Номер провадження: 33/813/430/25
Номер справи місцевого суду: 494/2284/24
Головуючий у першій інстанції Рябчун А. В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді - Комлевої О.С.,

з участю:

секретаря судового засідання Волкової Ю.О.,

адвоката Шулик Максима Юрійовича, захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності Борисенко Анатолія Вікторовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Шулик Максима Юрійовича, захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Березівського районного суду Одеської області від 25 грудня 2024 року,-

в с т а н о в и в:

Короткий зміст оскаржуваної постанови суду першої інстанції.

Постановою Березівського районного суду Одеської області від 25 грудня 2024 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 4 ст. 130 КУпАП, та на підставі ст. 36 КУпАП застосовано щодо нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

На вищевказану постанову суду адвокат Шулик М.Ю., захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 03 січня 2025 року подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, згідно якої перекваліфікувати дії ОСОБА_1 з ч.4 ст. 130 КУпАП на ч.1 ст. 130 КУпАП та визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги адвокат Шулик М.Ю. просить звернути увагу, що в справі міститься відеозапис (0000000_000000) на якому о 18.08 год ОСОБА_1 пояснює, що випив пляшку пива дома під час вечері, після чого йому потрібно було поїхати в село Виноградне. Свою вину в скоєнні правопорушень ОСОБА_1 визнав. На що поліцейський повідомив що відносно ОСОБА_1 будуть складені протоколи за ст.124 КУПАП та за ч.1 ст.130 КУПАП.

Слід зазначити, що ОСОБА_1 не заперечував поліцейським, що після вживання пляшки пива 06.11.2024 р. він керував автомобілем, але пляшку він випив до скоєння ДТП, а не після цієї події.

На думку апелянта, в порушення вимог ст. 251 КУпАП, до протоколу про адміністративне правопорушення ААД № 577169 не долучено належних доказів вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП. Висновок про наявність ознак вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП не ґрунтується фактично на матеріалах справи, як і іншими доказами не підтверджується.

Крім того положення ст. ст. 23, 33 КУпАП, при розгляді справи щодо ОСОБА_1 не були прийняті судом до уваги.

Апелянт зазначив що оскільки в діючому КУпАП відсутня норма, яка б передбачала перекваліфікацію дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому можна застосувати аналогію закону.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Шулик М.Ю., захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 278 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Готуючись до розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема, підлягають вирішенню питання: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи, чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду, чи витребувано необхідні додаткові матеріали.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясовувати питання: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За приписом ст. 8 КпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при розгляді даної справи не в повній мірі дотримався зазначених вимог закону, не повно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, в тому числі й щодо накладення адміністративного стягнення.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 577168 від 06 грудня 2024 року вбачається, що 06 грудня 2024 року о 17:10 год. по вул. Героїв України, буд. 69 в м. Березівка, Березівського району, Одеської області водій автомобіля NISSAN PRIMERA, д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався бокового інтервалу, що призвело до зіткнення з автомобілем DAF, д/н НОМЕР_2 , з причепом Беркут, д/н НОМЕР_3 . Внаслідок зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження чим завдано матеріальних збитків, травмованих не має.

Згідно протоколу серії ААД № 577169 від 06 грудня 2024 року вбачається, що 06 грудня 2024 року о 17:10 год. по вул. Героїв України, буд. 69, в м. Березівка, Березівського району, Одеської області водій ОСОБА_1 керував автомобілем NISSAN PRIMERA, д.н.з. НОМЕР_1 , та після скоєного ДТП за його участю, до проведення медичного огляду з метою встановлення стану сп`яніння вживав алкоголь.

Дослідивши вказані протоколи, а також матеріали справи, апеляційний суд не погоджується з висновком районного суду про доведеність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, оскільки такий висновок не відповідає фактичним обставинам справи та не узгоджуються із наявними в матеріалах справи доказами, які, на переконання апеляційного суду, були неповно досліджені судом з точки зору їх допустимості.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи, в якому фактично формуються обвинувачення особи у вчиненні певного правопорушення.

Попри це, суд першої інстанції, як на доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП послався на протоколи про адміністративне правопорушення, письмові пояснення ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , відеозаписи, схему місця ДТП, а також врахував заяву ОСОБА_1 від 25 грудня 2024 року, у яких він визнав вину у вчинених адміністративних правопорушеннях.

З цим висновком суд апеляційної інстанції не погоджується, з огляду на наступне.

