Справа № 298/143/25
Номер провадження 3/298/119/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року смт. Великий Березний

Суддя Великоберезнянського районного суду Закарпатської області Ротмістренко О.В., за участі захисника ОСОБА_1 адвоката Моняк О.В., розглянувши матеріали справ, які надійшли з Відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , українця, громадянина України, уродженця м. Київ, мешканця АДРЕСА_1 , працюючого в ФОП « ОСОБА_2 » системним адміністратором, за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 204-1 та ч.1 ст. 185-10 КУпАП,

ВСТАНОВИЛА:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №145478 від 13.11.2024 12 листопада 2024 року близько 17 год. 43 хв. прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» на напрямку 134 прикордонного знаку на околиці населеного пункту Великий Березний (територія Великоберезнянської територіальної громади Ужгородського району Закарпатської області) в межах прикордонної смуги на відстані 10 метрів до державного кордону після подолання загороджувального паркану, було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_3 , який здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Словацьку Республіку поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон, при цьому здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця Держприкордонслужби, а саме: неодноразово повторювану законну вимогу прикордонного наряду «Прикордонний патруль» під час виконання ними службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону зупинитись та припинити рух в напрямку державного кордону, не виконав та вдався до втечі від прикордонного наряду. З метою затримання було здійснено три попереджувальні постріли з ОСОБА_4 . Своїми діями порушив вимоги ч. 2 ст. 23, ст. 34 Закону України «Про Державну Прикордонну службу України», тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена за ч. 1 ст. 185 КУпАП.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №145480 від 13.11.2024 12 листопада 2024 року близько 17 год. 43 хв. прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» на напрямку 134 прикордонного знаку на околиці населеного пункту Великий Березний (територія Великоберезнянської територіальної громади Ужгородського району Закарпатської області) в межах прикордонної смуги на відстані 10 метрів до державного кордону після подолання загороджувального паркану, було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_3 , який здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Словацьку Республіку поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон. З метою затримання було здійснено три попереджувальні постріли з ОСОБА_4 . Своїми діями порушив вимоги ст.ст. 9, 12 Закону України «Про Державний кордон України» від 04.11.1991 року, чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Оскільки зазначені справи стосуються однієї і тієї ж особи та одночасно розглядаються одним і тим же органом, такі слід об`єднати в одне провадження.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Від ОСОБА_1 клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, а захисник ОСОБА_1 адвокат Моняк О.В. вважала за можливе розглянути справу за його відсутності.

За таких обставин неявка особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, на судовий розгляд справи являється її волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи.

При цьому за змістом ст. 268 КУпАП України присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачених ст. ст. 204-1, 185-10 КУпАП, не є обов`язковою.

Відтак суддя вважає, що дану справу може бути розглянуто.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_1 адвокат Моняк О.В. обставини, викладені в протоколах про адміністративне правопорушення, складених щодо ОСОБА_1 , заперечила. При цьому вказала, що ОСОБА_5 перебував в Ужгороді деякий час у зв`язку з воєнним станом, так як працює розробником безперебійне живлення електроенергії та доступ до мережі «Інтернет». Також в місті Ужгороді проживає його дівчина, до якої він періодично приїжджає. З 11.11.2024 до 15.11.2024 року ОСОБА_5 перебував у відпустці тому вирішив подивитися та пройтися туристичними маршрутами. Приїхавши на автобусі до станції «Великий Березний», він рушив в бік лісу, де заблукав. Зайшов у хащу, де не було мобільного покриття, тому не зміг скористатися Google картами та знайти дорогу назад. Згодом він почув постріл, злякався і побіг. Почувши другий постріл ОСОБА_5 повернувся і побачив людину у військовій формі. Тоді зрозумів, що боятися нічого. Тоді до нього підійшов прикордонник та повідомив йому, що він знаходиться біля державного кордону, і що вони вимагали, щоб він зупинився, на що він їм повідомив, що він не знав де знаходиться, бо заблукав. Вимогу зупинитися він не почув, а почув лише постріл, тому, злякавшись, побіг, оскільки не бачив хто здійснює постріл. Лише почувши другий постріл, помітив людей у військовій формі, у зв`язку з чим зупинився. Наполагає на тому, що ОСОБА_1 вину не визнає, не здійснював злісної непокори працівникам ДПС України та не мав наміру перетинати незаконно державний кордон України. Жодних дій, спрямованих на вчинення злісної непокори не вчиняв. Як зауважує ОСОБА_6 в підтвердження факту злісної непокори працівникам ДПС України прикордонною службою крім протоколів про адміністративне правопорушення, надано лише письмові пояснення прикордонника, які жодним чином не свідчать про наявність в діях ОСОБА_3 складів адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185-10 КУпАП та ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Заслухавши пояснення захисника ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справ про адміністративні правопорушення, об`єктивно оцінивши докази по справах, суддя встановила таке.

