Справа № 354/256/25
Провадження № 3/354/286/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2025 року м. Яремче

Суддя Яремчанського міського суду Івано-Франківської області Ковалюк О.М., розглянувши матеріали, що надійшли від відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце роботи компанія «Плеймок», меблеоброблювальник (згідно даних протоколу),

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 185-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

в с т а н о в и л а :

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 06.12.2024 серії ЗхРУ№023255, 05 грудня 2024 року о 16 год. 55 хв. спільною міжвідомчою групою у складі ПОРВ (з м.д.н.п. Ділове), УСР, ВКР УСБ України та слідчих СУ ГУНП в Івано-Франківській області в ході контролю за вчиненням злочину на напрямку прикордонного знаку № 398, на околиці населеного пункту Поляниця (територія Поляницької сільської громади Надвірнянського району Івано-Франківської області) було затримано громадянку України ОСОБА_1 , яка здійснила злісну непокору законній вимозі військовослужбовця Держприкордонслужби під час безпосереднього виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону України, а саме: ОСОБА_1 05 грудня 2024 року близько 16.50 год. не виконала неодноразово повторювану законну вимогу лейтенанта ОСОБА_2 , пред`явити документи що посвідчують.

Своїми діями громадянка ОСОБА_1 порушила вимоги ч. 2 ст. 23 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», п. 11 «Положення про прикордонний режим», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1147 від 28.07.1998, тобто вчинила правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , надійшли до суду 11.02.2025 та були призначені до розгляду на 12.02.2025 о 11 год. 30 хв.

У судове засідання 12.02.2025 ОСОБА_1 не з`явилася, хоча про день та час розгляду справи повідомлялася судом. Однак, 12.02.2025 надіслала до суду заяву про проведення судового засідання без її участі.

За таких обставин, враховуючи подану заяву ОСОБА_1 , а також зважаючи на обмеженість строків розгляду справ про адміністративні правопорушення, враховуючи положення статті 268 КУпАП, які не містять заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.185-10 КУпАП, без обов`язкової присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, суд вважає за можливе провести судовий розгляд за відсутності ОСОБА_1 за наявними у матеріалах справи доказами.

Дослідивши безпосередньо в судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу наступного висновку.

Відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Виходячи зі змісту положень ст.ст. 254, 279 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності. Протокол про адміністративне правопорушення як підстава для притягнення особи до відповідальності та одних із засобів доказування у будь-якому разі повинен відповідати вимогам ст. 256 КУпАП. За приписами КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом, підставою для провадження у справі про адміністративне правопорушення, у якому викладається суть правопорушення, при доведеності складу якого в діях певної особи, вона може бути піддана заходам кримінально-правового впливу, різновидом якого є стягнення у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Зокрема, згідно ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Частиною 1 ст. 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Диспозицією ч. 1 ст. 185-10 КУпАП визначено відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи здійсненням прикордонного контролю в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України.

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 11.10.2011 № 10-рп/2011у справі № 1-28/2011, слово «непокора» означає відмову від виконання або ігнорування виконання певної вимоги, а злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадського формування з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок (абзац 2 пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.06.1992 № 8 «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів»).

Тобто, для притягнення особи до адміністративної відповідальності за вказаною статтею, необхідно встановити у її діях сукупність таких обставин: 1) факт злісної непокори; 2) наявність законного розпорядження чи вимоги працівника Державної прикордонної служби; 3) виконання таким працівником службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи здійсненням прикордонного контролю в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП адміністративного правопорушення, долучено:

- протокол про адміністративне правопорушення від 06.12.2024 серії ЗхРУ № 023255, згідно якого, ОСОБА_1 вчинила злісну непокору законній вимозі військовослужбовця Держприкордонслужби під час безпосереднього виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону України, чим порушила вимоги ч. 2 ст. 23 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», п. 11 «Положення про прикордонний режим», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1147 від 28.07.1998 ( а.с. 1);

- протокол про адміністративне затримання від 05.12.2024, відповідно до якого, ОСОБА_1 була затримана на строк до 3 (трьох) діб з метою з`ясування обставин правопорушення за ч. 1 ст. 185-10 КУпАП ( а.с.2);

-протокол особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 05.12.2024, згідго якого в присутності понятих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було проведено особистий огляд, огляд речей ОСОБА_1 та вилучено речі і документи (а.с.3),

- письмові пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 від 06.12.2024, в яких нею зазначено, що вона приїхала до готелю «Діамант» та отримала від хлопців рюкзаки та конверти з грошима. Після отримання речей була затримана слідчим, опору не чинила, надала все, що отримала, в тому числі закордонний паспорт. Стверджує, що на час затримання надала всі необхідні документи, телефон та іншу інформацію (а.с.4);

