Доповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2025 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Гапончук В.В., з участю секретаря судового засідання Хомік В.О., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Стасюка О.В., свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпаП України, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Визначено стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. судового збору.

Згідно з постановою суду ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він 16.10.2024, о 11:24, м. Луцьк, вул. Володимирська, 74А, ОСОБА_1 керував транспортним засобом Opel Astra, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився зі згоди водія у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Alkotest Drager 6810 (результат позитивний - 0,33 проміле). Такими діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КпаП України.

Не погодившись з постановою судді першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на невідповідність висновків суду обставинам справи. Наголошує, що до матеріалів справи додано відеозапис, який не є безперервною відеозйомкою події, що не дає можливості встановити фактичні обставини справи, зокрема, дотримання працівниками поліції процедури під час проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння. Також апелянт вказує, що працівниками поліції не було надано йому можливості пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, а його згода з результатами згаданого огляду, на думку ОСОБА_1 , сфабрикована.

Вважає, що допущена судом першої інстанції неповнота з`ясування обставин справи перешкодила суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, а тому просить скасувати постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2024 року. Провадження у справі стосовно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 та його захисника, свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , доходжу наступного висновку.

Відповідно до ст. 280 КпаП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На переконання апеляційного суду вказаних вимог закону судом першої інстанції під час розгляду справи стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КпаП України дотримано та вжито всіх заходів, передбачених КпаП України для з`ясування питання, зокрема про наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпаП України, а тому вказаний вище висновок суду є правильним і повністю відповідає вимогам ст. 280 КпаП України.

Так, ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпаП України, об`єктивна сторона якого, відповідно до диспозиції цієї норми закону, серед іншого, полягає у керуванні особою (водієм) транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Факт вчинення ОСОБА_1 згаданого адміністративного правопорушення, за обставин зазначених в оскарженій постанові судді, підтверджується зібраними у справі і належним чином дослідженими місцевим судом доказами, яким надана відповідна юридична оцінка у їх сукупності. Так, його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України повністю доводиться: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №151856 від 16.10.2024; роздруківкою (чеком) з результатом тестування на алкоголь технічним засобом Alkotest Drager 6810, згідно якого результат огляду - 0,33 проміле, який підписаний ОСОБА_1 ; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 16.10.2024, в якому зафіксовано, що ОСОБА_1 згоден з результатами огляду, який підписаний ОСОБА_1 ; рапортом від 16.10.2024; письмовим поясненням ОСОБА_1 від 16.10.2024, в якому він пояснює результат огляду тим, що приймав ліки на основі спирту; пояснення не містять незгоди (заперечення) ним результатів огляду на стан сп`яніння.

Крім того, вина ОСОБА_1 доводиться й відеозаписами, які значаться як додаток до протоколу про адміністративне правопорушення та, які з урахуванням вимог ст. 251 КпаП України є належним доказом вини останнього. На відеозаписі зафіксовано, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в день, час та місці, що зазначені в протоколі, у зв`язку з виявленими у нього ознаками алкогольного сп`яніння пройшов огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного засобу, результат огляду - 0,33 проміле, та не заперечував встановлений результат огляду.

Отже, відеозапис фактично підтверджує ті обставини, які й викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Не беруться судом до уваги посилання сторони захисту на те, що відеозапис є коротким та небезперервним, а тому не може бути належним доказом винуватості ОСОБА_1 . На відеозаписі зафіксовані ті обставини, які й викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, а також процедуру проведення огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння, і з урахуванням усіх в сукупності досліджених доказів, є таким, що містить фактичні дані, на основі яких встановлено винність ОСОБА_1 , тобто є належним та допустимим доказом в розумінні ст. 251 КпаП України.

За змістом апеляційної скарги захисник також ставить під сумнів дотримання працівниками поліції установленого порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, проте такі доводи захисника не заслуговують на увагу.

Як регламентовано п. 2.9 (а)Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2 розділу І Інструкції визначено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Саме ці дискреційні повноваження поліцейського надають йому право самостійно визначати наявність чи відсутність підстав для проведення огляду водія на стан сп`яніння.

В акті огляду поліцейським були зафіксовані виявлені ним у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння у вигляді: різкого запаху алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів. Як наслідок, ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу чи в медичному закладі, останній погодився і пройшов огляд на місці зупинки.

При цьому, на відеозаписі чітко видно як ОСОБА_1 працівник поліції надає новий мундштук, щоб він переконався у цілісності його упаковки і розпакував. Надалі поліцейським у присутності ОСОБА_1 здійснено маніпуляції для підготовки спеціального технічного приладу до проведення тесту.

Отже, твердження апелянта про порушення працівниками поліції порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального приладу «Драгер» голослівні тане спростовують факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а також того, що він при цьому, перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Разом з тим, на переконання апеляційного суду, такі посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, при не запереченні встановленого результату огляду за допомогою спеціального технічного засобу та обставин правопорушення при складанні протоколу, у своїй сукупності слід розцінювати, як вибудувану лінію захисту та спроби уникнути відповідальності за скоєне.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що жодного доказу на спростування перебування у стані алкогольного сп`яніння 16.10.2024 року ОСОБА_1 чи його захисник не надали під час апеляційного розгляду.

Допитані в судовому засіданні апеляційного суду свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 підтвердили обставини, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 та ствердили, що останній був згідний з результатом огляду на стан алкогольного сп`яніння, проведеного на місці зупинки транспортного засобу. Вказали, що відеозапис не є безперервною відеозйомкою, оскільки боді камера розрядилася. Щодо доводів захисника про фальсифікацію підпису ОСОБА_1 в матеріалах справи зазначили, що таке виключається.

Свідок ОСОБА_3 вказав, що ОСОБА_1 висловив бажання пройти згаданий огляд у медичному закладі в той момент, коли вже було складено протокол про адміністративне правопорушення стосовно нього за ч. 1 ст. 130 КпаП України, а до того був згідний з встановленим результатом, зобов`язався не керувати транспортним засобом.

З огляду на встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання захисника про призначення почеркознавчої експертизи, оскільки захисником не наведено обґрунтованих підстав, які б ставили під сумнів справжність підпису ОСОБА_1 , а доводи клопотання є лише суб`єктивною думкою сторони захисту та фактично зводяться до заперечення обставин правопорушення.

Що стосується інших посилань в апеляційній скарзі, то вони мають формальний характер, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції доходить висновку, що немає необхідності наводити спростування на кожен аргумент апелянта, викладений ним у поданій апеляційній скарзі.

Наведене у своїй сукупності свідчить про правильність висновків суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпаП України, тоді як наведені апеляційні доводи, свого підтвердження, в ході їх перевірки апеляційним судом, не знайшли.

А тому, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржена постанова судді стосовно ОСОБА_1 - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КпаП України,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2024 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В. В. Гапончук