Згідно зі ст.ст. 245, 252 КУпАП завданнями провадження в справі про адміністративне правопорушення і обов`язком органу, який її розглядає, є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи і вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вирішуючи питання про те, чи було вчинене адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , чи винуватий він у вчиненні такого та чи підлягає він адміністративній відповідальності, суддя виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Адміністративним правопорушенням (проступком) згідно з ч.1 ст. 9 КУпАП, визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ч.1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, протоколами про вилученні речей і документів, а також іншими вказаними у ній засобами і документами.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Отже, тягар доказування на предмет доведеності достатності доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним інкримінованого йому адміністративного правопорушення покладено на особу, що складала протокол про адміністративне правопорушення.

Обов`язок органу (особи), який склав протокол про адміністративне правопорушення нести тягар доказування, що є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст. 62 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

За фабулою протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №145478 від 13.11.2024 ОСОБА_1 інкриміновано невиконання повторної законної вимоги пред`явити документи, що посвідчують особу і такі його дії кваліфіковано за ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.

За фабулою протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №145480 від 13.11.2024 ОСОБА_1 інкриміновано спробу незаконного перетинання державного кордону України, в пішому порядку поза пунктами пропуску через державний кордон з України в Словацьку Республіку і такі його дії кваліфіковано за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Положеннями ч. 1 ст. 185-10 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи здійсненням прикордонного контролю в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України.

Об`єктивна сторона вказаного правопорушення виражається у відкритій відмові виконати законне розпорядження чи вимогу військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи здійсненням прикордонного контролю в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого умислу.

З метою доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення посадовою особою до протоколу про адміністративне правопорушення долучено: протокол про адміністративне затримання від 12.11.2024; протокол особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 12.11.2024; пояснення ОСОБА_1 від 13.11.2024, який заперечив фат вчинення ним адміністративного правопорушення, вказавши, що перебував в місці затримання з туристичною метою; заяву ОСОБА_1 від 12.11.2024 в якій він вказує, що повідомлений, що розгляд справи відбудеться в Великоберезнянському районному суді Закарпатської області; заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Аналіз доказів, доданих до протоколу про адміністративне правопорушення, складеного щодо ОСОБА_1 , не дає підстав для беззаперечного висновку у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.

Жодних об`єктивних доказів, які б могли прямо чи опосередковано вказувати на наявність ознак вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого в ч. 1 ст. 185-10 КУпАП матеріали адміністративної справи не містять.

Так, злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника прикордонної державної служби при виконанні ним службових обов`язків.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11.10.2011 у справі №10-рп/2011 надав тлумачення визначенню непокори: «Слово «непокора» означає відмову від виконання або ігнорування виконання певної вимоги».

Суддя враховує пояснення, що містяться в справі про адміністративне правопорушення, гр. ОСОБА_1 , а також надані його захисником в судовому засіданні, а також ту обставину, що в матеріалах справи відсутні будь-які об`єктивні докази, зокрема, покази свідків, фото чи відео зйомки, які б підтверджували той факт, що ОСОБА_1 дійсно не виконував законну вимогу працівника прикордонної служби.

Крім цього, матеріали справи не містять жодних доказів, з яких вбачається, яка саме службова особа ДПС виконувала обов`язки під час затримання ОСОБА_1 , а також якими б підтверджувався факт виконання певною особою у вказаному у протоколі про адміністративне правопорушення місці і часі службових обов`язків.

