sergey Zolotukhin v. Russia національний суд виправдав особу у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, пославшись у тому числі на факт притягнення її до адміністративної відповідальності за ті ж діяння. Проте оскільки національні суди прямо не визнали факту порушення принципу non bis in idem, а розглянули кримінальну справу по суті, ЄСПЛ дійшов висновку, що особа не втратила статусу жертви та констатував порушення ст. 4 Протоколу №7 (див. пункти 22, 111, 116-119 рішення)

Враховуючи, що стягнення на ОСОБА_1 судом накладається із врахуванням положень ч. 2 ст. 36 КУпАП , суд вважає необхідним виключити із інкримінованих йому правопорушень кваліфікацію його дій за ч. 5 ст. 126 КУпАП (повторне протягом року вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП) та визнати його винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126 КУпАП (повторне протягом року вчинення правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП) та ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Обставин, які пом`якшували б відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, відповідно до ст. 34 КУпАП, як і обставин, які б обтяжували відповідальність за адміністративне правопорушення, відповідно до ст. 35 КУпАП, судом не встановлено.

Накладаючи адміністративне стягнення, суд враховує характер вчинених правопорушення, ступінь вини правопорушника, особу винного, його зухвалу систематично протиправну поведінку, відсутність обставин, які б пом`якшували та обставин, які б обтяжували відповідальність, та, грунтуючись на тому, що метою застосування адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами, вважає доцільним відповідно до положень ч. 2 ст. 36 КУпАП застосувати до правопорушника основне адміністративне стягнення в межах санкції , встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, а саме в межах санкції ч. 5 ст. 126 КУпАП у виді максимальної межі розміру штрафу, передбаченого санкцією цієї частини.

Що ж стосується призначення додаткових стягнень, то суд дійшов наступних висновків.

Так, відповідно до ч.2 ст. 25 КУпАП за одне адміністративне правопорушення може бути накладено основне або основне і додаткове стягнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 КУпАП позбавлення наданого даному громадянинові права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом.

Суддя, аналізуючи практику ВС в кримінальних провадженнях, як, наприклад, постанова ОП КС ВС у справі № 702/301/20, зауважує на тому, що висновки ВС в цій справі стосуються позбавлення права займатись певною діяльністю, як одного з вида покарань, передбачених КК України і його призначення/непризначення судом як додаткового покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України. Разом з тим, відповідно абзац четвертий ч. 1 ст.55 КК України визначає підвид покарання позбавлення права займатися певною діяльністю - позбавлення права керувати транспортним засобом, на відміну від визначення стягнення передбаченого ч. 2 ст. 30 КУпАП, яка передбачає позбавлення наданого даному громадянинові права керування транспортними засобами, яке застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом. Тому вважаю, що стягнення, передбачене ст. 30 КУпАП є більш конкретизованим і індивідуалізованим.

Позбавлення спеціального права є одним з видів адміністративних стягнень. У сфері безпеки дорожнього руху позбавлення спеціального права стосується права керування транспортним засобом. Таке право виникає на підставі індивідуального акту органу публічного адміністрування, яким це право надається. Коли ж особа використовує надане право всупереч норм чинного законодавства, то за відповідним рішенням суду позбавляється цього права на певний строк. У разі позбавлення спеціального права, по закінчення його термінів передбачається перевірка знань на отримання цього права.

У разі застосування цього стягнення йдеться про позбавлення спеціальних прав, що відрізняються від прав, які особа має від народження (конституційних прав) та прав, які виникають у результаті придбання дієздатності, вони є персоніфікованими, тобто видаються в дозвільному порядку, для його отримання особа повинна відповідати певним, встановленим нормативно-правовими актами вимогам (досягнення певного віку, знання правил дорожнього руху), скласти кваліфікаційний іспит та отримати відповідне свідоцтво. Тобто особа, яка вчинила адміністративне правопорушення може бути позбавлена тільки тих прав, які їй були надані індивідуальним адміністративним актом.

Про це ж свідчать і положення статті 317-1 КУпАП, відповідно до яких виконання постанови про позбавлення права керування транспортним засобом здійснюється шляхом вилучення посвідчення водія на строк позбавлення права керування транспортними засобами та внесення до єдиної інформаційної системи МВС України інформації про позбавлення права керування транспортним засобом на строк, визначений постановою, та про вилучення посвідчення водія.

Згідно Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також адміністративні правопорушення на транспорті» позбавлення права керувати транспортними засобами можна

застосовувати як додаткове покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України незалежно від того, що особу

вже було позбавлено такого права в адміністративному порядку.

Однак призначення цього покарання особі, яка взагалі не мала права

керувати транспортними засобами, є неможливим (п.21). Суди, при застосуванні цього стягнення за вчинення адміністративного правопорушення не вправі застосовувати його й тоді, коли особа вже позбавлена такого права в порядку КУпАП.(п.28)

Згідно довідки (а.с.6) в електронній базі даних НАІС/ІПНП відсутня інформація щодо отримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення водія. Крім того, згідно довідки (а.с.7) ОСОБА_1 постановою Богунського районного суду м. Житомира у справі 295/14429/24 вже позбавлено права керування строком на 5 (п`ять) років.

На підставі викладеного, не вбачаю підстав застосування до ОСОБА_1 додаткового стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом.

Крім того, оскільки посадовою особою, яка направила матеріали справи про адміністративні правопорушення, суду не надано відомостей щодо прав власності на транспортний засіб, не вважаю можливим застосувати до ОСОБА_1 додаткове стягнення у виді оплатного вилучення транспортного засобу.

Керуючись ст.ст.40-1, 283, 284 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень, 00 коп.

Штраф стягнути на рахунок: Отримувач ГУК у Жит. обл/Житомирська обл/21081300, Код отримувача (ЄДРПОУ) - 37976485, Банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0006001, Код класифікації доходів бюджету 21081300 «Адміністративні штрафи у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху».

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави, в особі ДСА України, судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/ м. Київ/ 22030106; Код за ; Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); Рахунок отримувача: UA0026001; Код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Роз`яснити особі, щодо якої застосоване адміністративне стягнення, що відповідно до ч.1ст.307 КУпАП, штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Відповідно до ст. 308 КУпАП, у разі несплати правопорушником штрафу у строк, встановлений ч. 1 ст. 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя Д.Ю.Луньова

Постанова підлягає зверненню до виконання протягом трьох місяців з дня її винесення.