ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 598/2421/24Головуючий у 1-й інстанції Щербата Г.Р.
Провадження № 33/817/87/25 Доповідач - Ваврів І.З.
Категорія - ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2025 р. м. Тернопіль

Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

з участю захисника особи, що притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , адвоката Черніцького І.Р. розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, що притягнута до адміністративної відповідальності, адвоката Черніцького І.Р. на постанову Збаразького районного суду Тернопільської області від 02 січня 2025 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Збаразького районного суду Тернопільської області від 02 січня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисячі) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605 грн. 60 копійок.

Як визнав суд, 25 серпня 2024 року о 16 год. 50 хвилин водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки Пежо Експерт державний номерний знак НОМЕР_1 по вулиці Медова,8, с.Бодаки, Кременецького району, був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечного інтервалу, допустив зіткнення із припаркованим автомобілем марки «Форд Фокус» державний номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_2 , що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу, у встановленому законом порядку, за допомогою Газоаналізатора Алкотест 6820, результат тесту 2,64 проміле, чим порушив п.п.2.3б, п.2.9а, 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвокат Черніцький І.Р. вважає оскаржувану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки вона винесена за відсутності належних та допустимих доказів та ухвалена з порушенням чинного законодавства.

Вважає, що працівники поліції порушили вимоги КУпАП в частині кваліфікації дій ОСОБА_1 , а сам протокол про адміністративне правопорушення є неналежним та недопустимим доказом по справі.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що у діях ОСОБА_1 відсутнє порушення вимог п.2.9 а ПДР України, через незгоду з результатом огляду та відмову від проходження огляду в медичному закладі.

Звертає увагу, що про незгоду з результатом огляду проведеного на місці зупинки свідчать відео з бодікамер працівників поліції, акт огляду на стан сп`яніння з використанням технічних засобів та роздруківки з Драгер, в яких відсутні підписи ОСОБА_1 .

Таким чином, на переконання захисника, інкриміноване ОСОБА_1 правопорушення вимог п.2.9 а ПДР та відповідна кваліфікація його дій за ч.1 ст.130 КУпАП за ознакою керування автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, не підтверджена наявними у справі доказами, оскільки останній відмовився від проходження огляду в медичному закладі, тобто порушив п.2.5 ПДР.

Зазначає, що в матеріалах справи відсутній акт медичного огляду складений у закладі охорони здоров`я та медичний висновок, даний за результатами такого огляду, що ставить під сумнів інкриміноване ОСОБА_1 порушення вимог п.2.9 а ПДР.

Просить скасувати постанову Збаразького районного суду Тернопільської області від 02 січня 2025 року, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а провадження у справі за ст.124 КУпАП - закрити, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 цього Кодексу.

Одночасно, апелянт ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки останній день подання апеляційної скарги припадав на вихідний день і тому апеляційна скарга подана ним на наступний після нього робочий день.

Заслухавши захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвокат Черніцького І.Р., який повністю підтримав подану ним апеляційну скаргу та, з наведених у ній мотивів, просить скасувати постанову Збаразького районного суду Тернопільської області від 02 січня 2025 р. та закрити провадження у справі; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.

За загальним правилом, визначеним ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк, за заявою особи щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Як вбачається з матеріалів провадження, постанова по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , яку оскаржує апелянт, прийнята 02 січня 2025 року.

Таким чином, останній день подавання апеляційної скарги припадав на 12 січня 2025 року, який є вихідним днем.

Апеляційна скарга подана захисником особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвокатом Черніцьким І.Р. 13 січня 2025 року, що стверджується відміткою на поштовому відправленні.

За загальним правилом, яке регламентовано приписами ст.120 КАС України, ст.115 КПК України, ст.245 ЦПК України і, на переконання суду, може бути застосовано у даному провадженні по аналогії права, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку

є перший після нього робочий день.

Таким чином, судом встановлено, що апеляційна скарга на постанову Збаразького районного суду Тернопільської області від 02 січня 2025 року подана 13 січня 2025 року, що припадає на перший робочий день після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо такий випадає на вихідний або святковий день.