- рапорт старшого офіцера (старшого оперуповноваженого) ПОРВ (з м.д. АДРЕСА_2 ) ГОРВ НОМЕР_2 прикордного загону лейтенанта ОСОБА_5 про те, що ним спільно з відділом боротьби з транскордонною злочинністю, управлінням стратегічних розслідувань, внутрішньою контррозвідкою СБ України та слідчих СУ ГУНП в Івано-Франківській області за силової підтримки військовослужбовців в рамках кримінального провадження за ч. 3 ст. 332 КК України, в ході проведення контролю за вчиненням злочину на напрямку прикордонного знаку № 398, на околиці населеного пункту Поляниця Надвірнянського району Івано-Франківської області (напрямок 398 прикордонного знаку, близько 40 кілометрів до лінії державного кордону України), після передачі грошових коштів в розмірі 10 000 євро було затримано 5 громадян України (двох фігурантів - мешканців Закарпатської області) і на трьох осіб, яких мали намір незаконно переправити через державний кордон. Відносно громадян в рамках адміністративного провадження складано протоколи про адміністративне правопорушення за ознаками ч. 2 ст. 204-1 та ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, та поміщено до спеціального приміщення відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ( тип Б). Фігуранти в КП в порядку ст. 208 КПК України не затримувались (а.с.5);

-інформацію ДМС України від 06.12.2024 відносно ОСОБА_1 ( а.с. 6);

-довідку про проведення контролю за вчиненням злочину ПОРВ (з м.д. АДРЕСА_2 ) НОМЕР_3 прикз, складеною старшим офіцером ОСОБА_6 , під час якого було проведено огляд місця події та 5 обшуків за місцями смешкання фігурантів, за результатами

яких вилучено горошові кошти, мобільні телефони, набої тощо ( а.с.7-9).

Крім того, до матеріалів справи додано заяву ОСОБА_1 від 06.12.2024 про те, що їй повідомлено про розгляд справи відносно неї у Надвірнянському районному суді Івано-Франківської області, та зазначено, що у разі відсутності, просить розгляд справи проводити без її участі (а.с.10) та копію постанови Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 26.12.2024, щодо направлення справи на розгляд до належного суду за підсудністю ( а.с.11).

З огляду на вищевикладене, вказані докази не можуть вважатись такими, що беззаперечно доводять вчинення ОСОБА_1 злісної непокори законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону.

В протоколі зазначено, що ОСОБА_1 своїми діями допустила порушення вимог ч. 2 ст. 23 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», п. 11 «Положення про прикордонний режим», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1147 від 28.07.1998.

Однак, вказаний пункт 11 Положення містить норми про право уповноважених осіб зупиняти та оглядати транспортні засоби, а стаття 23 зазначеного Закону вказує, що законні вимоги і розпорядження військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України, які відповідно до їх службових повноважень залучені до оперативно-службової діяльності, є обов`язковими для виконання громадянами України.

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_1 , вона була затримана працівниками прикордонної служби, яким надала пояснення з приводу перебування її у готелі та виконала всі їх вимоги. Будь-яких відомостей про те, що вона вчинила злісну непокору, яка виразилась у невиконанні будь-якого законного розпорядження чи вимоги працівника Державної прикордонної служби, пояснення ОСОБА_1 , не містить.

До протоколу не долучено фото чи відео фіксації факту вчинення правопорушення чи інших беззаперечних доказів, які б вказували про вчинення ОСОБА_1 злісної непокори законному розпорядженню чи вимозі конкретного військовослужбовця Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, до протоколу не додано належних та допустимих доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 62 Конституції України, яка гарантує дотримання державою принципу презумпції невинуватості особи, передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) поширює на провадження у справах про адміністративні правопорушення стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, тобто - норми кримінального процесуального законодавства. Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

При цьому, відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини («Малофеєв проти Росії» та «Карелін проти Росії»), суд не має права самостійно відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу. У такому випадку справа про адміністративне правопорушення має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

За таких обставин, суд вважає, що матеріали справи, жодним чином не підтверджують та не доводять вчинення ОСОБА_1 злісної непокори вимогам військовослужбовця Державної прикордонної служби України ОСОБА_5 під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, а звинувачення у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП, ґрунтується виключно на припущеннях.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а не доведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази відносно ОСОБА_1 щодо вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП, то провадження в справі про притягнення її до адміністративної відповідальності за вказаною статтею слід закрити.

Керуючись ст. ст. 9, 185-10, 245, 247, 251, 252, 280, 283, 284 КУпАП, суддя,-

п о с т а н о в и л а:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити, у зв`язку з відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Яремчанський міський суд Івано-Франківської області.

Суддя: Оксана КОВАЛЮК