ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/817/103/25 Доповідач - Ваврів І.З.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2025 р. м. Тернопіль

Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

з участю захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , адвоката Вальчук М.М.

розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, що притягнута до адміністративної відповідальності, адвоката Вальчук М.М. на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 січня 2025 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 січня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Як визнав суд, ОСОБА_1 26 листопада 2024 року о 22 год. 30 хв., на автомобільній дорозі М19 313 км 500м, керував автомобілем марки Mercedes Benz Vito, номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Драгер Алкотест 6820 та огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі категорично відмовився. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвокат Вальчук М.М. вважає вказану постанову необ`єктивною, незаконною і необґрунтованою, ухваленою з істотними порушеннями норм процесуального права, та неправильного застосування норм матеріального права.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що вину у вчиненні адміністративного правопорушення ОСОБА_1 не визнає, оскільки вважає, що працівниками поліції було грубо порушено процедуру огляду на стан сп`яніння, не було вказано йому в якому найближчому медичному закладі пропонується пройти огляд, направлення не виписувалось, акт огляду не вручався.

Стверджує, що поліцейські порушили процедуру огляду на стан сп`яніння та їх дії не відповідали вимогам Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС, МОЗ від 09.11.2015 за №1452/735, а саме працівники поліції:

не оформляли направлення на медичний огляд;

не вручався ОСОБА_1 акт огляду, а зазначені в акті ознаки сп`яніння, не співпадають з ознаками, зазначеними в протоколі.

З огляду на вищенаведене, захисник переконаний, що в даному випадку працівник поліції зобов`язаний був вручити акт огляду водієві, а далі забезпечити його доставку до найближчого закладу охорони здоров`я шляхом вручення письмового направлення не пізніше, ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для проведення огляду, для встановлення стану сп`яніння, у разі відмови водія пройти медичний огляд у медзакладі, - скласти відповідний протокол, але даної процедури працівником поліції було не дотримано.

Також вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволені клопотання про зупинення провадження в справі, оскільки ОСОБА_1 з 29.09.2022 мобілізований до складу Збройних сил України, що стверджується військовим квитком, довідкою від 18.12.2024 №10900, довідкою №10901 від 18.12.2024, а відтак у зв`язку із перебуванням на військовій службі у Збройних силах України не може прибути до суду на розгляд справи про притягнення його до адміністративної відповідальності, що в свою чергу позбавляє його можливості реалізувати свої процесуальні права, визначені ст.268 КУпАП, так як бажає бути присутнім та надати свої пояснення щодо вчинення правопорушення.

Просить зупинити апеляційне провадження у справі про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 до припинення перебування особи у Збройних силах України, а також скасувати постанову від 21 січня 2025 року Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області про визнання ОСОБА_1 , винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а провадження у справі закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши апелянта - захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Вальчук М.М., які повністю підтримали подану апеляційну скаргу та, з наведених у ній мотивів, просять зупини апеляційне провадження у справі та скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 січня 2025р. та закрити провадження у справі; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що слід відмовити у задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення.

Винуватість та кваліфікація дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України доведена належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.

Так, відповідно до п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою вставлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №182864 від 27 листопада 2024 року, ОСОБА_1 26 листопада 2024 року о 22 год. 30 хв., на автомобільній дорозі М19 313 км 500м, керував автомобілем марки Mercedes Benz Vito, номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Драгер Алкотест 6820 та огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі категорично відмовився.

В протоколі про адміністративне правопорушення, який був предметом розгляду суду, зазначено про роз`яснення ОСОБА_1 його прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.

Цей документ був предметом розгляду у суді першої інстанції та отримав належну правову оцінку з якою суд апеляційної інстанції погоджується.

Вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі, а доводи апелянта з цього приводу є безпідставними.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Як слідує з матеріалів справи, одним з таких доказів, яким обґрунтовано винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є відеозапис з нагрудних камер працівників патрульної поліції.

Як правильно встановлено місцевим судом, оглянутим відеозаписом зафіксовано, що у ОСОБА_1 були наявні ознаки алкогольного сп`яніння. Присутні на місці події свідки підтверджують те, що водій автомобіля Мерседес Віто ОСОБА_1 порушив ПДР України, внаслідок чого відбулось ДТП. На 00:04:06 хв. відеозапису 0000000__0008, ОСОБА_1 повідомляє працівникам поліції, що їхав у м. Тернопіль. На 00:08:06 хв. відеозапису 0000000__0001 ОСОБА_1 повідомляє, що їхав «на Схід». Факт керування транспортним засобом Mercedes Benz Vito, номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_1 не заперечувався, вину у ДТП останній визнає. На 00:08:37 хв. вищевказаного відеозапису, працівник поліції повідомляє ОСОБА_1 виявлені у нього ознаки алкогольного сп`яніння. На 00:08:44 хв. відеозапису ОСОБА_1 відмовляється пройти огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. Після цього на 00:09:25 хв. ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі. В ході спілкування з працівниками поліції, ОСОБА_1 неодноразово просить їх не складати відносно нього матеріали справи про адміністративне правопорушення, оскільки він військовий.

