Провадження № 33/801/155/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іванченко Я. М.
Доповідач: Оніщук В. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Оніщук В. В., з участю секретаря судового засідання Кашпрук М. Г., розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Шлапака Володимира Сергійовича на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 24 грудня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП, ст. 124 КУпАП, ст. 122-4 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 24 грудня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126 КУпАП, ст. 124 КУпАП та ст. 122-4 КУпАП, і з урахуванням ч. 2 ст. 36 КУпАП застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк шість років, з оплатним вилученням транспортного засобу «Рено Меган», д.н.з. НОМЕР_1 , 2013 року випуску, чорного кольору.

Стягнуто із ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 605,60 грн.

У постанові суду зазначено, що 08 грудня 2024 року о 21:13 год. у м. Вінниці, на вул. Брацлавська, 10, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Рено Меган», д.н.з. НОМЕР_1 , перед зміною напрямку руху, не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкоди іншим учасникам руху, не дотримався безпечного бокового інтервалу та здійснив наїзд на припаркований транспортний засіб «Автоспецпром», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п.п. 10.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Крім того, 08 грудня 2024 року о 21:13 год. у м. Вінниці, на вул. Брацлавська, 10, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Рено Меган» д.н.з. НОМЕР_1 здійснив зіткнення з припаркованим транспортним засобом «Автоспецпром», д.н.з. НОМЕР_2 , після чого залишив місце ДТП до якого був причетний, чим порушив вимоги п. 2.10а Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ст. 122-4 КУпАП.

Також, 08 грудня 2024 року о 21:13 год. у м. Вінниці, на вул. Брацлавська, 10, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Рено Меган», д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим повторно протягом року вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП, вчинивши правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КупАП.

При ухваленні оскаржуваної постанови суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 доведена належними та допустимими доказами.

Не погодившись із вказаною постановою суду, захисник Слотюка Д. О. 22 січня 2025 року подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність постанови суду першої інстанції, просить її скасувати, провадження у справі закрити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ОСОБА_1 не є суб`єктом інкримінованих йому правопорушень, адже, будучи позбавленим права керування транспортними засобами постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 09 жовтня 2024 року у справі №127/32693/24, не є водієм у розуміння Правил дорожнього руху України, що виключає притягнення його до відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП, ст. 124 КУпАП та ст. 122-4 КУпАП.

Однак суд першої інстанції не надав належної оцінки таким обставинам.

Також до апеляційної скарги додано клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги, обґрунтоване тим, що вперше апеляційна скарга була подана вчасно, однак була повернута постановою Вінницького апеляційного суду від 16 січня 2025 року, що не позбавляє скаржника права на повторне звернення з апеляційною скаргою.

У судове засідання ОСОБА_1 та його захисник не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причин неявки не повідомили, а тому згідно вимог ст. ст. 268, 294 КУпАП їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Оскаржувана постанова винесена 24 грудня 2024 року.

Вперше апеляційна скарга подана 03 січня 2025 року, тобто у межах десятиденного строку на апеляційне оскарження постанови місцевого суду (а. с. 48-52).

Постановою Вінницького апеляційного суду від 16 січня 2025 року апеляційна скарга була повернута (а. с. 55).

Вдруге апеляційна скарга подана 22 січня 2025 року (а. с. 58-65).

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що з метою недопущення позбавлення ОСОБА_1 права на доступ до правосуддя та на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, строк на подання апеляційної скарги можливо поновити.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті оскарження постанови суду першої інстанції, апеляційний суд виходить із такого.

Статтею 1 КУпАП визначено, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Положеннями частини сьомої статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За ст. 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.

У результаті дослідження матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено такі обставини.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 11 грудня 2024 року ЕПР1 № 193782, 08 грудня 2024 року о 21:13 год. у м. Вінниці, вул. Брацлавська, 10, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Рено Меган» д.н.з. НОМЕР_1 , перед зміною напрямку руху, не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкоди іншим учасникам руху, не дотримався безпечного бокового інтервалу та здійснив наїзд на припаркований транспортний засіб «Автоспецпром», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п.п. 10.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП (а. с. 16).

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 11 грудня 2024 року ЕПР1 № 193770, 08 грудня 2024 року о 21:13 год. у м. Вінниці, вул. Брацлавська, 10, ОСОБА_1 будучи учасником дорожньо-транспортної пригоди, самовільно залишив місце ДТП, чим порушив вимоги п. 2.10а Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ст. 122-4 КУпАП (а. с. 30).

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 11 грудня 2024 року ЕПР1 № 193793, 08 грудня 2024 року о 21:13 год. у м. Вінниці, на вул. Брацлавська, 10, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Рено Меган», д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив п. 2.1.а Правил дорожнього руху України, вчинивши правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП (а. с. 2).

