ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 602/1195/24Головуючий у 1-й інстанції Наумчук В.А.
Провадження № 33/817/111/25 Доповідач - Тиха І.М.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2025 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Тиха І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на постанову Лановецького районного суду Тернопільської області від 22 січня 2025 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

Згідно із постановою суду, 04 грудня 2024 року о 10 годині 56 хвилин на автодорозі Р-43, 39км+200м (Тернопіль-Ланівці) водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки NISSAN X-Trail, н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі КНП «Лановецька міська лікарня» відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі представник Мацюка О.П. просить постанову суду скасувати, а провадження в справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях її довірителя складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовує вимоги тим, що на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за порушення вимог ПДР України, яке стало підставою для зупинки автомобіля під його керуванням за ч.2 ст.122 КУпАП, яке він вчинив 04 грудня 2024 року о 10 год 57 хв, однак, у вказаний час він вже транспортним засобом не керував, що підтверджується даними з відеозаписів працівників поліції, а тому вважає недоведеним факт підставності зупинки поліцейськими автомобіля, у зв`язку з чим вони не мали права пред`являти йому вимогу щодо проходження огляду на стан сп`яніння.

Окрім того, посилається на те, що працівники поліції склали письмове направлення водія на огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння в заклад охорони здоров`я о 10 год. 55 хв., коли він ще керував автомобілем, а на відеозаписах з бодікамери поліцейського фрагмент складання працівниками поліції вказаного направлення не зафіксовано, тому неможливо перевірити фактичний час його видачі та відповідно дотримання визначеної ст.266 КУпАП процедури огляду.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно з статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП суд першої інстанції обгрунтував даними, що містяться у: протоколі про адміністративне правопорушення від 04.12.2024 серії ЕПР1 №188340, згідно з яким 04 грудня 2024 року о 10 годині 56 хвилин на автодорозі Р-43, 39км+200м (Тернопіль-Ланівці) водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки NISSAN X-Trail, н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі КНП «Лановецька міська лікарня» відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України; направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яким ОСОБА_1 04.12.2024 о 10 год 55 хв. направлено в КНП «Лановецька міська лікарня», для проходження огляду на визначення стану сп`яніння; акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з якого вбачається, що ОСОБА_1 від проходження огляду відмовився; копії постанови про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3600932 від 04.12.2024 за ч.2 ст. 122 КУпАП, з якої вбачається, що 04.12.2024р. о 10:57:56 на дорозі Р43, 39км 200м, водій керував автомобілем без ввімкненого ближнього світла фар поза населеним пунктом, чим порушив п.9.8. ПДР України, копії свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, чинним до 12.12.2024, з якого вбачається, що засіб вимірювальної техніки відповідає вимогам ДСТУ 8950:2019 Метрологія; відеореєстраторі із службового автомобіля поліцейського, що містяться на диску, з якого вбачається, що 04.12.2024 о 10 год. 56 хв. по автодорозі поза населеним пунктом було зупинено водія ОСОБА_1 , який рухався транспортним засобом марки NISSAN X-Trail, н.з. НОМЕР_1 , без увімкненого ближнього світла фар, де о 10 год. 57 хв. був зупинений працівниками поліції;

Однак, вважаю що вказані докази є суперечливими та поза розумним сумнівом не підтверджують вину ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення.

Зокрема, з постанови про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3600932 від 04.12.2024 за ч.2 ст. 122 КУпАП, слідує що 04.12.2024р. о 10:57:56 на дорозі Р43, 39км 200м, водій ОСОБА_1 керував автомобілем NISSAN X-Trail, н.з. НОМЕР_1 без ввімкненого ближнього світла фар поза населеним пунктом, чим порушив п.9.8. ПДР України.

Досліджений запис відеореєстратора службового автомобіля поліцейських свідчить про те, що водій ОСОБА_1 04.12.2024р. о 10:57:56 на дорозі Р43, 39км 200м, вже не керував автомобілем NISSAN X-Trail, н.з. НОМЕР_1 , а був зупинений поліцейськими.

З огляду на вищенаведене, приходжу до висновку про те, що водій не порушував вимоги п.9.8. ПДР України 04.12.2024р. о 10:57:56 , тобто відомості, які викладені у постанові про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3600932 від 04.12.2024 за ч.2 ст. 122 КУпАП, яка слугувала підставою для зупинки даного автомобіля не відповідають дійсності.

