ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №: 33/818/407/25 Головуючий апеляційної інстанції: Курило О.М.
Категорія: ч.1 ст.485 МК України
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року Харківський апеляційний суд у складі: судді судової палати з розгляду кримінальних справ Курила О.М., при секретареві Болотові О.О., з участю особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , без участі її захисника, з участю представника митниці Тупікової О.О., за умови, що всі учасники належним чином повідомлені про розгляд даної справи і ні від кого з них не надійшло заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи з поважних причин, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою представника митниці на постанову Київського районного суду м. Харкова від 30 грудня 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною постановою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 485 МК України стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, реєстраційний номер облікової картки платника НОМЕР_1 , яка працює на посаді керівника ТОВ «Франко Трейд», мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, представник Харківської митниці Тупікова О.О. подала апеляційну скаргу, в якій просить суд поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, відкрити апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою та скасувати постанову суду першої інстанції й винести нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні порушення митних правил за ч. 1 ст. 485 МК України з накладенням на неї адміністративного стягнення в межах санкції вказаної статті.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги, апелянт зазначає, що повне рішення суду першої інстанції Харківська митниця отримала лише 10 січня 2025 року, у зв`язку з чим був пропущений строк на подання апеляційної скарги. Вважає, що суд першої інстанції незаконно закрив провадження у справі за спливом строку, визначеного ст. 467 МК України, а саме шести місяців, що обчислюються з дня виявлення порушення митних правил. Зазначає, що при вирішенні даного питання застосуванню мали підлягати інші норми законодавства, чинного на час вчинення порушення митних правил та відповідного дослідження справи митницею.

Вказує, що Харківська митниця не мала змоги скласти протокол раніше, оскільки приписами підпункту 1 пункту 912 розділу ХХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Митного кодексу України (в редакції, що діяла до набрання чинності Законом України від 20.03.2024 № 3613-IX) передбачено, що тимчасово, до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, (крім випадків, передбачених підпунктом 2 цього пункту) документальні перевірки дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, у тому числі щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів, не розпочинаються, а розпочаті перевірки зупиняються.

Згідно з підпунктом 102.3.2 пункту 102.3 статті 102 Податкового кодексу України (далі - ПКУ), відлік строку давності зупиняється на будь-який період, протягом якого контролюючому органу згідно з законом та/або рішенням суду заборонено проводити перевірку (перевірки) платника податків.

Після введення в Україні правового режиму воєнного стану, згідно з пунктом 102.9 статті 102 ПКУ з 17.03.2022 було зупинено перебіг строків, визначених ПКУ, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а у зв`язку з мораторієм на проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань митної справи на підставі приписів підпункту 102.3.2 пункту 102.3 статті 102 ПКУ з 05.04.2022 до моменту поновлення повноважень митних органів на проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань митної справи був зупинений відлік строку давності.

Згідно з підпунктом 1 пункту 9'2 розділу ХХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Митного кодексу України (в редакції Закону України від 20.03.2024 № 3613-IX) повноваження митних органів на проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань митної справи поновлено з 01.05.2024 року.

Враховуючи вищевикладене, апелянт вважає постанову незаконною та просить її скасувати.

Позиції учасників апеляційного провадження

В судове засідання прибули особа, що притягується до адміністративної відповідальності, а також представник Харківської митниці.

В судовому засіданні представник митниці підтримувала доводи апеляційної скарги у повному обсязі, просила поновити строк на апеляційне оскарження суду першої інстанції, визнати винною ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 485 МК України та накласти на неї стягнення в межах санкції даної статті. Просила визнати причини пропуску строку на апеляційне оскарження поважними та посилалася на приписи ст. 295 КАСУ, зокрема на положення абз. 2 ч. 1 ст. 295 КАСУ, згідно з яким у разі, якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особа, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 заперечувала проти поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, зазначала, що вважає постанову суду першої інстанції законною та обґрунтованою, та просила залишити апеляційну скаргу представника митниці без змін.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників судового засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, повинен належним чином з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті. Постанова судді, згідно зі ст. 283 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Положення ч.ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 5 ст. 2 КУпАП питання щодо адміністративної відповідальності за порушення митних правил регулюються Митним кодексом України (далі МК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 494 МК Україн и про кожний випадок виявлення порушення митних правил уповноважена посадова особа митного органу, яка виявила таке порушення, невідкладно складає протокол за формою, установленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно з ч.1 ст. 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються:

1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів;

2) поясненнями свідків;

3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності;

4) висновком експерта;

5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Згідно з ч. 2 ст. 495 МК України посадова особа митного органу, яка здійснює провадження у справі про порушення митних правил, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідно до ст. 501 МК України представник митного органу, посадові особи якого здійснювали провадження у справі про порушення митних правил, підтримує позицію цього органу щодо притягнення до адміністративної відповідальності особи, яка вчинила правопорушення, під час розгляду зазначеної справи судом. Представник митного органу здійснює свої повноваження в суді на підставі належно оформленої довіреності, виданої митним органом. Представник митного органу має право ознайомлюватися з документами, долученими до справи, робити з них витяги або знімати копії, одержувати копії рішень, постанов, ухвал суду, брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, ставити запитання іншим особам, які беруть участь у справі, заявляти клопотання та відводи, давати усні та письмові пояснення суду, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб, які беруть участь у справі, ознайомлюватися з журналом судового засідання, знімати з нього копії та подавати письмові зауваження з приводу його неправильності чи неповноти, прослуховувати запис фіксування судового засідання технічними засобами, робити з нього копії, подавати письмові зауваження з приводу його неправильності чи неповноти, оскаржувати рішення, постанови і ухвали суду, користуватися іншими процесуальними правами, встановленими законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 522 МК України справи про порушення митних правил, передбачені ч. 6 ст. 470, ч. 3 ст. 471, ст.ст. 472, 473, 476, ч. 6 ст. 481, ст.ст. 482-485 цього Кодексу, а також усі справи про порушення митних правил, вчинені особами, які не досягли 18-річного віку, розглядаються районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами (суддями).

