Справа № 308/2070/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2025 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Шепетко І.О., за участі особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши матеріали справи, які надійшли з відділу поліції №1 Ужгородського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області про притягнення до адміністративної відповідальності,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, особу встановлено на підставі посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 14.06.2022, орган видачі ТСЦ 2141, місце проживання: АДРЕСА_1 , головний бухгалтер Ужгородської міської ради, реєстраційний номер облікової картки платника податків - невідомий, -

за ч.1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

в с т а н о в и в:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №247246 від 31.01.2025, об 11 год. 57 хв. 04.01.2025 за адресою АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно свого колишнього чоловіка ОСОБА_2 , а саме ображала його нецензурною лайкою. Дії гр. ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).

У судове засідання гр. ОСОБА_1 з`явилася, факти, викладені в протоколі заперечила, вину не визнала, зазначила, що не вчиняла жодного правопорушення, колишній чоловік дійсно прийшов до неї додому, щоб побачитись з дітьми, в ході розмови виникла сварка, проте ніякого психологічного насильства щодо колишнього чоловіка не вчиняла, провадження просила закрити за відсутністю складу правопорушення.

Заслухавши пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За диспозицією ч. 1 ст.173-2 КУпАП адміністративна відповідальність настає за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Слід зазначити, що стаття 173-2 КУпАП має бланкетну конструкцію, тобто є нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативно-правових актів, що наповнює норму ст.173-2 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення тих ознак, які мають значення для правильної правової кваліфікації зазначеного діяння, а тому при складанні протоколу про адміністративне правопорушення за цією статтею обов`язковим є посилання на спеціальні норми законодавства, зокрема Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон), домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Тобто, Закон розрізняє чотири форми насильства (фізичне, сексуальне, психологічне або економічне), які необхідно конкретизувати у протоколі про адміністративне правопорушення, розкриваючи суть вчиненого правопорушення.

Пунктом 14 статті 1 вказаного Закону передбачено, що психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Отже, для правильної кваліфікації дій особи за статтею 173-2 КУпАП у виді психологічного насильства необхідною умовою є встановлення застосування кривдником образливих, зокрема нецензурних слів до потерпілої особи, а також установлення факту, що такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею 173-2 КУпАП, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплене агресією і бажанням завдати шкоди, отже обов`язковим елементом складу адміністративного правопорушення за ст. 173-2 КУпАП є умисні дії або бездіяльність та наявність наслідків їх вчинення, зокрема завдання шкоди фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого.

Оскільки умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного характеру є обов`язковим елементом об`єктивної сторони, відповідні фактичні обставини підлягають обов`язковому детальному опису в протоколі, а також доказуванню в судовому засіданні.

Як випливає з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №247246 від 31.01.2025, об 11 год. 57 хв. 04.01.2025 за адресою АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно свого колишнього чоловіка ОСОБА_2 , а саме ображала його нецензурною лайкою..

До протоколу додані письмові пояснення потерпілого ОСОБА_2 , в яких останній зазначив, що 04.01.2025 він приїхав до колишньої жінки з метою побачитись з дітьми, адже відповідно до рішення суду №308/22716/23 від 23.05.2024 ОСОБА_2 має право на такі зустрічі, однак того дня діти відмовились від побачення з ним. У поясненнях також зазначив, що вищевказані факти відбуваються неодноразово, рішення суду не виконується, у зв`язку з чим просив залучити психологів, які могли б з`ясувати причину небажання дітей бачитись із своїм батьком.

Суд звертає увагу, що у поясненнях потерпілого не зазначено про факт вчинення його колишньою дружиною щодо нього психологічного насильства.

Згідно з письмовими поясненнями особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , остання зазначила, що дійсно 04.01.2025 колишній чоловік приїхав за адресою її проживання щоби побачитись із спільними дітьми, однак останні категорично відмовились від зустрічі із батьком. Також зазначила, що вона добросовісно виконує рішення суду №308/22716/23 від 23.05.2024, не заперечує щодо зустрічей дітей із батьком, проте повпливати на бажання дітей приймати участь у таких зустрічах не може.

Також суд дослідив рапорт від 04.01.2025 про реєстрацію заяви від ОСОБА_2 щодо заборони жінки ОСОБА_1 відвідувати дітей попри наявність рішення суду. Так, у зазначеному рапорті встановлено: «В ході спілкування із заявником, останній повідомив, що, на його думку, колишня дружина не виконує рішення суду щодо побачення з його дітьми у визначений судом час. В ході розгляду справи було проведено спілкування із дітьми, які категорично відмовляються бачитись із своїм батьком. Факт домашнього насильства не знайшов свого підтвердження. Учасникам події надано роз`яснення щодо виконання рішення суду. від гр. ОСОБА_1 було відібрано заяву та письмове пояснення. Заявник від написання заяви відмовився, допомоги поліції не потребують».

Таким чином, суть правопорушення, яка сформульована у протоколі, не відповідає змісту Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено відомостей про наслідки, що спричинені протиправними діями, зазначеними у диспозиції статті 173-2 КУпАП, формулювання адміністративного правопорушення у вищевказаній формі є неконкретним і не зрозумілим, оскільки не відображає усіх ознак об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, що позбавляє можливості особу ефективно захищатися від пред`явленого правопорушення і робить неможливим об`єктивний розгляд справи.

Суд, не вправі самостійно доповнювати чи змінювати фабулу справи на погіршення становища особи, відшуковувати докази, тому позбавлений можливості та доказів в матеріалах справи про доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Враховуючи, що правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має матеріальний склад, і обов`язковою умовою для його закінчення є те, що внаслідок його вчинення могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, суд прийшов до висновку, про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягається до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Згідно приписів ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України», «Берктай проти Туреччини», «Леванте проти Латвії» неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України», суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що вина гр. ОСОБА_1 у інкримінованому йому правопорушенні не доведена належними та допустимими доказами, а тому провадження в справі про притягнення гр. ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 9, 173-2, 221, 245, 247, 280, 283-284, 288-289, 291 КУпАП, суд -

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку на її апеляційне оскарження.

Суддя І.О. Шепетко