КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 757/4045/24-п
провадження № 33/824/604/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд

в складі судді Кирилюк Г. М.,

при секретарі Черняк Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Гулько Жанни Вікторівни на постанову Печерського районного суду міста Києва від 14 жовтня 2024 року в складі судді Шапутько С. В., в справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

встановив:

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 14 жовтня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та піддано його адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 гривень.

03.12.2024 захисник ОСОБА_1 - адвокат Гулько Ж. В. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Печерського районного суду міста Києва від 14 жовтня 2024 року та ухвалити нову, якою справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Одночасно подала клопотання про поновлення строку на апеляційну оскарження, яке обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 не приймав участь в судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, копію оскаржуваної постанови отримав його захисник 29.11.2024.

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не був присутнім в судовому засіданні під час ухвалення оскаржуваної постанови суду. Копію оскаржуваної постанови було отримано його захисником в листопаді 2024 року.

З метою забезпечення права особи на апеляційне оскарження судового рішення в її справі, суд апеляційної інстанції вважає за можливе клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги пояснення самого ОСОБА_1 , рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2024 року у справі №760/4758/24, а також відсутність доказів винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

19.01.2024 року приблизно о 21 год. 25 хв. за адресою: м. Київ, Набережне шосе, 12 під час керування транспортним засобом Mazda 6, ОСОБА_1 зупинили співробітники поліції, проте причину зупинки не повідомили. За результатами його спілкування з поліцейськими та вимагання пояснень підстав зупинки виник конфлікт з працівниками поліції. В подальшому поліцейський безпідставно зазначив, що у ОСОБА_1 є ознаки сп`яніння та пропонував пройти огляд у медичному закладі та складено протокол за ст. 130 КУпАП. Для легалізації незаконної зупинки водія ОСОБА_1 поліцейські безпідставно склали постанову серії ЕНА №1274775 від 19.01.2024, нібито він керуючи ТЗ не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті, без належним на те підстав.

09.10.2024 Солом`янський районний суд м. Києва у справі №760/4758/24 позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнив. Постанову серії ЕНА № 1274775 від 19.01.2024 по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень, винесену інспектором Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Педашевським А. Ю. скасував, адміністративну справу закрив.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що матеріали адміністративної справи не містять доказів, що ОСОБА_1 допустив порушення ПДР за ч. 2 ст.122 КУпАП, а накладення на нього штрафу в розмірі 150 грн, винесеного інспектором, було безпідставним. Тобто, ОСОБА_1 не вчиняв жодних порушень ПДР, за якій його слід було зупинити, у зв`язку із чим всі наступні вимоги працівників поліції він не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Відеозапис, що міститься на оптичному диску, доданий до протоколу, інформацію щодо причин зупинки транспортного засобу також не містить.

За таких підстав вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Гулько Ж. В. апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно з п. 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з положеннями ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» (із змінами та доповненнями) водій, серед іншого, зобов`язаний: виконувати розпорядження поліцейського, а водії військових транспортних засобів - посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами; не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.

Відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, з системного аналізу вказаних норм права вбачається, що проходження в установленому порядку медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за наявності до того підстав, є обов`язком водія, а не його правом.

За відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Протокол про адміністративне правопорушення і відомості, які відображені в ньому є лише одним із доказів, на підставі яких суд, в ході розгляду справи, встановлює наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення. При цьому, джерела доказів, перелік яких вказаний в ст. 251 КУпАП, дає можливість суду оцінити кожен з доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №720511 від 19 січня 2024 року, ОСОБА_1 19.01.2024 о 21 год. 15 хв., в м. Києві по вул. Набережне шосе, 12, в напрямку метро "Поштова площа", водій ОСОБА_1 керував автомобілем Mazda 6, днз НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, порушення координації рухів, нечітка вимова. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку за допомогою приладу Драгер на місці зупинки та у лікаря-нарколога в медичному закладі водій відмовився на місці зупинки, що зафіксовано на нагрудну камеру 472100, 470887. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення містить письмове пояснення ОСОБА_1 про те, що: "Зупинили, повідомили, що я знаходжусь в стані алкогольного сп`яніння, на що я повідомив, що ні. В даний час я перебував під ліками".

В судовому засіданні ОСОБА_1 не заперечував ту обставину, що він був водієм вищевказаного транспортного засобу, під час руху побачив, що за ним їде патрульний автомобіль, який включив проблискові маячки. Йому було показано, щоб він зупинився. Після зупинки до нього підійшов працівник поліції, причину зупинки не пояснив. Оскільки його зупинка була безпідставною, а працівники поліції поводились зухвало, він відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння. Зазначив, що протокол складався тривалий час, до нього з боку працівників поліції було упереджене ставлення.

З долученого до матеріалів справи відеозапису з бодікамер працівників поліції вбачається, що ОСОБА_1 було повідомлено про причину зупинки - змінював напрямок руху без покажчиків повороту. Після спілкування з водієм поліцейський повідомив, що запах з порожнини рота водія викликає у нього підозру, що останній перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Від пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки або в медичному закладі водій відмовився.

Встановлені судом обставини також спростовують доводи апеляційної скарги про те, що зупинка водія ОСОБА_1 була безпідставною, без повідомлення про причини зупинки.

Постанова Солом`янського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2024 року у справі №760/4758/24 не містить висновків щодо безпідставності причин зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .

Як вбачається зі змісту вказаної постанови, підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 слугувало те, що інспектором поліції при винесенні постанови не було наведено доказів, на яких ґрунтується висновок про скоєння позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Недоведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, не є обставиною, що свідчить про те, що всі складені відносно вказаного водія процесуальні документи є неналежними та недопустимими доказами його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Доводи ОСОБА_1 про упереджене ставлення до нього з боку працівників поліції є необґрунтованими та спростовуються даними відеозапису.

Вказаний відеозапис містить фактичні дані про місце знаходження транспортного засобу, про обставини, за яких відбулась зупинка цього транспортного засобу, а також про відмову ОСОБА_1 , як водія цього транспортного засобу, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, який є належним та допустимим доказом по справі.

Відповідно до наданого відеозапису, зафіксована на ньому інформація є достатньою та підтверджує обставини, що мають значення для справи.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є доведеною, останній не спростував обставин, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду першої інстанції і могли б слугувати підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях вказаної особи складу адміністративного правопорушення апеляційна скарга не містить та при розгляді скарги апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП суд

постановив:

Поновити захиснику ОСОБА_1 - адвокату Гулько Жанні Вікторівні строк на апеляційне оскарження постанови судді Печерського районного суду міста Києва від 14 жовтня 2024 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Гулько Жанни Вікторівни залишити без задоволення, а постанову Печерського районного суду міста Києва від 14 жовтня 2024 року - без змін.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Г. М. Кирилюк