КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 33/824/1547/2025 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі судді Яворського М.А., перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою захисником Дейнекою Сергієм Леонідовичем, на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2024 року та за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2024 року щодо притягнення:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання - АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн (а.с.45-51).

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, захисник ОСОБА_1 - Дейнека С.Л. подав апеляційну скаргу 10 грудня 2024 року, відповідно до якої просив скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі.

Також, в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - Дейнека С.Л. просив поновити строк на апеляційне оскарження постанови, оскільки вказує, що копію оскаржуваної постанови захисник апелянта отримав лише 02 грудня 2024 року, тому вважає, що строк для подання апеляційної скарги не пропущений.

Постановою Київського апеляційного суду від 26 грудня 2024 року ОСОБА_1 було відмовлено у поновленні строку на апеляційне оскарження. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану захисником Дейнекою С.Л., на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2024 року було повернуто особі, яка її подала.

Вдруге захисник ОСОБА_1 - Дейнека С.Л. звернувся із апеляційною скаргою разом із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження до Київського апеляційного суду 03 січня 2025 року, посилаючись на ті ж обставини, які були предметом перевірки судом апеляційної інстанції, та не були визнані Київським апеляційним судом поважними.

Постановою Київського апеляційного суду від 14 січня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану захисником Дейнекою С.Л., на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2024 року було повернуто особі, яка її подала.

Вкотре, 08 січня 2025 року захисник ОСОБА_1 - Дейнека С.Л. подав апеляційну скаргу на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2024 року. Разом із апеляційною скаргою було подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

В подальшому, 30 січня 2025 року апеляційну скаргу було подано ОСОБА_1 на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2024 року.Разом із апеляційною скаргою було подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Відтак, перевіривши матеріали справи та доводи клопотання, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до положень статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» (974_256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

Апеляційним судом встановлено, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - Дейнеки С.Л. на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2024 рокувперше було подано 10 грудня 2024 року, та в якій було заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. В подальшому, в клопотаннях, які міститься у апеляційній скарзі, поданій захисником ОСОБА_1 - Дейнекою С.Л., 03 січня 2025 року, 08 січня 2025 року та апеляційній скарзі, поданій ОСОБА_1 30 січня 2025 року, викладені ідентичні доводи до тих, які містяться у клопотанні про поновлення процесуального строку, що й у клопотанні, яке було подано захисником ОСОБА_1 - Дейнекою С.Л. вперше, тобто 10 грудня 2024 року.

Також встановлено, що постановою Київського апеляційного суду від 26 грудня 2024 року ОСОБА_1 було відмовлено у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2024 року, а апеляційну скаргу було повернуто апелянту (а.с.63).

Із матеріалів справи також вбачається, що постановою Київського апеляційного суду від 14 січня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану захисником Дейнекою С.Л., на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2024 року щодо ОСОБА_1 повернуто особі, яка її подала (а.с. 77-79).

Так, в зазначених постановах апеляційного суду вже було надано правову оцінку доводам апелянта щодо наявності чи відсутності правових підстав для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови районного суду.

Таким чином, клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови районного суду вже неодноразово було предметом розгляду й апеляційним судом вже було винесено відповідне судове рішення.

Будь-яких нових доводів щодо наявності підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження апелянтом заявлено не було, а тому повторне вирішення вказаного питання чинним КУпАП не передбачено.

На підставі цього, апелянт та його захисник скористалися своїм правом на звернення до суду.

Суд повторює, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» [ВП] (Brumarescu v. Romania) [GC], заява № 28342/95, пункт 61, ЄСПЛ 1999-VII). Юридична визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішень. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного розгляду справи та її нового вирішення. Повноваження судів вищих інстанцій щодо перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків правосуддя, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен розглядатись як прихований засіб оскарження, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для повторного розгляду. Відступ від цього принципу може бути виправданим лише коли він обумовлений особливими та непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пункт 52, ЄСПЛ 2003-IX).

Суд уже погоджувався, що хоча насамперед саме до повноважень національних судів належить вирішувати питання про будь-яке поновлення строку на апеляційне оскарження, такі повноваження не є необмеженими. Національні суди зобов`язані навести підстави. У кожній справі суди мають перевірити, чи можуть підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження виправдати втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує свободу розсуду судів щодо часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справах «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, пункт 41, від 03 квітня 2008 року, та «Устименко проти України» (Ustimenko v. Ukraine), заява № 32053/13, пункт 47, від 29 жовтня 2015 року).

Враховуючи вищевикладене, принцип res judicata (правової визначеності), а також той факт, що апеляційним судом неодноразово вже було вирішено питання щодо наявності чи відсутності правових підстав для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження й апелянтом не було зазначено нових обставин, які б могли слугувати для його поновлення, то апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга Кичка Д.О., подана Дейнекою С.Л. та апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає поверненню особі, яка її подала.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, Київський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану захисником Дейнекою Сергієм Леондовичем, на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2024 року повернути особі, яка її подала.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2024 року повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду М.А.Яворський