Справа № 473/60/25 Головуючий у першій інстанції Зубар Н.Б.
Провадження № 33/812/68/25 Доповідач апеляційного суду Лівінський І.В.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

іменем України

19 лютого 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Лівінського І.В.,

з секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,

за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , її захисника Макеєва Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою

захисника Макеєва Дмитра Вячеславовича

на постанову Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 січня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, обліковий номер картки платника податків НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік,

в с т а н о в и в :

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 26 грудня 2024 року серії ЕПР1 № 205942, 26 грудня 2024 року о 22-10 год. в м. Вознесенськ, вул. Київська, 148 ОСОБА_1 керувала транспортним засобом Skoda Superb д.н.з. НОМЕР_2 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: розширені зіниці очей, які не реагують на світло, почервоніння очей. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я Вознесенської КП «КНП ВБЛ» ВМР відмовилася на безперервну відеозйомку на нагрудну бодікамеру поліцейського, чим порушила вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, (далі ПДР), за що передбачена адміністративна відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП.

Постановою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 січня 2025 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та на неї накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, захисник ОСОБА_1 адвокат Макеєв Д.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить вказану постанову скасувати, а провадження закрити, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Апелянт вважає, що постанова є незаконною та необґрунтованою, такою, що не відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права.

Захисник Макеєв Д.В. зазначає, що як вбачається з відеозапису, під час складення протоколу поліцейські не роз`яснили ОСОБА_1 права, передбачені статтею 268 КУпАП, чим грубо порушили вимоги чинного законодавства. Право ОСОБА_1 на ознайомлення з доказами вчинення адміністративного правопорушення не було реалізоване, що свідчить про складення поліцейським протоколу з порушенням вимог статей 256, 268 КУпАП.

Працівниками поліції навмисно було введено в оману ОСОБА_1 , шляхом не роз`яснення порядку і строків проведення огляду у медичному закладі, а також наслідки відмови від проходження огляду в медичному закладі. Фактично ОСОБА_1 навіть не було запропоновано пройти огляд в закладі охорони здоров`я, вимоги про яке вказані в статті 266 КУпАП, Інструкції 1452/735 та постанові КМУ №1103 від 17 грудня 2008 року.

Апелянт вказує, що під час судового засідання ОСОБА_1 пояснила, що до неї було упереджене ставлення з боку поліцейських, на неї склали протокол з особистих підстав, оскільки вона працює таксистом. Пропозиція пройти огляд в лікарні була, але ОСОБА_1 не відмовлялася від проходження медичного огляду, а лише пропонувала спочатку поїхати до дитини, яка перебувала вдома одна, а вже потім пройти огляд. Оскільки, Миколаївська область постійно перебуває під ракетними обстрілами, та переживаючи за стан здоров`я та життя своєї дитини, ОСОБА_1 вимушена була повідомити працівникам поліції про неможливість пройти медичний огляд саме в той час.

Захисник звертає увагу на те, що ОСОБА_1 була направлена працівниками патрульної поліції на проходження медичного огляду. За результатами якого, остання не перебувала в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Проте, вказані покази ОСОБА_1 не взяті до уваги судом при винесенні оскаржуваної постанови.

Отже, через істотні процесуальні порушення, порушення процедури проведення огляду на стан сп`яніння, в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП. Захисник вважає, що працівниками поліції не надано суду належних та достатніх доказів у підтвердження того, що ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП. А всі сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_1 тлумачаться на її користь.

Переглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги з дотриманням вимог частини 7 статті 294 КУпАП, апеляційний суд дійшов наступного.

За положеннями статті 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень пункту 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Невиконання вказаних вимог утворюють склад правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Як вбачається з диспозиції частини 1 статті 130 КУпАП адміністративна відповідальність настає не тільки у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само, і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до частини 1 статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 205942, 26 грудня 2024 року о 22-10 год. в м. Вознесенськ, вул. Київська, 148 ОСОБА_1 керувала транспортним засобом Skoda Superb д.н.з. НОМЕР_2 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: розширені зіниці очей, які не реагують на світло, почервоніння очей. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я Вознесенської КП «КНП ВБЛ» ВМР відмовилася на безперервну відеозйомку на нагрудну бодікамеру поліцейського Tecsar 4200, чим порушила вимоги п.2.5 ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП (а.с.1).

Від дачі пояснень по суті порушення водій відмовилась.

При цьому, будь яких заперечень щодо складеного відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не надала.

Вказаний протокол складений за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених статтею 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 7 листопада 2015 року № 1395.

Керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а також факт її відмови пройти відповідно до встановленого законом порядку огляд на стан наркотичного сп`яніння підтверджений також відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції, який доданий до протоколу про вчинення адміністративного правопорушення серії ЕПР1 № 205942.

Твердження апеляційної скарги про те, що працівниками поліції навмисно було введено в оману ОСОБА_1 , шляхом не роз`яснення порядку і строків проведення огляду у медичному закладі, наслідки відмови від проходження огляду в медичному закладі, а також фактично поліцейським навіть не було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд в закладі охорони здоров`я, є необґрунтованими та не відповідають дійсності.

Так, з відеозапису з нагрудної камери працівника поліції, доданого до протоколу про скоєння адміністративного правопорушення серії ЕПР1 № 205942 від 26 грудня 2024 року, вбачається, що поліцейським було повідомлено водію ОСОБА_1 про те, що у поліцейського є підозри та він бачить візуальні ознаки наркотичного сп`яніння у неї, зокрема, розширені зіниці очей, які не реагують на світло, почервоніння очей. На підставі цього поліцейський запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, а саме Вознесенській КП «КНП ВБЛ» ВМР. ОСОБА_1 категорично відмовилась від проходження огляду. Від ознайомлення під підпис зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 відмовилась.

Із відеозапису вбачається, що після того як ОСОБА_1 відмовилась проходити огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, поліцейський роз`яснив ОСОБА_1 наслідки такої відмови, що відносно неї буде складений протокол про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 130 КУпАП за відмову від проходження медичного огляду.

Отже, працівники патрульної поліції зафіксували у встановленому законом порядку відмову водія ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Вказаний відеозапис зроблений працівниками поліції з дотриманням вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка затверджена Наказом МВС України від 18 грудня 2018 року № 1026, в тому числі щодо безперервності запису з моменту, коли працівник поліції запропонував ОСОБА_1 пройти медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння, до моменту її відмови від проходження такого огляду.

Відеозапис, який долучений до протоколу про адміністративне правопорушення у справі, сумнівів щодо його достовірності та допустимості не викликає, оскільки не містить ознак фальсифікації та фабрикації.

Тому цей відеозапис є належним та допустимим доказом вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

За такого, зміст протоколу про адміністративне правопорушення в цілому узгоджується з даними, які містяться у відеозаписі з нагрудної камери поліцейського, здійсненого працівником поліції під час вчинення ОСОБА_1 зазначеного правопорушення.

Безпідставним також є твердження захисника про те, що працівником поліції був порушений порядок проведення огляду на стан сп`яніння, а тому в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Так, за частинами 1-3, 6 статті 266 КУпАП, в редакції чинній на час вчинення правопорушення, передбачено, що особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Отже, підстави та порядок виявлення у водіїв транспортних засобів алкогольного сп`яніння, а також направлення водіїв для проведення огляду з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння, врегульовані не лише статтею 266 КУпАП, але й Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі Порядок № 1103), та Інструкцією № 1452.

Згідно положень Порядку № 1103 огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС (пункт 2).

Огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (пункт 3).

Результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду, форма якого затверджується МОЗ за погодженням з МВС. У разі встановлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Акт огляду на стан сп`яніння за результатами такого огляду, проведеного поліцейським, складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається в поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення в разі встановлення стану сп`яніння (пункт 5).

З аналізу пункту 1 Розділу ІІ Інструкції №1452 слідує, що поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів лише водіїв, відносно яких є підстави вважати про їх перебування у стані алкогольного сп`яніння (зокрема, як вказано у даному пункті, щодо осіб, які мають ознаки сп`яніння, визначені пунктом 3 розділу І вказаної Інструкції).

Відповідно до вимог пункту 12 цього ж Розділу у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Ознаками наркотичного сп`яніння згідно з пунктом 4 Розділу І Інструкції №1452 є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови, почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Таким чином, у разі виявлення у особи, яка керує транспортним засобом, ознак наркотичного сп`яніння, така особа підлягає медичному огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я.

Відповідно до пункту 9 розділу ІІ зазначеної Інструкції з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Відмова від проходження огляду на стан сп`яніння, є підставою для притягнення такої особи до адміністративної відповідальності.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 не відмовлялась від проходження огляду в медичному закладі, а лише пропонувала поїхати до дитини, а вже потім пройти огляд, спростовується відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

З відеозапису вбачається, що поліцейський повідомив ОСОБА_1 що в нього є підозри про те, що остання має ознаки наркотичного сп`яніння, а тому їй було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі. ОСОБА_1 розуміла, у зв`язку із чим поліцейський запропонував пройти її огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, але від проходження огляду категорично відмовилась. При цьому, ОСОБА_1 не пропонувала пройти відповідний огляд після відвідин її дитини.

