ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 675/1474/24

Провадження № 33/820/110/25

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду Барчук В.М., з участю секретаря судового засідання Яхієвої М.А., розглянувши у судовому засіданні в м.Хмельницькому, апеляційну скаргу адвоката Кучерука Т.М., подану в інтересах ОСОБА_1 на постанову Ізяславського районного суду Хмельницької області від 17 грудня 2024 року, -

в с т а н о в и в :

Постановою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 17 грудня 2024 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605 грн. 60 коп. судового збору.

За постановою суду, 13 вересня 2024 року о 22 год. 45 хв. гр. ОСОБА_1 на 75 км. автомобільної дороги Т-1804 керував автомобілем марки «ВАЗ 2108», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю із порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки з використанням спеціальних технічних засобів та в медичному закладі ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

В поданій апеляційній скарзі адвокат Кучерук Т.М. просить постанову Ізяславського районного суду Хмельницької області від 17 грудня 2024 року скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області є незаконним, необґрунтованим та підлягає скасуванню з наступних підстав.

Вказує, що на фрагментах відеозапису не зафіксовано моменту зупинки та руху транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_1 , крім того, процесуальні документи стосовно останнього складені із порушенням норм чинного законодавства.

При цьому, відтвореним у судовому засіданні відеозаписом не зафіксовано факту керування автомобілем марки «ВАЗ 2108», д.н.з. НОМЕР_1 , саме ОСОБА_1 , так як і не зафіксовано моменту зупинки вказаного транспортного засобу працівниками поліції, натомість зафіксовано перебування за кермом транспортного засобу, який не здійснював рух. ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, а вимагав проведення такого огляду на законних підставах, оскільки він не керував транспортним засобом.

Крім того, судом невірно надано оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, зокрема, відеозапис не відповідає критерію належності, оскільки є складається з кількох фрагментів та не є безперервним, що свідчить про те, що відеозапис змінювався, особою, яка копіювала відеозапис на ДВД-диск.

У матеріалах справи відсутні докази щодо правомірності використання приладів відеофіксації та не вказано, який саме прилад відеофіксації застосовувався. Протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 128813 від 13.09.2024 о 23 год. 44 хв. не містить конкретної інформації про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, а також не містить конкретної інформації про те, які саме документи/матеріали були долучені до вказаного протоколу в якості додатків.

Окрім того, розглянутим у суді відеозаписом не зафіксовано процедури складення акту огляду, копію якого поліцейський мав вручити ОСОБА_1 , а також видачі направлення на огляд у закладі охорони здоров`я, оскільки огляд на місці зупинки не проводився, а проведення його у медичному закладі ОСОБА_1 запропоновано не було.

Даний факт підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_2 , яка 13 вересня 2024 року близько 22 год. 45 хв. перебувала за кермом вказаного автомобіля марки «ВАЗ 2108», д.н.з. НОМЕР_1 .

Також, незрозумілі підстави, на яких працівниками поліції не було залучено ОСОБА_2 в якості свідка та не вказано інформації про неї у протоколі серії ЕПР1 № 128813 від 13.09.2024. При цьому судом першої інстанції не було взято до уваги вказані пояснення свідка ОСОБА_2 , які фактично є єдиним належним доказом невинуватості ОСОБА_1 .

Висновок суду першої інстанції про те, що сплата ОСОБА_1 штрафу у розмірі 340 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП свідчить про фактичне визнання ним факту керування автомобілем, оскільки вказаної постанови він не оскаржував є неприпустимим, так як сплата ОСОБА_1 штрафу за керування автомобілем із непрацюючим габаритним вогнем свідчить тільки про те, що ОСОБА_1 було належно виконано вимоги законодавства, проте, жодним чином це не підтверджує факту керування вказаним автомобілем 13.09.2024.