За таких обставин, вважаю, що строк на апеляційне оскарження апелянтом не пропущено і підстави для вирішення питання про його поновлення відсутні

Судове рішення в частині визнання винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП апелянт не оспорює, а тому апеляційний суд не наводить у постанові доводів на підтвердження таких висновків.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з доводами апелянта про закінчення на момент розгляду справи судом першої інстанції строків притягнення до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, передбачених ст.38 цього Кодексу.

Так, відповідно до ч.2 ст.38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - шостій цієї статті.

Як слідує з матеріалів провадження, адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, ОСОБА_1 вчинив 25 серпня 2024 року. Тому, на час постановлення рішення Збаразьким районним судом 02 січня 2025 року строк притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності закінчився, у зв`язку з чим місцевий суд повинен був постановити рішення у цій частині про закриття провадження у справі в цій частині на підставі п.7 ст.247 КУпАП.

Оцінюючи доводи адвоката Черніцького І.Р. щодо правильності постанови суду в частині адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд зазначає наступне.

Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення.

Винуватість та кваліфікація дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України доведена належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.

Так, відповідно до вимог п. 2.9 а ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення 25 серпня 2024 о 16 год. 50 хв. водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки Пежо Експерт державний номерний знак НОМЕР_1 по вулиці Медова,8, с.Бодаки, Кременецького району, був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечного інтервалу, допустив зіткнення із припаркованим автомобілем марки «Форд Фокус» державний номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_2 , що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу, у встановленому законом порядку, за допомогою Газоаналізатора Алкотест 6820, результат тесту 2,64 проміле.

В протоколі про адміністративне правопорушення, який був предметом розгляду суду, зазначено про роз`яснення ОСОБА_1 його прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.

Зі змістом протоколу ОСОБА_1 був ознайомлений, від підпису відмовився.

Цей документ був предметом розгляду у суді першої інстанції та отримав належну правову оцінку з якою суд апеляційної інстанції погоджується.

Вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Як слідує з матеріалів справи, одним з таких доказів, яким обґрунтовано винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є відеозапис з нагрудної камери працівника патрульної поліції.

Зокрема, даним відеозаписом працівника поліції зафіксовано, що 25 серпня 2024 року водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки Пежо Експерт державний номерний знак НОМЕР_1 по вулиці Медова с.Бодаки, Кременецького району, допустив зіткнення із припаркованим автомобілем марки «Форд Фокус», державний номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_2 , що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів. Працівник поліції, який прибув на місце ДТП виявив у водія ознаки алкогольного сп`яніння, зокрема запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, нестійка хода, обстановка що не відповідає дійсності, в зв`язку з чим запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Водій ОСОБА_1 , відповідно до встановленого законодавством порядку, на місці зупинки транспортного засобу, пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу газоаналізатора «Алкотест Drager 6820», результат тесту якого №482 від 25 серпня 2024 року становить 2.64 проміле. Із вказаним результатом тесту, ОСОБА_1 погодився, відповівши «згідний», що вбачається із відеозапису о 17 год. 18 хвилин. Далі поліцейський роз`яснив ОСОБА_1 його право пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, на що він також погодився, однак прибувши в заклад охорони здоров`я відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Дана обставина також стверджується рапортом поліцейського відділення поліції № 1 (м. Ланівці) Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області поліцейського СоболевськогоВ.П.

Суд враховує, що рапорт поліцейських за своїм правовим змістом є документом, яким поліцейські інформують керівництво про законність та обґрунтованість дій під час встановлення обставин вчинення особою адміністративного правопорушення. Разом з тим, вказаний документ містить дані про обставини, що підлягають доказуванню по справі про адміністративне правопорушення. Він підлягає аналізу та оцінці у сукупності з всіма наявними доказами.

Доводи апеляційної скарги, що із результатами проведеного огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 не погоджувався, є непереконливі, оскільки спростовуються наявними матеріалами справи.

