07.02.2025 Справа № 756/8467/24
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/8467/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.02.2025 Оболонський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Касьян А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_2 ,

захисника Біньковського В.І.,

в с т а н о в и в:

03.07.2024 до Оболонського районного суду міста Києва надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 522683, складений 15.06.2024 о 23:49 на просп. С.Бандери, 36, у м. Києві поліцейським роти №2 взводу № 2 батальйону № 4 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України сержантом поліції Шматком А.В. стосовно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, судом встановлено, що 15.06.2024 о 23:40 водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом марки TOYOTA AVENSIS (д.н.з. НОМЕР_2 ) по просп. С.Бандери у м. Києві з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: виражений запах алкоголю з ротової порожнини; хитка хода; нечітка мова. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку водій ОСОБА_2 відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

11.07.2024 в судовому засіданні ОСОБА_2 повністю заперечив свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, зазначив, що ніколи не вживав алкогольні напої перед тим, як сісти за кермо. Зазначив, що, маючи право на керування транспортними засобами, він намагається бути корисним для суспільства, а тому здійснює волонтерську діяльність.

07.02.2025 в судовому засіданні захисник Біньковський В.І. підтримав раніше подані ним клопотання про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП (від 11.07.2024, 23.01.2025 та 07.02.2025), вказавши на те, що в справі відсутні допустимі докази вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Допитаний за клопотанням сторони захисту судовому засіданні 07.02.2025 в якості свідка патрульний поліцейський ОСОБА_3 повідомив, що 15.06.2024 він разом зі своїм колегою патрульним поліцейським Василиком Д.В., отримали виклик на службовий планшет про те, що чоловік (як у подальшому стало відомо - ОСОБА_2 ) з ознаками алкогольного сп`яніння, перебуваючи на території парковки «Блокбастер», мав намір поїхати, але очевидці не дали змоги йому це зробити і пробили колеса. Коли ОСОБА_3 та ОСОБА_4 прибули на місце події, то ОСОБА_2 стояв біля свого автомобіля. Поліцейські одразу помітили у нього такі ознаки алкогольного сп`яніння, як: хитка хода, почервоніння обличчя. На місці події ОСОБА_2 не міг пояснити, що відбувається і не розумів де він знаходиться, лише повідомив, він збирався їхати в Вінницьку область, але йому пробили колеса. ОСОБА_3 повідомив суду, що при складанні протоколу він та ОСОБА_4 керувались положеннями Правил дорожнього руху, Кодексом України про адміністративні правопорушення. Запевнив, що ОСОБА_2 були роз`яснені конституційні права особи та положення ст. 268 КУпАП. Про причини відсутності відеозапису з роз`ясненням таких прав особі поліцейський пояснити не зміг, оскільки він не відповідає за технічний стан бодікамер. На зауваження захисника Біньковського В.І. про неточність вказання часу вчинення адміністративного правопорушення свідок ОСОБА_3 пояснив, що він не мав технічної можливості узгодити час, який відображався на його мобільному телефоні з часом, який фіксувала бодікамера, зазначив, що різниця у часі становила не більше 3 хвилин. Стосовно факту керування ОСОБА_2 транспортним засобом ОСОБА_3 повідомив, що водій ОСОБА_2 самостійно, з власної ініціативи сів за кермо транспортного засобу та проїхав певну відстань вперед, перепарковуючи автівку, жодних прохань та/або примушування стосовно переміщення транспортного засобу до ОСОБА_2 з боку працівників поліції не було висловлено.

Заслухавши пояснення захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідка, вивчивши та дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до положень ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статей 245, 251, 252, 280, 283 цього Кодексу доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Порядок дорожнього руху на території України, згідно з положеннями Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - Правила дорожнього руху).

Пунктом 1.9. Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, пункт 2.5. Правил дорожнього руху зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. За невиконання вимог цього пункту Правил передбачено адміністративну відповідальність за ст. 130 КУпАП.

В рішенні Європейського суду з прав людини у складі його Великої палати по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 зазначено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_2 реалізував своє право володіти та керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно норм, встановлених законами держави Україна.

Стаття 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Процедура оформлення поліцейськими підрозділів поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі та вимоги щодо оформлення протоколів про адміністративні правопорушення органами поліції встановлено Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 №1395 (далі - Інструкція №1395).

Відповідно до п. 3 розділу Х Інструкції №1395 процедура направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 №1103 (далі - Порядок №1103).

Зокрема, пунктом 3 Порядку №1103 передбачено, що огляд проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність); лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Відповідно до пункту 6 Порядку №1103 водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Відповідно до п. 6 розділу Х Інструкції №1395 та п. 8 Порядку №1103 у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису (а в разі неможливості застосування таких засобів у присутності двох свідків) складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Статтею 266 КУпАП передбачено, що матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду визначена також Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 №1452/735 (далі - Інструкція №1452/735).

Огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану (п. 2 розділу І Інструкції №1452/735).

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Інструкції №1452/735 за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (п. 7 розділу І Інструкції №1452/735).