Захисник Кучерук Т.М. та особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду, у судове засідання не з`явилися. На адресу Хмельницького апеляційного суду від захисника Кучерука Т.М. надійшло клопотання, в якому він просить проводити апеляційний розгляд без його участі та без участі ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283 і 284 КУпАП. В ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Судом першої інстанції було дотримано вказаних вимог закону, зміст постанови щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП відповідає вимогам, передбаченим ст.ст.283-284 КУпАП, справу розглянуто відповідно до вимог ст.280 КУпАП.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 128813 від 13 вересня 2024 року, у вказаний день о 22 год. 45 хв. ОСОБА_1 на 75 км. автомобільної дороги Т-1804 керував автомобілем марки «ВАЗ 2108», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю із порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки з використанням спеціальних технічних засобів та в медичному закладі ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується сукупністю зібраних по справі доказів, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 128813 від 13 вересня 2024 року, яким зафіксовано факт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому порядку на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я;

- відеозаписом події від 13.09.2024 за участю водія ОСОБА_1 , який відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому порядку.

Апеляційний суд приходить до висновку, що докази, які містяться у матеріалах справи, є належними, допустимими та достовірними, не суперечать фактичним обставинам справи, узгоджуються між собою та повністю доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Посилання апелянта те, що він не керував транспортним засобом, а також те, що він не відмовлявся від огляду на стан сп`яніння у медичному закладі спростовуються відеозаписами долученими до матеріалів справи.

Так, з наявних в матеріалах справи відеозаписів вбачається, що 13 вересня 2024 року близько 22 год. 45 хв. на автомобільній дорозі Т-1804 рухався транспортний засіб поліцейських. Під час руху працівники поліції помітили, як назустріч їм їхав автомобіль марки «ВАЗ 2108», д.н.з. НОМЕР_1 . Надалі поліцейські здійснили розворот та наздогнали вказаний транспортний засіб. Автомобіль марки «ВАЗ 2108», д.н.з. НОМЕР_1 , зупинився, перебуваючи у полі зору відеореєстратора з транспортного засобу працівників поліції. Причиною зупинки автомобіля було те, що на ньому не горів лівий габаритний вогонь. До нього зі сторони водія підійшли працівники поліції та виявили ОСОБА_1 , який сидів на водійському сидінні. Надалі ОСОБА_1 вийшов із транспортного засобу. Спочатку він не заперечував факту керування автомобілем та вживання спиртних напоїв. При спілкуванні із водієм працівники поліції виявили у нього ознаки алкогольного сп`яніння, а тому запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки. У подальшому ОСОБА_1 ствердив, що транспортним засобом не керував та вказав, що огляд на місці зупинки проходити не буде. Надалі поліцейські знову неодноразово, виразно та зрозуміло запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння із використанням спеціальних технічних засобів та в медичному закладі, однак останній продовжував наголошувати на тому, що не керував автомобілем та проходити огляд у будь-який спосіб відмовлявся.

Апеляційний суд вважає, що відеозаписом зафіксовані реальні обставини, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки підтверджують як факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, так і факт його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у закладі охорони здоров`я.

Доводи адвоката про те, що відеозапис не відповідає критерію належності, оскільки складається з кількох фрагментів та не є безперервним, апеляційний суд відхиляє, оскільки долучений до матеріалів справи відеозапис за своїм обсягом та повнотою відповідає критерію достатності для встановлення істини у справі, яким, зокрема, зафіксовано події, із зазначенням дати та часу, починаючи з моменту зупинки водія, висловлення поліцейськими до нього ознак алкогольного сп`яніння та вимоги щодо необхідності проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі та висловлення водієм відмови на таку вимогу поліцейського, тоді як всі інші відомості містяться у самому протоколі про адміністративне правопорушення, від підписання з яким ОСОБА_1 категорично відмовився.

Крім того, постановою інспектора відділу поліцейської діяльності № 2 Шепетівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області Домбровського М. Б. серії ЕНА № 3044689 від 13 вересня 2024 року на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 340 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП (керування автомобілем із непрацюючим габаритним вогнем).