В положеннях ч. 1 ст. 204-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею 204-1 КУпАП, полягає у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Перетинання державного кордону поза пунктами пропуску через державний кордон може означати, що особа перетнула державний кордон: поза місцем розташування пункту пропуску; поза місцем, визначеним у пункті пропуску для безпосереднього перетинання державного кордону; хоча і в зазначеному місці, але в час, коли пункт пропуску не функціонував.

Відповідно спроба перетнути кордон поза пунктами пропуску через державний кордон означає певні умисні дії особи, спрямовані на те, щоб перетнути державний кордон: поза місцем розташування пункту пропуску; поза місцем, визначеним у пункті пропуску для безпосереднього перетинання державного кордону; хоча і в зазначеному місці, але в час, коли пункт пропуску не функціонував.

Разом з цим, у протоколі, складеному відносно ОСОБА_1 , не вказано жодної вчиненої ним дії, яка б відповідала об`єктивній стороні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Так, наведення в описовій частині протоколу відомостей про виявлення та затримання ОСОБА_1 за спробу незаконного перетинання державного кордону України в Словацьку Республіку поза межами пунктів пропуску, без зазначення, в чому саме виразились його дії щодо вчинення такої спроби, є неконкретним формулюванням обвинувачення.

З метою доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення посадовою особою до протоколу про адміністративне правопорушення долучено: протокол про адміністративне затримання від 12.11.2024; протокол особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 12.11.2024; пояснення ОСОБА_1 від 13.11.2024, який заперечив фат вчинення ним адміністративного правопорушення, вказавши, що перебував в місці затримання з туристичною метою; заяву ОСОБА_1 від 12.11.2024 в якій він вказує, що повідомлений, що розгляд справи відбудеться в Великоберезнянському районному суді Закарпатської області; заяву про розгляд справи за його відсутності.

Аналіз доказів, доданих до протоколу про адміністративне правопорушення, складеного щодо ОСОБА_1 , не дає підстав для беззаперечного висновку у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Жодних доказів, які б могли прямо чи опосередковано вказувати на наявність ознак вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, матеріали адміністративної справи не містять.

Жодних доказів про те, що ОСОБА_1 рухався в напрямку державного кордону, оминаючи населені пункти, що давало б підстави стверджувати, що він мав намір уникнути зустрічі із працівниками прикордонної служби, і таким чином незаконно перетнути кордон, матеріали справи також не містять. Працівниками прикордонної служби не долучено до матеріалів справи ні фото чи відео фіксації факту вчинення правопорушення чи інших беззаперечних доказів вини ОСОБА_1 .

При цьому суддя враховує пояснення ОСОБА_1 , надані ним при затриманні, а також пояснення його захисника, надані в судовому засіданні, ту обставину, що він затриманий на території Ужгородського району у світлий час доби.

Із врахуванням положень і тлумачень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Обов`язок органу (особи), який склав протокол про адміністративне правопорушення нести тягар доказування, що є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, та звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Згідно з пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: … юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

Відповідно до п.п. 4.1 п. 4 вказаного Рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, винуватість особи у вчиненні правопорушення повинна бути доведена поза розумним сумнівом, а усі сумніви тлумачаться на користь правопорушника. Таким чином, суд зобов`язаний дослідити усі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності.

Зважаючи на наведене, суддя позбавлена можливості констатувати про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 204-1 КУпАП та ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, поза розумним сумнівом.

Тому суддя приходить до висновку, що до суду не надано належних, допустимих, достатніх та переконливих доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 204-1 КУпАП та ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, які б беззаперечно свідчили про наявність в його діях складу вказаного правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи положення ст. 40-1 КУпАП судовий збір стягненню з ОСОБА_1 не підлягає.

Керуючись ст. ст. 247, 283, КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Справу про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення справа № 298/143/25 (провадження № 3/298/119/25) та за ч. 1 ст. 185-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення справа № 298/146/25 (провадження № 3/298/122/25) об`єднати в одне провадження.

Присвоїти об`єднаній справі про адміністративне правопорушення № 298/143/25 (провадження № 3/298/119/25).

Справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та за ч. 1 ст. 185-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Великоберезнянський районний суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

Суддя Ротмістренко О.В.