Тому, оцінюючи доводи апелянта, що із результатами проведеного огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 згідний не був, суд враховує, що водій, після проведення огляду на стан сп`яніння, з результатом огляду погодився і це давало підставу працівниками поліції зафіксувати виявлене правопорушення, склавши відповідний протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, а саме за порушення вимог п. 2.9 а ПДР України.

Доводи апеляційної скарги адвоката, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 , нібито, був незгоден з результатами огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та в подальшому відмовився від огляду в медичному закладі, а тому працівники поліції мали скласти протокол про адміністративне правопорушення за порушення п. 2.5 ПДР України, а не за п. 2.9 а ПДР України, не відповідають дійсності та спростовуються відеозаписом з місця події, відповідно до якого, ОСОБА_1 погодився з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів.

При цьому, його намір проїхати у заклад охорони здоров`я, не пов`язаний з тим, що він не був згідний з результатом огляду проведеного на місці зупинки транспортного засобу. Вказане підтверджується тим, що в медичному закладі ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння без будь-яких аргументований мотивів.

Характер поведінка ОСОБА_1 , зокрема і в закладі охорони здоров`я, в якій наявні елементи нечіткої мови, нестійкої ходи, а також відсутність пояснень з приводу того, чому він виявив бажання проїхати в медичний заклад і чому відмовився там від огляду, не залишають сумніву в тому, що останній перебував у стані алкогольного сп`яніння, що фактично підтверджується результатами огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Алкотест 6820, з яким він погодився.

Апеляцій суд зазначає, що висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за порушення ним п. 2.9 а Правил дорожнього руху є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами, а зміст постанови відповідає вимогам статтей 283, 284 КУпАП, а тому доводи апелянта про неправильно викладену фабулу правопорушення є необґрунтованими.

Щодо доводів апеляційної скарги, що протокол про адміністративне праворушення є неналежним та недопустимим доказом по справі апеляційний суд констатує наступне.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів та обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається.

Відповідно до ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Виходячи з наведеного, доводи апеляційної скарги про те, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом в розумінні ст.251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, суд апеляційної інстанції оцінює критично, оскільки вирішуючи справу суд першої інстанції взяв до уваги не тільки протокол про адміністративне правопорушення, а й інші докази, наявні у матеріалах справи, які об`єктивно підтверджують обставини, зазначені у протоколі.

З огляду на наведені вище докази, які належним чином досліджені судом першої інстанції, вважаю, що дії працівників поліції при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння водія ОСОБА_1 , узгоджуються з приписами ст.266 КУпАП та відповідають вимогам Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015р.'' №1452/735.

Тому, доводи апеляційної скарги про незаконність постанови суду у зв`язку з відсутнісю належних та допустимих доказів та порушенням норм чинного законодавства, апеляційний суд визнає такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд також звертає увагу, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, виходячи з аналізу доказів досліджених судом першої інстанції та перевірених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок місцевого суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація його дій за ч.1 ст.130 КУпАП є правильним.

Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи, апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого ним правопорушення, особи правопорушника, ступеню його вини та інших обставин справи.

З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Збаразького районного суду Тернопільської області від 02 січня 2025 року відносно ОСОБА_1 , в частині притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачаю.

Таким чином, апеляційну скаргу захисника Черніцького І.Р. слід задовольнити частково, а саме скасувати постанову суду першої інстанції в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП та закрити провадження у справі в цій частині на підставі п.7 ст.247 КУпАП, а в решті постанову місцевого суду залишити без змін.

Керуючись ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, адвоката Черніцького І.Р. - задовольнити частково.

Постанову Збаразького районного суду Тернопільської області від 02 січня 2025 року, в частині притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП, скасувати та прийняти нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і провадження у справі за ст.124 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.7 ст.247 КУпАП, у зв`язку із закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

В решті постанову Збаразького районного суду Тернопільської області від 02 січня 2025 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя