П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/276/25

Провадження № 3/348/171/25

11 лютого 2025 року м. Надвірна

Суддя Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області Максименко О.Ю., розглянувши матеріали, які надійшли з Департаменту військової контррозвідки СБ України, стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця Вінницької області, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 солдата, такелажника такелажного відділення такелажної роти, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовий квиток серії НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ,

за ч. 1 ст. 212-5 КУпАП,

У с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем, солдатом, такелажником такелажного відділення такелажної роти військової частини НОМЕР_1 , не маючи допуску до державної таємниці, здійснив незаконне копіювання інформації, яка зберігається в інформаційних (автоматизованих) системах, у паперовій чи електронній формі, внаслідок чого відбувся її витік. Зокрема, ОСОБА_1 всупереч своїм функціональним обов`язкам, вимогам Типової інструкції про порядок ведення обліку, зберігання, використання і знищення документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 №736 порушив порядок обробки та зберігання службової інформації у сфері оборони, що призвело до її розголошення. Зокрема, ОСОБА_1 у режимному приміщенні військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) використовував службову електронно-обчислювальну машину (ноутбук НР, серійний номер РЕР0СС850696451), на жорсткому магнітному носії даних якої встановлено розміщення файлів з документальними матеріалами: «Номенклатура військових засобів ураження». Зазначені відомості, у відповідності до пункту 19.2 наказу Генерального штабу Збройних Сил України від 30.01.2023 №12 «Про затвердження Переліку відомостей Збройних сил України, що становлять службову інформацію», віднесені до службової інформації (військового характеру) у сфері оборони. Однак, на вищевказаній ПЕОМ не створена комплексна система захисту інформації та не підтверджена відповідність створеної системи вимогам нормативних документів з питань технічного захисту інформації в порядку, встановленому законодавством, що є порушенням п.п. 14, 42 Типової інструкції. Крім того, всупереч вимогам ст. 8 Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах», п.20 «Положення про технічний захист інформації в Україні», затвердженого Указом Президента України від 27.09.1999 р. №1229/99 та окремих положень «Правил забезпечення захисту інформації в інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних системах», ОСОБА_1 обробляв та зберігав службову інформацію (військового характеру) на вищевказаному ПЕОМ, який в разі підключення до глобальної мережі Інтернет, відомості, які у ньому містяться, можуть бути доступні або переслані стороннім особам, які не мають відповідного доступу, що призвело до розголошення такої інформації. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив встановлений порядок обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять службову інформацію, що призвело до її розголошення перед сторонніми особами.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про день та час розгляду справи належно повідомлений, надав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, з протоколом згоден.

Згідно ч. 2 ст. 268 КУпАП при розгляді справи про адміністративні правопорушення, передбаченої ст. 212-5 КУпАП, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою.

Отже, враховуючи заяву ОСОБА_1 , суд вважає можливим розглянути справу у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

В діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Викладене підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення № 17/6/3-491 від 06.02.2025, актом огляду ПЕОМ від 06.02.2025, роздруківками з ноутбука НР, та іншими матеріалами справи.

Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948р. та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950р., ратифікованою Україною 17.97.1997 р. передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п. 21 свого рішення у справі «Надточий проти України від 15 травня 2008 року» ЄСПЛ зазначив, що українське правительство визнало кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006, з наступними змінами, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В судовому засіданні сумнівів щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212-5 КУпАП, у суду не виникає, всі докази суд вважає належними та допустимими, у зв`язку із чим вважає доведеним скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Приймаючи до уваги те, що ОСОБА_1 раніше не притягувався до адміністративної відповідальності, із врахуванням характеру скоєного та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, суд вважає необхідним застосувати до ОСОБА_1 стягнення у вигляді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 212-5 КУпАП.

На підставі ст. 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 605 гривень 60 коп. на користь держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 40-1, 212-5, 268, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В :

Визнати винним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212-5 КУпАП.

Притягнути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 212-5 КУпАП та призначити йому стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює сумі 340 (триста сорок) гривень 00 копійок на користь держави (отримувач: УК у Надвiрн. р-ні/Надвірн.р./21081100, Код отримувача (ЄДРПОУ) 37951998, Банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.), Номер рахунку (стандарт IBAN) UA0009307, Код класифікації доходів бюджету 21081100, протокол про адміністративне правопорушення № 17/6/3-491 від 06.02.2025).

Роз`яснити ОСОБА_1 , що згідно ст. 307 КУпАП штраф ним має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження або опротестування такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги або протесту без задоволення.

У разі несплати штрафу в установлений законом строк постанова про адміністративне стягнення згідно зі ст. 308 КУпАП буде надіслана для примусового виконання до відділу Державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцем знаходження його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Строк пред`явлення постанови до виконання - три місяці.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у сумі 605 гривень 60 копійок (отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, Код отримувача (ЄДРПОУ) 37993783, Банк отримувача (ГУДКСУ) Казначейство України (ЕАП), Номер рахунку UA0026001, Код класифікації доходів бюджету 22030106. Найменування коду класифікації доходів бюджету Судовий збір (стягувачем є Державна судова адміністрація України).

Постанова може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом десяти днів з моменту її проголошення.

Суддя Надвірнянського районного суду

Івано-Франківської області О. Ю. Максименко