Отже, доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 13.09.2024 о 22 год. 45 хв. не керував транспортним засобом, не знайшли підтвердження в ході апеляційного розгляду, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, тому їх слід вважати обраною тактикою захисту та намаганням ОСОБА_1 уникнути відповідальності за вчинене.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги пояснення свідка ОСОБА_2 , які фактично є єдиним належним доказом невинуватості ОСОБА_1 є необґрунтованими з наступних підстав.

Допитана у судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_2 ствердила, що саме вона 13 вересня 2024 року близько 22 год. 45 хв. перебувала за кермом автомобіля марки «ВАЗ 2108», д.н.з. НОМЕР_1 . Зазначила, що має намір отримати водійське посвідчення, а тому під контролем ОСОБА_1 навчалася їзді за кермом. Коли вона помітила автомобіль поліцейських, то перелякалася і попросила свого нареченого сісти на місце водія. Тому, ОСОБА_2 зупинила автомобіль, вимкнула замок запалювання і світло в автомобілі, після чого обійшла його та сіла на переднє пасажирське сидіння. Натомість ОСОБА_1 переліз на водійське сидіння. Свідок також ствердила, що працівники поліції не пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що показань свідка ОСОБА_2 слід відноситися критично, оскільки вони не узгоджуються із наявними в матеріалах справи відеозаписами.

Що стосується доводів апеляційної скарги про відсутність акту огляду та не надання ОСОБА_1 письмового направлення на проходження медичного огляду в закладі охорони здоров`я, на що вказує апелянт в апеляційній скарзі, то з урахуванням того, що він відмовився від проходження такого огляду в медичному закладі та відповідних клопотань щодо надання такого працівникам не заявляв, тому це не може свідчити про порушення працівниками поліції вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року за № 1452/735, а також жодними чином не спростовує факту відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП, і не може бути підставою для скасування судового рішення.

Аргументи сторони захисту про те, що у матеріалах справи відсутні докази щодо правомірності використання приладів відеофіксації та не вказано, який саме прилад відеофіксації застосовувався, протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 128813 від 13.09.2024 о 23 год. 44 хв. не містить конкретної інформації про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, а також не містить конкретної інформації про те, які саме документи/матеріали були долучені до вказаного протоколу в якості додатків не заслуговують на увагу, оскільки зазначене спростовуються наявними у протоколі відомостями, а саме: згідно п.11 до протоколу додаються: інші матеріали справи, відео знагрудної камери, копії документів, розписка; згідно п.10 технічний засіб відеозапису: 9/169, згідно п.11 до протоколу додаються: інші матеріали справи, відео з нагрудної камери (а/с 1).

Між тим, в матеріалах справи також міститься довідка т.в.о начальника ВПД №2 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області видана майором поліції Вадимом Печеногою про те, що 13.09.2024 о 08.00 год. добовому наряду СРПП в складі інспектора СРПП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 та інспектора СРПП капітана поліції ОСОБА_4 для попередження, виявлення або фіксування правопорушень, охорони громадського безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб, а також здійснення контролю за дотриманням водіями транспортних засобів правил дорожнього руху, було видано нагрудну відеокамеру NC-M6B (інвентарний номер 9/169), які перебувають на балансі ГУНП в Хмельницькій області та використовуються у службовій діяльності працівниками Відділу поліцейської діяльності № 2 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області.

З урахуванням викладеного, в апеляційній скарзі не наведено належних і достатніх підстав для спростування висновків суду першої інстанції, не було здобуто таких доказів і при проведенні апеляційного розгляду.

Інші посилання апеляційної скарги не спростовують висновків суду про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки підтверджуються матеріалами справи, які були досліджені в ході апеляційного розгляду.

Сукупність зібраних та досліджених доказів дозволяють суду констатувати наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України, визначив вид стягнення і його розмір у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, відповідно до вимог статті 33 КУпАП.

Постанова суду є законною і підстав для її скасування не має.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Постанову Ізяславського районного суду Хмельницької області від 17 грудня 2024 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката Кучерука Т.М. - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького

апеляційного суду Володимир БАРЧУК