Апеляційний суд зазначає, що відеозаписом об`єктивно зафіксовані обставини адміністративного правопорушення у об`ємі, достатньому для вирішення питання про наявність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та винуватості ОСОБА_1 у його вчиненні.

Відеозаписи з нагрудних камер поліцейського суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними в даній постанові доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також, суд зазначає, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, за порушення ним п. 2.5 Правил дорожнього руху, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами, а зміст постанови відповідає вимогам статтей 283, 284 КУпАП.

Твердження апелянта про відсутність підстав для проведення огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 є непереконливі, оскільки працівник поліції повідомив водія про наявні у нього ознаки сп`яніння, які давали підстави вимагати проходження огляду на стан сп`яніння відповідно до положень п.2.5 ПДР України та Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р № 1452/735, що підтверджується долученими до матеріалів справи відеозаписами.

Доводи апеляційної скарги про порушення працівниками поліції порядку проведення огляд на стан сп`яніння, з тих мотивів, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я і йому не було забезпечено такої можливості, то вони є непереконливі і необґрунтовані.

Характер поведінки ОСОБА_1 та манера його спілкування з працівниками поліції, що зафіксовано відеозаписом з нагрудних камер поліцейських, спростовує доводи апелянта щодо наміру пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, а навпаки - підтверджує відмову від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я.

Доводи апелянта про те, що працівниками поліції не було оформлено направлення на медичний огляд та не вручено ОСОБА_1 акт огляду, не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки з відеозапису вбачається, що водій зауважень до процедури огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу не мав, зауваження на протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №182875, складеним 27 листопада 2024 року, ОСОБА_1 не подавав, такий протокол підписав, чим висловив згоду із даними, зазначеним у ньому.

Аналіз матеріалів провадження дає підстави для висновку, що дії працівників поліції щодо фіксації правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 , узгоджуються з вимогами ст.266 КУпАП та приписами Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р № 1452/735 та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 року № 1376.

Тому, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови у зв`язку з порушенням норм матеріального права, апеляційний суд визнає такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 , від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Інші доводи апеляційної скарги в цілому повторюють доводи клопотання захисника про закриття провадження у справі, які були предметом дослідження суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку, з якою апеляційний суд погоджується.

Апеляційний суд також звертає увагу, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП однією з підстав адміністративної відповідальності за даною правовою нормою є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу на швидкість реакції.

Таким чином, виходячи з аналізу доказів досліджених судом першої інстанції та перевірених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок місцевого суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація його дій за ч.1 ст.130 КУпАП є правильним.

Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи, апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого ним правопорушення, особи правопорушника, ступеню його вини та інших обставин справи.

Також до суду надійшло клопотання адвоката Вальчук М.М., яка здійснює представництво інтересів ОСОБА_1 , яка просить зупинити провадження у справі до звільнення ОСОБА_1 з військової служби або до закінчення воєнного стану, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 проходить військову службу та не можу прибути на розгляд судової справи. Заявник вважає, що проведення судового засідання без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності порушить права ОСОБА_1 .

Разом з тим, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, яким також розглядалось вказане клопотання, та не вбачає підстав для зупинення провадження у справі, з огляду на наступне.

Як вбачається з положень п. 7 ч. 2 ст.129 Конституції України, однією з основних конституційних засад судочинства є розумність строків розгляду справи судом. Розгляд справи протягом розумного строку гарантовано іст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з ст. 246 КУпАП порядок провадження у справах про адміністративні правопорушення у районних, районних у містах, міських чи міськрайонним судах визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачено право суду (судді) зупиняти провадження у справах про адміністративні правопорушення за ст. 130 КУпАП за обставин, наведених захисником у його клопотанні.

Чинним Кодексом України про адміністративні правопорушення передбачено лише можливість зупинення строків розгляду адміністративних справ про адміністративні правопорушення, які пов`язані з корупцією, якщо особа, щодо якої складено протокол про таке правопорушення, умисно ухиляється від явки до суду або з поважних причин не може туди з`явитися (хвороба, перебування у відрядженні чи на лікуванні, у відпустці тощо).

У Кодексі України про адміністративні правопорушення не передбачено зупинення провадження у справі в зв`язку з призовом особи, що притягується до адміністративної відповідальності, для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, до звільнення такої особи з військової служби.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як вбачається з матеріалів справи, особі, яка притягається до адміністративної відповідальності забезпечено право на захист шляхом участі адвоката в розгляді даної справи з метою захисту його інтересів під час судового розгляду справи.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за можливе проводити розгляд справи без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, який здійснює ефективний захист своїх інтересів у суді через свого захисника.

З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 січня 2025 року відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачаю.

Керуючись ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, адвоката Вальчук М.М. залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 січня 2025 р. щодо ОСОБА_1 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя