Справа № 464/7501/24 Головуючий у 1 інстанції: Шашуріна Г. О.
Провадження № 33/811/50/25 Доповідач в 2-й інстанції: Урдюк Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , захисника Добушовського О.В., потерпілої ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу адвоката Добушовського О.В. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,на постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 24 грудня 2024 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави судовий збір в розмірі 605,60 гривень.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 , 10 липня 2024 року о 09:30 год, м. Львові, вул. Пасічна, 164, керуючи автомобілем марки «Toyota», державний номерний знак НОМЕР_1 , не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, не зменшив швидкість та не зупинився, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода гр. ОСОБА_2 , яка переходила дорогу по пішохідному переході. У результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль отримав технічні пошкодження, а пішохід ОСОБА_2 легкі тілесні ушкодження. Таким чином ОСОБА_1 порушив вимоги пунктів 2.3б; 18.1 ПДР.

Не погоджуючись із рішенням судді суду першої інстанції, адвокат Добушовський О.В. подав апеляційну скаргу, у якій просить постанову судді змінити в частині накладення адміністративного стягнення та накласти стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що постанова є незаконно та необґрунтованою, прийнята з порушеням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт звертає увагу на те, що після наїзду на пішохода ОСОБА_2 та під час розгляду справи в суді першої інстанції, ОСОБА_1 визнав свою вину, щиро розкаявся на зустрівся з потерпілою для вирішення питання про відшкодування завданої шкоди. Однак, потерпіла спочатку озвучила суму моральної шкоди у розмірі 3 000 доларів США для неї та 1000 доларів США на ЗСУ. Проте, ОСОБА_1 не погодився на відшкодування саме такої суми так як в нього не було зазначеної суми. Наголошує, що озвучений потерпілою розмір шкоди був незрозумілим для нього. Відтак, після єдиної зустрічі з потерпілою, водій та потерпіла більше не зустрічалися та не спілкувалися.

Окрім цього, потерпіла в більшість судових засідань участі не приймала.

Після наїзду на потерпілу, водій разом з пасажиркою ОСОБА_3 одразу вийшли з машини та надали першу допомогу потерпілій ОСОБА_2 : допомогли піднятись на ноги, викликали поліцію та швидку медичну допомогу, та залишались з потерпілою до їх прибуття.

Апелянт наголошує, що судом першої інстанції не взято до уваги, що ОСОБА_1 жодного разу раніше не притягувався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР, а під час вчинення ДТП не перебував в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, що свідчить про необережність вчинення ним наїзду на потерпілу.

Вважає, що наявні підстави для зміни накладеного стягнення на штраф.

ОСОБА_1 , захисник Добушовський О.В., апеляційну скаргу підтримали, просили задоволити.

Потерпіла ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції пояснила, що ОСОБА_1 не відшкодував завданої шкоди, допустив порушення ПДР, що спричинило наїзд на неї. Вважає, що накладене на нього стягнення судом є справедливим.

Заслухавши учасників судового процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Висновок місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, в апеляційному порядку не оскаржується. За таких обставин, суд апеляційної інстанції перевіряє обґрунтованість рішення суду в межах заявлених в апеляційній скарзі вимог.

Відповідно до положення ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлене неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з вимогами ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Положення ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Диспозиція ст. 124 КУпАП передбачає відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, суддя суду першої інстанції правильно виходив із того, що його вина у вчиненні вказаного в постанові правопорушення доведена, оскільки підтверджується наявними у цій справі доказами, які не заперечуються стороною захисту в апеляційній скарзі.

Також, розглядаючи адміністративну справу та приймаючи рішення про накладення адміністративного стягнення, суддя суду першої інстанції в повній мірі врахував особу правопорушника, характер вчиненого правопорушення та ступінь його вини.

Перевіряючи доводи про справедливість призначеного стягнення, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до вимог ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

Так, санкцією ст. 124 КУпАП передбачено стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Так, відповідно до ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Разом з тим, суть накладення стягнення полягає саме в тому, що особа, яка вчинила правопорушення обмежується в своїх правах та свободах, що безумовно не може не позначитись на якості її життя.

Апеляційний суд вважає, що суддею першої інстанції при призначенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 в повному обсязі були дотримані вимоги закону, оскільки застосоване щодо нього стягнення повністю відповідає санкції статті вчиненого правопорушення.

При накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 суд першої інстанції відповідно до вимог ст.ст. 23, 33 КУпАП врахував характер i ступінь суспільної небезпеки вчиненого адміністративного правопорушення та особу правопорушника.

Апеляційний суд вважає, що при призначенні стягнення у відповідності до вимог ст. 34 КУпАП необхідно враховувати як обставини, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення те, що правопорушник повністю визнав вину у вчиненні правопорушення та розкаявся.

Разом з тим, вищевказана обставина не впливає на правильність висновків суду щодо розміру призначеного стягнення, оскільки була врахована судом першої інстанції і призначене ОСОБА_1 стягнення є справедливим.

Також апеляційний суд враховує думку потерпілої, яка в суді апеляційної інстанції зазначила, що ОСОБА_1 не вжив жодних заходів на відшкодування завданої шкоди внаслідок ДТП, тому просила накласти стягнення у виді позбавлення права керування транспорними засобами.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вчинене адміністративне правопорушення, за своїм характером є грубим суспільно небезпечним порушенням у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створює небезпеку, як для самого водія, так і для інших учасників дорожнього руху.

Підвищення ефективності впливу на дисципліну учасників дорожнього руху забезпечується чітким визначенням правових санкцій за вчинення такого правопорушення.

При цьому, апеляційний суд виходить з того, що при визначенні стягнення необхідно враховувати його виховну дію, оскільки стягнення, повинно бути направлено не тільки на забезпечення виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень, а також повинно бути спрямовано на попередження вчинення правопорушень іншими особами.

Застосовуючи справедливе стягнення за вчинене правопорушення, суд таким чином констатує, що відповідні діяння є суспільно небезпечними та за їх вчинення настають певні негативні наслідки.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст. 23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, призначив ОСОБА_1 справедливе стягнення, яке відповідає вимогам закону.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст. 23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову судді - без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 24 грудня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката Добушовського О.В. в інтересах останнього - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Урдюк Т.М.