Статтею 254 КУпАП встановлено, що основним документом, який фіксує юридичний факт адміністративного правопорушення, є протокол, вимоги до змісту якого встановлені статтею 256 цього Кодексу, серед яких, є право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, про що робиться відмітка у протоколі.

Тобто, вищевказані положення КУпАП та Інструкції №1395 визначають правила допустимості і відповідності доказів, що є гарантом їх достовірності та істинності, а положення Інструкцій №1452/735, №1395 та Порядку №1103 - підстави та правила проведення огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу так і в закладах охорони здоров`я, яким надається право проведення такого огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, перелік яких затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій.

При цьому, відповідно до положень ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У рішеннях ЄСПЛ, зокрема по справах «Коробов проти України» від 21.07.2011, «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

З матеріалів справи вбачається, що винуватість ОСОБА_2 підтверджується безпосередньо дослідженими в судовому засіданні письмовими документами та доказами, що містяться у справі про адміністративне правопорушення, зокрема:

- даними, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №522683, в якому зазначено про факт керування водієм ОСОБА_2 транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, а також про факт відмови останнього від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку, протокол сумніву у суду не викликає, оскільки складений відповідно до вимог статей 254, 256 КУпАП.

У графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті правопорушення» зазначено «відмовився». При цьому, протокол не містить будь-яких інших пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з приводу незгоди з його змістом, як і не містить жодних заяв, зауважень, заперечень чи скарг під час його оформлення чи після цього, не надано таких суду й під час розгляду справи. Даних про те, що ОСОБА_2 оскаржував дії працівників поліції матеріали справи не містять.

У протоколі зазначено про роз`яснення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, прав та обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України, положень ст. 268 КУпАП.

Факт відмови від отримання копії протоколу зафіксовано на долученому до матеріалів справи відеозаписі з нагрудної камери патрульного поліцейського №286743 та №475807;

- відеозаписами з нагрудної камери патрульного поліцейського №286743 та №475807, що є додатком до протоколу про адміністративне правопорушення та одним із об`єктивних доказів у справі про адміністративне правопорушення, який був досліджений судом безпосередньо в ході судового розгляду, та з якого вбачається, що водій ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку.

З відеозапису під назвою «522683» вбачається, що водій ОСОБА_2 самостійно, з власної волі сідає за кермо транспортного засобу і проїжджає декілька метрів (21:00-21:30 та 31:30-32:10). Оскільки, ОСОБА_2 уже повідомляв про те, що він вживав алкоголь (02:47 та 11:30), то працівники поліції запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою драгеру або пройти огляд у лікаря-нарколога (26:05). У відповідь на таку пропозицію патрульних поліцейських, водій ОСОБА_2 відмовився проходити огляд на стан сп`яніння у будь-який із запропонованих способів і відповів поліцейським, що він автомобілем не керував (26:15). Працівники патрульної поліції попередили ОСОБА_2 , що у разі відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння стосовно нього буде складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП, після чого повторно пропонують пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці, на що ОСОБА_2 повторно відмовляється (26:34).

Що стосується доводів захисника про неможливість прийняття в якості доказу протоколу про адміністративне правопорушення через не зазначення у ньому родового слова адміністративної назви, пов`язаної з територіальною адресацією інфраструктури населеного пункту, то суд не приймає їх до уваги, оскільки відповідно до рішення Київської міської ради від 22.01.2015№34/899 «Про затвердження офіційного довідника «Вулиці міста Києва» (за змінами), на території міста Києва, згідно із зазначеного у ньому переліком вулиць та інших поіменованих об`єктів у місті Києві, наявний лише один об`єкт із ідентифікацією «Степана Бандери» - «проспект Степана Бандери», розташований у Подільському та Оболонському районах міста Києва.

За обставин, встановлених в ході судового розгляду, не зазначення номеру будівлі при формулюванні суті інкримінованого адміністративного правопорушення суд не вважає істотним порушенням, оскільки за результатами судового розгляду судом було встановлено, що зупинку транспортного засобу ОСОБА_2 було здійснено не працівниками патрульної поліції, а небайдужими громадянами, які в подальшому і здійснили виклик працівників патрульної служби на місце «блокування» останніми транспортного засобу ОСОБА_2 на паркувальному майданчику «Блокбастер», де працівниками поліції і було здійснено процедуру, передбачену положення КУпАП, Інструкцій №1452/735 та №1395, а також Порядку №1103.

Що стосується посилання сторони захисту про різницю у декілька хвилин щодо часу складання направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу, та як наслідок неможливості врахування вказаного документу як доказу у справі, то суд звертає увагу на те, що вказані обставини не свідчить про невинуватість ОСОБА_2 в учиненні адміністративного правопорушення та про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він всупереч пункту 2.5 Правил дорожнього руху відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, при цьому перебіг подій, зафіксованих на долученому до матеріалів справи відеозаписі, не містить доказів протилежного, відтак відсутні підстави вважати, що патрульним допущено порушення положень ст. 266 КУпАП.