Частиною 4 статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є вживання алкоголю водієм транспортного засобу після ДТП за його участю.

З матеріалів відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 робітникам поліції пояснив, що алкоголь приймав, сів за кермо, та трапилась ДТП (відеозапис 0007 01 хв, 08 сек.), після чого інспектор запропонував пройти огляд на стан сп`яніння, однак ОСОБА_1 відмовився (відеозапис 0007 02 хв 35 сек.), про що робітником поліції попереджено ОСОБА_1 про складання відносно нього протоколу також за ч. 1 ст. 130 КУпАП про порушення п. 2.5. ПДР про відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.

На всіх відеозаписах ОСОБА_1 постійно перебуває з працівниками поліції, та будь-якого вживання алкоголю не зафіксовано, також у райвідділу роз`яснено ОСОБА_3 про складання відносно нього протоколу за відмову від проходження освідчення на стан алкогольного сп`яніння (відеозапис 0010 13 хв 50 сек.).

Матеріали справи не містять жодного доказу того, що ОСОБА_1 після дорожньо-транспортної пригоди до проведення медичного огляду вживав алкоголь.

Само по собі визнання особою, що він вживав алкоголь, не звільняє осіб, уповноважених на його складання, від необхідності підтвердження відповідними доказами тієї обставини, що особа вживала алкогольні напої після ДТП і до проведення медичного огляду.

Як вбачається з матеріалів справи медичний огляд з метою встановлення стану сп`янінні водія не проводився, рішення про звільнення водія від проведення такого огляду відсутнє. Водій ОСОБА_1 відмовився проходити огляд на стан сп`яніння, а такі дії не містить складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 577169 від 06 грудня 2024 року не може бути визнаний беззаперечним доказом вини ОСОБА_1 , оскільки зазначена в ньому інформація не підтверджена іншими належними засобами доказування, а долучені докази по суті підтверджують відмову вказаної особи від проходження огляду на визначення стану сп`яніння.

Відповідно до ст.62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вживанні алкоголю після дорожньо-транспортної пригоди з його участю, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння з огляду на фактичні дані, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та на диску, є необґрунтованим, оскільки вказані докази в своїй сукупності фіксують лише факт відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, та не доводять поза розумним сумнівом вину вказаної особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП.

З огляду на наведене, висновки суду про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні вимог п. 2.10 «є» ПДР України є помилковими, оскільки в суді не доведено наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП.

При цьому, апеляційний суд усвідомлює суспільну небезпеку правопорушень, пов`язаних із забезпеченням безпеки дорожнього руху, необхідність невідворотності покарання порушників та створення умов, які би перешкоджали розповсюдженню таких дії.

Проте, необхідність дотримання вимог ст.62 Конституції України (неможливість обґрунтовувати обвинувачення припущеннями, а усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь), вимог ст.6 Конвенції (щодо забезпечення прав обвинувачених) та застосування основних принципів та європейських стандартів щодо рівня доказового забезпечення («поза розумних сумнівів»), дає апеляційному суду підстави для висновку про недоведеність достатніми та неспростованими доказами факту порушення ОСОБА_1 п.2.10 «є» ПДР України та вчинення правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП.

У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі "Кобець проти України" (з урахуванням первісного визначення принципу "поза розумним сумнівом" у справі "Авшар проти Туреччини") доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи не спростованої презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Тому постанова суду про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, підлягає скасуванню, а справа закриттю за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Разом з тим, судом встановлено, що 06 грудня 2024 року о 17:10 год. в м. Березівка, вул. Героїв України, буд. 69 Березівського району Одеської області водій автомобіля NISSAN PRIMERA, д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався бокового інтервалу, що призвело до зіткнення з автомобілем DAF, д/н НОМЕР_2 , з причепом Беркут, д/н НОМЕР_3 . Внаслідок зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження чим завдано матеріальних збитків, травмованих не має.

Порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна є підставою для притягнення до відповідальності за статтею 124 КУпАП.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 13.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Згідно даного пункту під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.

Отже, в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Березівського районного суду Одеської області від 25 грудня 2024 року скасувати. Прийняти постанову якою накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинення правопорушення передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн.

Провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити за п.1 ч.1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова є остаточною і оскарженню в касаційному порядку на підлягає.

Повний текст постанови складено 19 лютого 2025 року.

Суддя Одеського апеляційного суду О.С. Комлева