ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/2257/23 Номер провадження 33/814/271/25Головуючий у 1-й інстанції ЗОРІНА Д. О. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року м. Полтава

Суддя Полтавського апеляційного суду Обідіна О.І.,

розглянувши в судовому засіданні у м. Полтава, клопотання Морозова Олександра Ігоровича про поновлення строку на апеляційне оскарження по справі про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14 вересня 2023 року,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою судді Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14 вересня 2023 року об`єднано справу №537/2257/23 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, перекачаного ст. 122-4 КУпАП та справу №537/2258/23 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, перекачаного ст. 124 КУпАП та присвоєно справі єдиний номер 537/2257/23.

Визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою АДРЕСА_1 , винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 122-4 та ст. 124 КУпАП закрито.

Згідно з постановою судді, 12.05.2023, о 14:00 год. в м. Кременчуці, вул. Павлівська, 4, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Mitsubishi outlander, д.н.з. НОМЕР_1 , не дотримався безпечного інтервалу, скоїв наїзд на автомобіль VolkswagenTouareg, д.н.з. НОМЕР_2 , який припаркував ОСОБА_2 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_3 порушив вимоги п. 13.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

В цей же день, 12.05.2023, о 14:00 год. в м. Кременчуці, вул. Павлівська, 4, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Mitsubishi Оutlander, д.н.з. НОМЕР_1 , будучи причетним до ДТП, залишив місце її скоєння, чим порушив вимоги підпункту а п. 2.10 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 122-4 КУпАП.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та закрити провадження в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень.

Також в скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому поважність причин пропуску строку обґрунтовується тим, що розгляд справи відбувся без участі ОСОБА_1 . Про існування оскаржуваної постанови від 14.09.2023 йому стало відомо 28.12.2024 з отриманої з Крюківського районного суду м. Кременчука суду копії позовної заяви, яка містить посилання на постанову суду про притягнення його до адміністративної відповідальності та ухвали про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до нього про відшкодування збитків в порядку регресу.

Окрім того вказує, що він проходить тривале та циклічне лікування як в Україні, так і за кордоном, що з поважних причин унеможливило його перебування в суді під час винесення постанови та своєчасне оскарження судового рішення.

Перевіривши доводи апелянта в частині поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, приходжу до висновку, що останні не заслуговують на увагу, а строк на апеляційне оскарження не підлягає поновленню з огляду на наступне.

За змістом ч.2 ст.294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником та в окремих випадках прокурором. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.

Згідно положень ч.2 ст.294 КУпАП, строк на апеляційне оскарження постанови судді, пропущений із поважних причин, може бути поновлений особі, яка звертається із відповідним клопотанням.

Обґрунтовуючи підстави пропуску строку з поважних причин, ОСОБА_1 вказував на своє тривале, циклічне лікування як в Україні, так і за кордоном.

Разом з тим вказані обставини не доводять відсутність у правопорушника можливості своєчасного оскарження постанови місцевого суду.

Так, з матеріалів справи про адміністративні правопорушення вбачається, що до суду першої інстанції вони надійшли у червні 2023 року.

Розгляд справи призначався неодноразово, але кожного разу правопорушник направляв до суду заяви з проханням відкласти чудове засідання,

Зокрема, під час розгляду справи 03 липня та 24 липня 2023 року ОСОБА_1 подавалися клопотання про відкладення розгляду справи, обумовлені необхідністю лікування.

11 вересня 2023 року, за 3 дні до ухвалення постанови, ним особисто було подано до канцелярії місцевого суду клопотання про закриття справи.

Постановою від 14 вересня 2023 року Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень за ст. 122-4 та ст. 124 КУпАП, а 15 вересня 2023 року копія постанови була направлена на його адресу, проте повернулася до суду з відміткою «За закінченням терміну зберігання».

З апеляційною скаргою ОСОБА_5 звернувся до суду першої інстанції в системі «Електронний суд» 26 грудня 2024 року, тобто більше ніж через рік та 3 місяці після ухвалення судового рішення.

Надаючи оцінку перебігу судового розгляду, необхідно зазначити, що апелянт достеменно знав про розгляд справи в суді першої інстанції та користуючись своїми правами неодноразово подавав клопотання про відкладення її розгляду, заявляв інші процесуальні клопотання, в тому числі і про закриття провадження по справі, проте жодного разу в судове засідання не з`явився, результатом розгляду справи не цікавився та не подавав заяви про отримання копії судового рішення.

Разом з цим, згідно супровідного листа від 15.09.2023, за вихідним №537/2257/23/2621/2023, вбачається, що судом першої інстанції за місцем проживання правопорушника була направлена копія судової постанови, яка повернулась без вручення останньому з відміткою «За закінченням терміну зберігання».

В подібних випадках, Верховний Суд неодноразово наголошував, що заявник повинен самостійно організувати відносини з оператором поштового зв`язку, кур`єрською службою тощо, з метою забезпечення отримання надісланої йому кореспонденції уповноваженою особою.

Крім того, сам апелянт як особа, яка притягнується до відповідальності мав проявляти зацікавленість ходом розгляду справи про адміністративне правопорушення та забезпечити себе інформацією про результати такого розгляду.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини вирішення щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, оскільки в кожній справі національні суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип re judicata (принцип юридичної визначеності) (рішення у справі «Пономарьов проти України», заява №3236/03, п.41, від 03.04.2008 року; рішення у справі «Устименко проти України», заява №32053/13, п.47, від 29.10.2015 року).

З рішень Європейського суду з прав людини вбачається, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення «Пономарьов проти України» та інші).

Також щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається прецедентна практика Європейського суду з прав людини, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

За наведених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апелянтом не доведеного жодними належними доказами наявність поважних причин, в силу яких він був позбавлений можливості своєчасно скористатись правом на апеляційне оскарження, позаяк ним не доведено існування обставин, які б могли бути розцінені як поважні причини не подання ним апеляційної скарги впродовж одного року з часу ухвалення постанови суду першої інстанції.

За вказаних обставин, апеляційний суд не вбачає правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанов судді Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14 вересня 2023 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14 вересня 2023 року, повернути особі, яка її подала.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя О.І. Обідіна