Згідно із довідкою старшого інспектора ВАП, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 07 лютого 2024 року керував автомобілем «Рено Меган», д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування, чим порушив ч. 2 ст. 126 КУпАП, посвідчення водія не отримував. Постановою ЕН №1397313 від 07 лютого 2024 року накладено адміністративне стягнення. 08 грудня 2024 року повторно протягом року керував даним транспортним засобом, не маючи права керування, чим порушив ч. 5 ст. 126 КУпАП (а. с. 1).

На а. с. 18 схема ДТП.

Відповідно до пояснень ОСОБА_2 , який керував автомобілем «Автоспецпром», д.н.з. НОМЕР_2 , після опрацювання виклику він припаркувався по вул. Брацлавській біля магазину «Домашній маркет» (Брацлавська, 10). Під час оформлення документації приблизно о 21 год. 15 хв. почули хлопок. Повз пролетів автомобіль на великій швидкості. Побачили обломки, які розкидало по дорозі: обломки дзеркала автомобіля, який скоїв ДТП і обломки заднього лівого ліхтаря автомобіля швидкої допомоги (а. с. 21).

Як видно із пояснень ОСОБА_1 від 11 грудня 2024 року, 08.12.2024 року близько 21 год. 10 хв. він керував належним йому транспортним засобом «Рено», рухався по вул. Брацлавській в напрямку Коцюбинського в крайній лівій смузі. Перед ним перелаштувався автомобіль, внаслідок чого ОСОБА_1 не зреагував, не розрахував габарити та своїм правим дзеркалом допустив зіткнення дотично. Оскільки злякався, поїхав далі, алкогольні напої не вживав, вину визнає, щиро кається (а. с. 20).

Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 не заперечується, і матеріалами справи підтверджується факт вчинення ним дорожньо-транспортної пригоди, залишення місця дорожньо-транспортної пригоди, відсутність у нього на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди права керування транспортними засобами, а відтак апеляційним судом постанова місцевого суду у цій частині не переглядається.

У апеляційній скарзі захисник зазначає, що оскільки ОСОБА_1 був позбавлений права керування транспортними засобами, то він не є водієм у розумінні Правил дорожнього руху та не може бути суб`єктом інкримінованих йому правопорушень.

Пунктом 2 Загальних положень постанови Кабінету Міністрів України № 340 від 08 травня 1993 року «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» регламентовано, що особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.

Особа має лише одне посвідчення водія, що підтверджує її право на керування транспортними засобами діючих категорій, зазначених у ньому.

Відповідно до положень ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ст. 16 ЗУ «Про дорожній рух»).

Відповідно до положень п. п. 1.1, 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, ці Правила відповідно до ЗУ «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Учасником дорожнього руху є особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин, велосипедист, а також особа, яка рухається в кріслі колісному; водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Згідно пункту 2.1 «а» Правил дорожнього руху України (Далі ПДР України) водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Пунктом 1.9 ПДР України, передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Положеннями ст. 124 КУпАП передбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Статтею 122-4 КУпАП передбачено відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Диспозиція ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, а саме:

-керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом (ч. 2 ст. 126 КУпАП);

-керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами (ч. 3 ст. 126 КУпАП);

-керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами (ч. 4 ст. 126 КУпАП).

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги адвоката Шлапака В. С. є його особистим та непослідовним тлумаченням норм закону.

Із матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 повторно притягується до відповідальності за порушення п. 2.1.а Правил дорожнього руху України, що є грубим порушенням встановленого порядку керування транспортними засобами.

У рішенні ЄСПЛ від 25 березня 2021 року по справі «Сміляніч проти Хорватії», Суд наголошує, що автомобілі можуть стати небезпечними через безвідповідальне чи необережне використання і можуть спричинити суспільну шкоду, тому держава повинна прагнути запобіганню ДТП, забезпечуючи за допомогою адекватних мір стримування та превентивних заходів дотримання відповідних правил, спрямованих на зниження ризиків небезпеки необережної, безвідповідальної поведінки під час дорожнього руху (п.76).

Оцінивши матеріали справи та наведені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, своєчасному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, апеляційний суд приходить до висновку, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126 КУпАП, ст. 124 КУпАП та ст. 122-4 КУпАП, доведено повністю та поза розумним сумнівом, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про притягнення його до адміністративної відповідальності. Твердження скаржника про відсутність в діях особи складу інкримінованих йому адміністративних правопорушень є безпідставними.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкцій ч. 5 ст. 126 КУпАП, ст. 124 КУпАП та ст. 122-4 КУпАП, з урахуванням ст. 36 КУпАП, та відповідає положенням ст. ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення.

Строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП, не пропущені.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 245, 280, 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_1 строк на подання апеляційної скарги на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 24 грудня 2024 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Шлапака Володимира Сергійовича залишити без задоволення.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 24 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду В. В. Оніщук