Доводи сторони захисту про фрагментарність та частковість здійснення запису перебігу події, суд вважає невмотивованими, оскільки сама по собі відсутність повного та безперервного запису події з бодікамер не свідчить про недопустимість чи неналежність відеозаписів як доказів, так як під час судового провадження стороною захисту не доведено, що зафіксовані на них події в дійсності не відбувались або якимось чином викривлені та спотворені, в той час як долучені до матеріалів справи як відеозаписи, так і інші матеріали справи (в тому числі протокол про адміністративне правопорушень) не містять заперечень ОСОБА_2 щодо факту керування ним транспортним засобом у період часу, що передував складанню протоколу про адміністративне правопорушення.

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_2 сів за кермо, виконуючи розпорядження поліцейського, на переконання суду, є непереконливими, безпідставними та такими, що не ґрунтуються на положеннях Закону та суперечать фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1.3. Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно з пунктом 1.9. зазначених Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (підпункт «а» пункту 2.9. Правил дорожнього руху).

Визначення терміну «керування транспортним засобом» викладено в п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідно до якого керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Крім того, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 20.02.2019 №404/4467/16-а зазначає, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, керування транспортним засобом - це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху - для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

При цьому, статтею 68 Конституції України визначено, що незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до положень ст. 16 Закону України від 30.06.1993 №3353-XII «Про дорожній рух» (далі - Закон №3353-XII) водій зобов`язаний виконувати передбачені законом вимоги поліцейського, а водії військових транспортних засобів - посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами.

Разом із цим, водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів (ст. 16 Закону №3353-XII).

Відтак ОСОБА_2 , маючи посвідчення водія відповідної категорії та вчиняючи технічні дії для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, мав усвідомлювати, що в силу положень Правил дорожнього руху став водієм, та відповідно до п. 1.3. Правил дорожнього руху повинен був знати, що оскільки він вживав алкогольні напої, то в силу підпункту «а» пункту 2.9. Правил дорожнього руху йому заборонено приводити керований ним транспортний засіб в рух, оскільки в даному випадку він, в силу п. 1.9. Правил дорожнього руху, буде нести за це відповідальність згідно із законодавством.

Таким чином, незнання водієм законодавства України, відповідно до якого керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, є адміністративним правопорушенням, не звільняє його від юридичної відповідальності. На відеозаписах з нагрудних бодікамер патрульних зафіксовано, як ОСОБА_2 повідомляє, що він дійсно вживав алкогольні напої (02:47 та 11:30) і через деякий час сів за кермо транспортного засобу і поїхав (21:00-21:30 та 31:30-32:10), жодних коментарів, зауважень чи прохань зі сторони працівників до ОСОБА_2 на відео не зафіксовано. Доказів того, що неправомірні дії працівників поліції дійсно мали місце та були оскаржені або визнані у встановленому законом порядку та за визначеною законом процедурою неправомірними чи незаконними, що у свою чергу могло б мати преюдиційне значення у цій справі, суду не надано.

За таких обтавин, невизнання ОСОБА_2 своєї винуватості у вчиненні вищевказаного правопорушення, суд розцінює як обраний ним спосіб захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності, оскільки такі твердження повністю спростовуються доказами, зокрема відеозаписами з відеокамер поліцейських, що містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення та не ґрунтуються на законодавстві України.

Матеріали справи не містять доказів про порушення поліцейськими законодавства при складанні протоколу про адміністративне правопорушення. Положення КУпАП, Інструкцій №1452/735 та №1395, а також Порядку №1103 поліцейським дотримано.

Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки алкогольного сп`яніння «виражений запах алкоголю з ротової порожнини; хитка хода; нечітка мова», виявлені поліцейським 15.06.2024 у ОСОБА_2 в розумінні пункту 3 Розділу 1, пункту 1 Розділу 2 Інструкції №1452/735, є безпосередніми підставами для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, на місці зупинки та/або в медичному закладі у лікаря-нарколога, а у випадку відмови від проходження такого огляду - визначають наявність в діях водія ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З огляду на викладене, суд кваліфікує дії ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, яка передбачає адміністративну відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується належними та допустимими доказами у справі, які повністю узгоджуються між собою та відповідають дійсним фактичним обставинам справи встановленим у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Враховуючи, що санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП не містить альтернативного адміністративного стягнення, суд вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_2 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Відповідно до абз. 2 п. 3 Порядку тимчасового вилучення посвідчення водія на транспортний засіб та його повернення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 №1086 зі змінами, внесеними постановою КМУ від 02.12.2021 №1257, особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.

Положеннями ст. 401 КУпАП передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України від 08.07.2011 №3674-VI «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Вичерпний перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору, наведений у ст. 5 вказаного Закону.

Відповідно до ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови - не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

На підставі ст. 308 цього Кодексу у разі несплати правопорушником штрафу у вищезазначений строк постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.

Керуючись статтями 401, 130, 221, 266, 276-280, 283-287 КУпАП, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суд, -

п о с т а н о в и в:

Визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Початок строку відбування ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами рахувати з моменту набрання постановою законної сили.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом 10 днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.

У разі несплати правопорушником штрафу у п`ятнадцятиденний термін з дня вручення йому постанови, постанова надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби.

У порядку примусового виконання постанови з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу.

Суддя А.В. Касьян