Справа № 308/4883/24
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.02.2025 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 квітня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 квітня 2024 року, справи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 №308/4883/24 (провадження №3/308/2916/24) та №308/4889/24 (провадження №3/308/2921/24) за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП об`єднано і вирішено розглядати в одному провадженні, присвоївши спільній справі номер 308/4883/24 (провадження №3/308/2916/24).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. (триста сорок гривень).

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).

Відповідно до постанови, та протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №542096 - 13.02.2024 в АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_1 здійснив відеодзвінок через телефон старшого сина та почав словесно ображати свою дружину гр. ОСОБА_2 , чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру, чим порушив терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №314719 від 10.02.2024, та вчинив правопорушення, передбачене частиною 1 статті 173-2 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №542095 - 23.02.2024 близько 12 год. 00 хв. за адресою м. Ужгород, вул. Богатирська гр. ОСОБА_1 переслідував на автомобілі свою дружину ОСОБА_2 та виражався нецензурними словами та погрожував фізичною розправою, а також вдарив ногою по автомобілі, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини, чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 1 статті 173-2 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову судута закрити провадження за відсутності в діях події і складу адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права . У апеляційній скарзі вказує на те, що висновки суду, викладені у постанові, не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначає, що обставини, які зазначені в протоколах, є надуманими та інсценовані його колишньою дружиною через неприязні відносини з своїм чоловіком, так як на сьогоднішній день подружжя проживає окремо та перебуває в процесі розірвання шлюбу та поділу майна, тому ОСОБА_1 повністю заперечує факт будь якого ображання дружини. Звертає увагу, що він дійсно вітав через телефон старшого сина, свого молодшого сина з днем народження, однак він не спілкувався із своєю дружиною взагалі. Вважає, що до протоколу не додано жодних інших об`єктивних та безсторонніх доказів, які б дозволяли суду на підставі ст. 252 КУпАП зробити висновок стосовно вчинення ОСОБА_1 правопорушення, яке йому інкримінується. Зазначає, що в протоколі та постанові суду не вказано, в яких власне його діях проявилося насильство в сім`ї по відношенню до колишньої дружини, у той час як наявність лише факту конфліктної ситуації між колишнім подружжям не може свідчити про психологічне насильство в сім`ї в розумінні вимог ст.173-2 КУпАП та закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також не зазначено наслідків дій по відношенню до дружини, відповідно до диспозиції ст.173-2 КУпАП, а саме: не зазначено чи могла бути, чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілої, або будь-які конкретні правові докази, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 саме насильства у сім`ї, як це передбачено ч.1 ст.173-2 КУпАП.

До початку судового засідання від захисника-адвоката Ламбрух О.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 та від представника потерпілої ОСОБА_2 адвоката Дурдинця В.В. надійшли заяви про відкладення розгляду справи.

Апеляційним судом зазначені заяви захисників до уваги не приймаються, оскільки за клопотанням захисників розгляд справи вже неодноразово відкладався, а також враховуючи тривалий час перебування справи в провадженні суду апеляційної інстанції, з метою дотримання процесуальних строків розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку про можливість перегляду постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , у відповідності до вимог ст. 294 КУпАП, за відсутності учасників судового провадження.

У цьому контексті, суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» (справа №3236/03 від 03.04.2008), у якому зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження. Отже, будь-яких підстав, що унеможливлюють проведення судового розгляду за відсутності учасників судового розгляду, апеляційний суд не вбачає.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Вимоги ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП передбачають, що суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Так, диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Апеляційний суд зауважує, що норма статті 173-2 КУпАП є бланкетною, а тому для того, щоб повністю розкрити суть адміністративного правопорушення у протоколі повинно бути зазначено, які конкретно дії вчинила особа, який спосіб насильства прослідковується у діях порушника, якщо дій кілька, то зазначена кожна дія і вид насильства, наслідки цих дій по відношенню до особи, щодо якої вони були спричинені.

Відповідно до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 року №2229-VIII домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Крім того, згідно з Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Судом першої інстанції ці вимоги закону, при винесенні постанови, враховано та дотримано в повному обсязі.

