П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.02.2025 Справа №607/2399/25 Провадження №3/607/1448/2025

місто Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Якімець Тарас Ігорович розглянув матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, паспорт серія НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення

У С Т А Н О В И В:

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 234249 від 30 січня 2025 року вказано, що пішохід ОСОБА_1 20 січня 2025 року близько 17 год. 00 хв. в с. Смиківці, дорога М-30 Стрий-Умань-Дніпро-Ізварине (154 км. 900 м.), здійснював перехід проїзної частини дороги поза межами пішохідного переходу на дорозі, яка має чотири смуги для руху в обох напрямках, в результаті чого на нього допустив наїзд автомобіль «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , в результаті ДТП пішохід отримав легкі тілесні ушкодження, а автомобіль «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження, тож ОСОБА_1 порушив п. 4.14.г. ПДР перехід пішоходом проїзної частини поза пішохідним переходом, за що передбачена відповідальність за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) (а.с.1).

21 січня 2025 року ОСОБА_1 надав письмові пояснення, в яких вказав, що 20 січня 2025 року близько 18:00 год. йшов з м. Тернопіль у напрямку с. Смиківці, Тернопільського району, пішки. Спочатку йшов лівим тротуаром у даному напрямку, після чого вирішив перейти дорогу, тобто 4 смуги для руху, оскільки у цій ділянці по дві смуги. В той момент на вулиці була темна пора доби, дорога не освітлювалася. Спочатку перейшов дві смуги для руху у напрямку м. Тернопіль, після чого зупинився на подвійній лінії дорожньої розмітки для того щоб переконатися, що у напрямку с. Смиківці не має автомобілів і в цей момент відчув удар від якого сів на дорогу. В цей момент до нього підбіг водій, як він тепер розуміє, надати йому допомогу. За декілька хвилин на місце події приїхала БШД, яка забрала його у лікарню для обстеження. Зважаючи на те, що він не отримав ніяких серйозних травм, його відпустили додому. ОСОБА_1 також зазначив, що за фактом події ніякої претензії не має і мати не буде, відомості в ЄРДР просив не вносити, так як проходити СМЕ не бажає; розуміє, що намагався перейти дорогу у невстановленому для цього місці, а тому свою вину визнає (а.с. 27, 28).

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що повністю розуміє зміст роз`яснених йому прав, передбачених статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП, винуватим себе у вчинені адміністративного правопорушення визнає повністю, щиро розкаюється. Просить накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу.

Заслухавши пояснення особи, яку притягують до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, крім визнання ним власної вини, доведена наступними матеріалами справи, а саме:

протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №234249 від 30 січня 2025 року (а.с.1);

заявою ЄО за № 306 від 20 січня 2025 року (ДТП з травмованими) (а.с.5, 6);

заявою ЄО за № 311 від 20 січня 2025 року (ДТП з травмованими) (а.с.7);

рапортом інспектора ВАП УПП в Тернопільській області ДПП старшого лейтенанта поліції О. Бахурської від 20 січня 2025 року (а.с. 8);

відеоматеріалами «WhatsApp Video 2025-01-30 at 12.39.56», «WhatsApp Video 2025-01-30 at 12.39.56 (1)», «WhatsApp Video 2025-01-30 at 12.39.56 (2)», «WhatsApp Video 2025-01-30 at 12.39.56 (3)» (а.с. 9);

протоколом огляду місця події (дорожньо-транспортної пригоди) від 20 січня 2025 року, з планом-схемою та фотоматеріалами (а.с. 10 23);

письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 20 січня 2025 року (а.с. 25);

письмовими поясненнями ОСОБА_3 від 20 січня 2025 року (а.с. 26);

письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 21 січня 2025 року (а.с. 27, 28);

заявою ОСОБА_1 від 21 січня 2025 року (а.с. 29).

За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (стаття 245 КУпАП).

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будьякі фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно з пунктом 1.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі ПДР України) учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.10 ПДР України визначено, що пішохід особа, яка бере участь у дорожньому русі поза транспортними засобами і не виконує на дорозі будь-яку роботу. До пішоходів прирівнюються також особи, які рухаються в кріслах колісних без двигуна, ведуть велосипед, мопед, мотоцикл, везуть санки, візок, дитячу коляску чи крісло колісне.

Учасник дорожнього руху особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин, велосипедист, а також особа, яка рухається в кріслі колісному (пункт 1.10. ПДР України).

Положеннями пункту 4.7. ПДР України передбачено, що пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч.

У пункті 4.14.г. ПДР України встановлено, що пішоходам забороняється: переходити проїзну частину поза пішохідним переходом, якщо є розділювальна смуга або дорога має чотири і більше смуг для руху в обох напрямках, а також у місцях, де встановлено огородження.

Статтею 124 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Диспозиція цієї норми передбачає відповідальність за вчинення дій на порушення існуючих ПДР України, які мали наслідком пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. Тобто власне порушення ПДР України, що не мало наслідком заподіяння такої шкоди, не утворюватиме склад адміністративного проступку, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Суд вважає, що з об`єктивної сторони це правопорушення знайшло свій прояв в порушенні ОСОБА_1 правил переходу проїзної частини дороги поза межами пішохідного переходу на дорозі, яка має чотири смуги для руху в обох напрямках, що спричинило відповідні пошкодження.

Це підтверджують докази наявні в матеріалах адміністративної справи, пояснення самого ОСОБА_1 , як надані ним 21 січня 2025 року, так і безпосередньо надані в судовому засіданні. Відтак, суд констатує наявність в діях особи, яку притягують до адміністративної відповідальності, складу адміністративного правопорушення передбаченого статтею 124 КУпАП.

Обираючи адміністративне стягнення, суд, відповідно до статті 33 КУпАП, бере до уваги характер вчиненого правопорушення, особу порушника, його щире каяття, визнання вини в повному обсязі, ступінь його вини, майновий стан, відсутність обставин, що обтяжують адміністративну відповідальність, а тому доходить висновку, що до ОСОБА_1 слід застосувати стягнення у вигляді штрафу в межах санкції статті, за якою його притягують до відповідальності.

Згідно статті 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні у справі про адміністративне правопорушення підлягає сплаті особою, на яку накладено стягнення, однак, ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Згідно з пенсійним посвідченням ОСОБА_1 серія НОМЕР_3 , вид пенсії: за віком, 2 група, загальне захворювання (а.с. 38).

Таким чином, судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму, що становить 605,60 гривень необхідно віднести на рахунок держави в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 7, 9, 33, 34, 35, 40-1, 124, 245, 251, 280, 283, 284, 287, 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок в дохід держави.

2. Судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму, що становить 605,60 гривень віднести на рахунок держави в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

3. Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

4. У випадку несплати штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

5. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.

6. Постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, установленого частиною першою статті 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, шляхом звернення до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 Кодексу України про адміністративні правопорушення перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки.

7. Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

8. Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

9. Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

10. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Головуючий суддяТ. І. Якімець