Статтею 485 МК України встановлюється відповідальність за дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а саме: заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою митному органу документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги.

Суд апеляційної інстанції з метою перевірки матеріалів справи та доводів апеляційної скарги надав сторонам провадження всі можливості для представлення доказів по справі для підтримання їхньої правової позиції.

Судом апеляційної інстанції при дослідженні матеріалів справи встановлено, що на а.с.52 є постанова Київського районного суду м. Харкова від 30 грудня 2024 року. Дослідженням цієї постанови встановлено, що розгляд справи проводився в присутності як ОСОБА_1 , стосовно якої був складений протокол за ч.1 ст. 485 МК, так і в присутності представника митниці Тупікової О.О.

Про те, що дана постанова була виготовлена та проголошена саме в той день, свідчить супровідний лист на а.с.54, де ця постанова в той же день була направлена на адресу ОСОБА_1 .

Представник митниці, що була присутньою в судовому засіданні суду першої інстанції в порядку ч. 2 ст. 294 КУпАП мала подати апеляційну скаргу впродовж десяти днів, тобто включно до 09 січня 2025 року, однак подала апеляційну скаргу з пропуском строку, а саме 14 січня 2025 року і тому просить поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що його слід відраховувати за ст. 295 КАСУ з дня складення повного судового рішення.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким обґрунтуванням пропущення строку на апеляційне оскарження представником митниці з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 19 КАСУ юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону, суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику ЄСПЛ.

ЄСПЛ за певних умов поширює стандарти Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі КЗПЛ) для кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення (рішення від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine, заява № 17888/12); рішення від 09.06.2011 у справі «Лучанінова проти України» (Luchaninova v. Ukraine, заява № 16347/02); рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine, заява № 7460/03); рішення від 21.01.2011 у справі «Корнєв та Карпенко проти України» (Kornev and Karpenko v. Ukraine, заява № 17444/04)), та зазначає, що на цю категорію справ поширюються гарантії ст. 6 КЗПЛ, що у свою чергу надає судам можливість у судочинстві про адміністративні правопорушення застосовувати аналогію закону, тобто застосовувати у межах своєї компетенції норми кримінального законодавства, зокрема положення КК і КПК України, які регламентують відповідні правовідносини, у випадках, коли КУпАП містить прогалини в регулюванні таких правовідносин.

Рішенням ЄСПЛ у справі «Швидка проти України» встановлено, що провадження у справах про адміністративні правопорушення вважаються кримінальними у розумінні Конвенції.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Корнєв та Карпенко проти України» адміністративні правопорушення, закріплені нормами КУпАП, за які передбачена відповідальність у виді позбавлення певних прав, не є незначними, у зв`язку з чим вони відносяться до норм, які регулюються кримінальним законодавством і таким, що вимагає застосування всіх гарантій статті 6 КЗПЛ.

В п. 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» зазначено, що Уряд України визнав кримінально-правовий характер КУпАП, а також вказано, що ЄСПЛ не вбачає істотної різниці між КУпАП, який, на думку Уряду України, має карний кримінально-правовий характер, та положеннями МК України, що стосуються окремих видів митних правопорушень, які також можна визначити як адміністративні правопорушення. На думку ЄСПЛ, митні правопорушення, мають ознаки, притаманні кримінальному обвинуваченню у значенні статті 6 КЗПЛ.

Враховуючи позицію ЄСПЛ про те, що провадження в справах про адміністративні правопорушення мають кримінально-правовий характер та є наближеними до кримінального судочинства, суд апеляційної інстанції при розгляді даної справи ніяк не може виходити із положень КАСУ, однак керується нормами КУпАП, МК України, КК України та КПК України.

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги зазначені вище обставини, а також висновок, що міститься у Постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27 травня 2019 року в справі № 461/1434/18 про те, що у випадку, коли суд постановив ухвалу та оголосив її резолютивну частину, а повний текст ухвали оголосив в інший день, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня оголошення резолютивної частини ухвали.

Керуючись цим, суд апеляційної інстанції не визнає поважними такі причини пропуску представником митниці строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, як оголошення лише резолютивної частини постанови у справі та оголошення повного тексту постанови в інший день.

З урахуванням викладеного та враховуючи те, що в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження не зазначено інших поважних причин, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що за тих причин, які зазначені в наявному клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження підстав для його поновлення не вбачається. Проти визнання поважними причин пропуску апелянтом строків на апеляційне оскарження заперечувала і сама особа, стосовно якої складено протокол про порушення митних правил, ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції залишити без задоволення, а апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала.

Керуючись ст.ст.494,508,522,526,527 МК України, ст.ст. 1,2,7,25,33,38,294,295 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника митниці, - повернути особі, яка її подала, так як у поновленні строку на апеляційне оскарження відмовлено.

Оскарження даної постанови в касаційному порядку у відповідності до ст. 294 КУпАП не передбачено.

Суддя Харківського апеляційного суду О.М. Курило