Згідно направлення на огляд до закладу охорони здоров`я від 26 грудня 2024 року огляд в медичному закладі на виявлення наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 не проводився у зв`язку із відмовою останньої від проходження такого огляду (а.с.3).

Отже, дії працівника поліції, який, встановивши таку ознаку наркотичного сп`яніння, як розширені зіниці очей, які не реагують на світло, почервоніння очей, запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, що підтверджується зазначеним відеозаписом, відповідали порядку проведення огляду, визначеними пунктами 2, 3, 5 Порядку № 1103 та пунктом 12 розділу ІІ Інструкції № 1452, з урахуванням вимог статті 266 КУпАП.

Відповідно до диспозиції частини 1 статті 130 КУпАП, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого цією нормою, виражається, зокрема, у такій формі: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Склад такого правопорушення є формальним.

Отже, з моменту відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, склад такого правопорушення є закінченим.

Тому для кваліфікації дій за вказаною нормою, не мають правового значення доведеність наявності у водія ознак сп`яніння, а також підстави, з яких водій відмовився від проходження огляду. Достатньою є лише сама відмова водія від проходження відповідного огляду.

За наведеного, посилання ОСОБА_1 на те, що вона відмовилась від проведення огляду у зв`язку з тим, що в неї була хвора дитина, не може бути достатніми для визнання недійсним протоколу серії ЕПР1 № 205942, який був складений поліцейським.

Доводи апеляційної скарги про те, що поліцейський під час складання протоколу відносно ОСОБА_1 , всупереч абзацу 4 статті 256 КУпАП не довів останній її права і обов`язки, передбачені статтею 268 КУпАП, не можуть бути підставою для визнання протоколу серії ЕПР1 № 205942 не належним доказом, оскільки такі наслідки положення статей 256, 266 КУпАП не передбачені.

Зазначені доводи не стосуються порядку огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, в розумінні статті 266 КУпАП, не спростовують обставини правопорушення, викладені в протоколі серії ЕПР1 № 205942, а тому є недостатніми для скасування оскаржуваної постанови місцевого суду.

Посилання захисника на те, що ОСОБА_1 не перебувала в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, що підтверджується відповідною довідкою з медичного закладу, яку вона отримала у січні 2025 року після того, як було оформлено оскаржуваний протокол, не мають правового значення, оскільки у даній справі складено протокол стосовно ОСОБА_1 не за перебування в стані наркотичного сп`яніння, а за відмову останньої пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі.

Доводи апеляційної скарги про те, що до ОСОБА_1 , було упереджене ставлення з боку поліцейських, та на неї склали протокол з особистих підстав не впливає на кваліфікацію вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, а тому не може вважатись достатнім для закриття провадження у цій справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП.

Таким чином, сукупність досліджених в матеріалах справи доказів, а саме протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 205942 від 26 грудня 2024 року, відеозапису з нагрудної камери поліцейського, направлення до закладу охорони здоров`я, свідчить про доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою, а їх сукупність є достатньою для прийняття рішення по справі щодо ОСОБА_1 .

За такого, твердження апелянта про те, що суд першої інстанції при розгляді справи допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, в ході розгляду провадження в суді апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження.

Таким чином, в апеляційній скарзі не наведено належних і достатніх підстав для спростування висновків суду першої інстанції, не було здобуто таких доказів і при проведенні апеляційного розгляду.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

ОСОБА_1 , реалізувавши своє право керувати транспортним засобом, погодилась нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.

Апеляційний суд вважає, що у справі, яка переглядається, дотримано судом стандарт доведення висунутого ОСОБА_1 обвинувачення у скоєнні передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП правопорушення поза розумним сумнівом. В цьому разі стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, які є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було учинено і особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, або відносно якої закрито адміністративне провадження з нереабілітуючих підстав, є винною у вчиненні цього правопорушення. У справі, яка переглядається, належними та допустимими доказами доведено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння на вимогу працівника поліції, який підтверджений. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Невизнання ОСОБА_1 своєї провини в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, є способом її самозахисту, бажанням уникнути відповідальності та спростовується матеріалами справи.

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації чи їх неналежності, апелянтом не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.

З огляду на наведене, підстави для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі, як того просить апелянт, відсутні.

Керуючись статтями 283, 294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Макеєва Дмитра Вячеславовича залишити без задоволення, а постанову Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 січня 2025 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду І.В. Лівінський