Так, статтею 35 Закону України Про Національну поліцію передбачено вичерпний перелік підстав, за яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби. Даний перелік, зокрема, передбачає :1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; 10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

В силу вимог ст.383 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху повинна містити час вчинення адміністративного правопорушення. Відтак інформація, зафіксована у постанові про накладення на водія адміністративного стягнення за ч.2 ст.122 КУпАП, не відповідає фактичним обставинам справи, а тому даний доказ не є належним, з огляду на його недостовірність щодо часу вчинення адмінправопорушення та не може братись судом до уваги.

Тобто працівниками поліції належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення ОСОБА_1 вимог ПДР України, які стали причиною для зупинки керованого ним автомобіля.

Враховуючи наведене, висновки місцевого суду про правомірність зупинки працівниками поліції транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 внаслідок якої був складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, є необґрунтованими за відсутності належних та допустимих доказів вчинення адміністративного правопорушення, що передувало складенню протоколу за ч.1 ст.130 КУпАП, тобто було причиною зупинки транспортного засобу під його керуванням.

Відповідно до широкого розуміння доктрини «плодів отруєного дерева» будь-яке винне порушення поліцейськими конституційних прав громадян, що навіть має не безпосередній, а лише опосередкований зв`язок із самим процесом виявлення, вилучення і фіксації доказів, тягне втрату останніми юридичної сили. Тобто, це означає безумовну недопустимість доказів при будь-якому порушенні встановленого порядку збирання доказів незалежно від характеру і ступеня.

У вузькому сенсі доктрина «плодів отруєного дерева» зводиться до заборони використання даних, отриманих на підставі або з використанням доказів визнаних недопустимими.

В силу вищенаведеного протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП є недопустимим доказом.

Відповідно до вимог ст.266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів.

Згідно з диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП підставою для накладення адміністративного стягнення є відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Однак, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 та постанови суду про накладення на нього адміністративного стягнення за ч.1 ст.130 КУпАП на нього накладено адміністративне стягнення за те, що він відмовився від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу.

З огляду на що вважаю що працівники поліції некоректно викладено фабулу адмінправопорушення, зокрема, в частині відмови його від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння поліцейськими з використанням спеціальних технічних засобів, а не на місці зупинки автомобіля або яка повинна була бути викладена як відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, без конкретизації процедури відмови від проходження огляду.

Окрім того, в матеріалах справи міститься письмове направлення поліцейськими ОСОБА_1 для проходження огляду в КНП ТОМЦСНЗ ТОР від 4 грудня 2024 року, видане о 10 год 55 хв., тобто коли автомобіль під його керуванням ще не був зупинений працівниками поліції(це підтверджується відеозаписами з їх нагрудних камер). Видача вказаного письмового направлення на відеозаписах не зафіксована, тому перевірити доводи представника щодо дотримання поліцейськими визначеної ст.266 КУпАП процедри в частині його видачі суд апеляційної інстанції не може.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Виявлені під час складання адмінматеріалів недоліки та сумніви повинні застосовуватись на користь особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності.

Суд апеляційної інстанції не вправі самостійно змінювати чи доповнювати фабулу обвинувачення, про що йдеться у рішеннях ЄСПЛ у справах Малофеєва проти Росії, Михайлов проти України, згідно з якими ситуації, коли суд за відсутності прокурора та особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, вимушений взяти на себе функцію предявлення та, що є більш важливим, нести тягар підтримки обвинувачення під час усного розгляду справи, можуть виникнути сумніви у наявності достатніх гарантій, здатних усунути обгрунтовані сумніви щодо негативного впливу такого процесу на безсторонність суду.

У рішенні у справі "Карелін проти Росії" від 20.09.2009р. ЄСПЛ розглянув ситуацію коли національний суд при розгляді справи про адміністративні правопорушенння без участі сторони обвинуваченння, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів сторони обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до адміністративної відповідальності, уточнивши у судовому засіданні фабулу правопорушенння, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце у протоколі про адміністративне праворушенння. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинуваченння та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилось нічого іншого як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушенння ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатись від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатись від обвинуваченння, яке, по суті, судом підтримується)

Згідно з ст.62 Конституції України усі сумніви щодо винуватості особи тлумачаться на її користь, а тому приходжу до висновку про те, що провадження в справі щодо ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у звязку з недоведеністю наявності у його діях складу адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим постанову суду першої інстанції щодо нього слід скасувати, задовольнивши апеляційну скаргу, подану його представником.

На підставі наведеного, керуючись п.1 ч.1 ст.247, ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника Мацюка О.П. задовольнити , а постанову Лановецького районного суду Тернопільської області від 22 січня 2025 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати, провадження в справі закрити у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя