ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 676/7738/24

Провадження № 33/820/173/25

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду Барчук В.М., з участю секретаря судового засідання Яхієвої М.А., адвоката Калабані В.П. розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м.Хмельницькому, апеляційну скаргу адвоката Калабані Віталія Петровича на постанову Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 08 січня 2025 року, -

в с т а н о в и в :

Постановою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 08 січня 2025 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі ч.1 ст.8 ЗУ «Про судовій збір».

За постановою суду, 07.11.2024 о 00.56 год. в м. Кам`янець-Подільський по вул. Князів Коріатовичів,1 водій ОСОБА_1 керував автомобілем Mitsudishi Galant д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Стан алкогольного сп`яніння водія зафіксовано на місці зупинки за допомогою приладу Драгер Алкотест 7510, тест 593, результат 0,42 ‰. Водій з результатом тесту погодився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

В поданій апеляційній скарзі адвокат Калабаня В.П. в інтересах ОСОБА_1 просить постанову Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 08.01.2025 скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не дав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам і обставинам, внаслідок чого ухвалив рішення, яке не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Вказує, що ОСОБА_1 діяв в умовах крайньої необхідності, оскільки сів за кермо транспортного засобу для того, щоб завести свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 до Кам`янець-Подільської міської лікарні із травмою ноги.

Крім того, показання газоаналізатора Алкотест 7510 не є вірним, оскільки зазначена у висновку інформація не відповідає дійсності, зокрема, температура повітря станом на 07.11.2024 становила «+19,0» градусів за Цельсієм. Вказане викликає обґрунтований сумнів у вірності показань даного приладу, у зв`язку із цим не є допустимим доказом.

Особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду, у судове засідання не з`явився.

За таких обставин неявка особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду, відповідно до вимог ч.6 ст.294 КУпАП.

У судовому засіданні адвокат Калабаня В.П. підтримав доводи апеляційної скарги, просив задовольнити її у повному обсязі, провадження закрити у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з наведених в апеляційній скарзі підстав. В ході апеляційного розгляду адвокат Калабаня В.П. наполягав, що ОСОБА_1 діяв в умовах крайньої необхідності, просив закрити провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Заслухавши пояснення адвоката Калабані В.П., перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283 і 284 КУпАП. В ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Судом першої інстанції було дотримано вказаних вимог закону, зміст постанови щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП відповідає вимогам, передбаченим ст.ст.283-284 КУпАП, справу розглянуто відповідно до вимог ст.280 КУпАП.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 07.11.2024 серії ЕПР1 №167884 07 листопада 2024 року о 00.56 год. в м. Кам`янець-Подільський по вул. Князів Коріатовичів,1 водій ОСОБА_1 керував автомобілем Mitsudishi Galant д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Стан алкогольного сп`яніння водія зафіксовано на місці зупинки за допомогою приладу Драгер Алкотест 7510, тест 593, результат 0,42 ‰. Водій з результатом тесту погодився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху, вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 130 КУпАП. Посвідчення водія вилучено.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується наступними доказами: протоколом про адміністративне правопорушення від 07.11.2024 серії ЕПР1 №167884,у якому викладені обставини вчиненого ОСОБА_1 правопорушення та пояснення останнього про визнання вини; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів з відміткою про позитивний результат проведеного огляду 0,42 ‰; корінцем з результатом тесту приладом Драгер Алкотест 7510 0,42 ‰; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції з відміткою, що від проходження огляду у медичному закладі ОСОБА_1 відмовляється, оскільки згідний з результатом приладу Драгер; рапортом поліцейського про виявлення правопорушення; відеозаписами.

Аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 в порушенні ним вимог п. 2.9 а ПДР України, тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У доводах апеляційної скарги адвокат Калабаня В.П. посилається на те, в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, так як він діяв в стані крайньої необхідності, зважаючи на те, що останній змушений був сісти за кермо для рятування життя та здоров`я сина, який підвернув ногу, у зв`язку з чим звернувся до медичного закладу.

Зазначені доводи апеляційний суд вважає непереконливими та недоведеними, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Згідно ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої, повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Підставою крайньої необхідності є небезпека інтересам, які охороняються адміністративним законодавством. Ця небезпека може бути викликана: 1) протиправними діями людини: 2) діями тварин; 3) природними явищами; 4) джерелом підвищеної небезпеки (технічними та транспортними засобами) тощо.

Крім того, крайню необхідність можна визнати правомірною лише при наступних обставинах (ознаках): небезпека не може бути усунена іншим шляхом, окрім як заподіяння шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.

Таким чином, вчинення протиправного діяння в стані крайньої необхідності представляє собою дії правопорушника спрямовані на усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, встановленому порядку управління, але за умов, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунена іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена.

Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21 грудня 2018 року у справі №686/5225/17.

Як вбачається з матеріалів справи, в судовому засіданні першої інстанції було встановлено, що син ОСОБА_1 повідомив про травмування ноги о 18.12 год., повідомив, що наступного дня приїде додому, а о 22.28 год. запитав, чи зможе матір приїхати наступного дня, бо йому важко йти.

При цьому, с. Ружа розташоване у Чемеровецькій селищній громаді Кам`янець-Подільського району Хмельницької області за 36 км від м. Кам`янець-Подільський.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що у сім`ї ОСОБА_1 був час добратися до м. Кам`янець-Подільський до початку комендантської години, до вживання ОСОБА_1 алкогольних напоїв, зокрема скористатися послугами таксі, залучити іншого (тверезого) водія тощо.

Доказів, того що така небезпека для життя і здоров`я сина не могла бути усунена іншим шляхом, також не надано.

Зазначені доводи були предметом перевірки в суді першої інстанції і суд вірно визначився, що доказів наявності, обставин передбачених ст.17 КУпАП, що виключають адміністративну відповідальність не встановлено, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Таким чином, зважаючи на конкретні обставини справи, адміністративне правопорушення, яке вчинив ОСОБА_1 є умисною, суспільно небезпечною дією, а тому, зазначені у апеляційній скарзі обставини не можуть вважатись такими, що є підставою для закриття справи, у зв`язку з вчиненням дій особою в стані крайньої необхідності.

Доводи апеляційної скарги про те, що показання газоаналізатора Алкотест 7510 не є вірним, оскільки зазначена у висновку інформація не відповідає дійсності, зокрема, температура повітря станом на 07.11.2024 становила «+19,0» градусів за Цельсієм, суд не бере до уваги, оскільки вказані доводи не спростовують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так ОСОБА_1 особисто підписав квитанцію використання Alcotest №7510, у якій зазначено температуру та станом на 00 год. 59 хв. 07.11.2024 у ОСОБА_1 встановлено концентрацію алкоголю у розмірі 0,42 ‰. Крім того, в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння, будь-яких зауважень ОСОБА_1 не зазначив, а навпаки поставив підпис про те, що з результатами огляду згоден (а.с. 6).

З урахуванням викладеного, в апеляційній скарзі не наведено належних і достатніх підстав для спростування висновків суду першої інстанції, не було здобуто таких доказів і при проведенні апеляційного розгляду.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України, визначив вид стягнення і його розмір у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, відповідно до вимог статті 33 КУпАП

Постанова суду є законною і підстав для її скасування не має.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Постанову Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 08 січня 2025 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката Калабані В.П. - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького

апеляційного суду Володимир БАРЧУК