Так, всупереч доводам апеляційної скарги, вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому правопорушень підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №542096, з якого встановлено обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч. 1 ст.173-2 КУпАП, яке мало місце 13.02.2024; протоколом про адміністративне правопорушення ВАД №542095, з якого встановлено обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, яке мало місце 23.02.2024; копією заяви ОСОБА_2 від 19.02.2024, адресованої начальнику Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області, в якій потерпіла повідомила про обставини вчинення ОСОБА_1 психологічного насильства стосовно неї, яке мало місце 13.02.2024 та просила вжити заходів щодо притягнення кривдника до адміністративної відповідальності та винести терміновий заборонний припис стосовного нього із забороною в будь-який спосіб контактувати з нею; копією тимчасового заборонного припису стосовного кривдника серії АА №314719 від 10.02.2024, яким заборонено ОСОБА_1 в будь-який спосіб контактувати з потерпілою особою ОСОБА_2 строком на 10 днів, у зв`язку з вчиненням відносно останньої домашнього насильства; письмовим поясненням ОСОБА_2 від 19.02.2024, які вона надала в Ужгородському РУП ГУНП в Закарпатській області, в якому повідомила, що 13.02.2024 її чоловік ОСОБА_1 13.02.2024 здійснив відеодзвінок через телефон старшого сина, ІНФОРМАЦІЯ_2 , та під приводом привітати з днем народження молодшого сина ІНФОРМАЦІЯ_3 , висловлювався гучно нецензурною лайкою про неї, принижував і на зауваження не реагував. Потім подзвонив на телефон молодшого сина і продовжував свої приниження; копією рапорту працівника поліції, з якого встановлено, що 23.02.2024 о 12:14 год. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що о 12:14 за адресою: м. Ужгород, вул. Кобилянської заявниця ОСОБА_2 очікує поліцію біля ресторану квадрум з чоловіком ОСОБА_1 , оскільки в ході сварки та переслідування заявниці чоловік через те, що вона не вийшла з автомобіля, пошкодив його; копією заяви ОСОБА_2 від 23.02.2024, адресованої начальнику Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області, в якій потерпіла повідомила про обставини вчинення ОСОБА_1 психологічного насильства стосовно неї, яке мало місце 23.02.2024 о 12:14; письмовим поясненням ОСОБА_2 від 23.02.2024, які вона надала в Ужгородському РУП ГУНП в Закарпатській області, в якому повідомила, що 23.02.2024 близько 12 год. її чоловік ОСОБА_1 переслідував її на автомобілі Рено білого кольору. Після зупинки автомобіля ОСОБА_1 почав відкривати двері її автомобіля, які були заблоковані, кричав, ображав нецензурними словами, погрожував фізичною розправою та вдарив ногою по бамперу, чим пошкодив його; листом Закарпатського обласного центру соціально-психологічної допомоги Закарпатської обласної військової адміністрації від 13.02.2024 з якого встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зарахована на денний стаціонар Центру для отримання послуги консультування з 09.02.2024 у зв`язку із систематичним домашнім насильством чоловіка ОСОБА_1 та іншими матеріалами справи.

При цьому, за положеннями ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Протоколи про адміністративне правопорушення відповідають вимогам ст. 256 КУпАП, під час їх оформлення ОСОБА_1 був ознайомлений зі змістом протоколів та йому було роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, ст. 63 Конституції України, про що він підтвердив своїми підписами.

В своїй сукупності наведені докази підтверджують факт здійснення ОСОБА_1 домашнього насильства, тобто умисне вчинення дій фізичного та психологічного характеру, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої, що тягне за собою відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Сумніви щодо достовірності зазначених вище доказів у суду відсутні.

Отже, апеляційний суд вважає, що викладені у постанові висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є обґрунтованими.

Разом з цим, доводи апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, є безпідставними, і такими, що спростовуються дослідженими судом першої інстанції доказами, яким надано належну та об`єктивну оцінку, що також перевірено в суді апеляційної інстанції.

При цьому, в диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП зазначено, що склад адміністративного правопорушення має місце у діях особи, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода потерпілій особі. Тобто, якщо особа, яка притягається до відповідальності вчинила дії, передбачені ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а шкода не настала, але могла бути заподіяна, то в діях цієї особи є склад адміністративного правопорушення, що об`єктивно спростовує доводи апелянта.

Позиція правопорушника ОСОБА_1 , яку він висловив в апеляційній скарзі щодо невідповідності оскаржуваної постанови вимогам законності та обґрунтованості, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту з метою ухилення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Отже, обставини, які зазначені в апеляційній скарзі, та на переконання апелянта, слугують підставами для закриття провадження у справі, є необгрутованими і недостатніми, тому апеляційний суд їх не бере до уваги.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Таким чином, при розгляді справи судом першої інстанції докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене ОСОБА_1 правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду, апеляційним переглядом не встановлено.

Накладаючи адміністративне стягнення, суд дотримався вимог ст. ст. 30, 33 КУпАП і призначив його в межах санкції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 квітня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага