Справа № 364/140/25
Провадження № 3/364/79/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2025 суддя Володарського районного суду Київської області Макаренко Л. А., ознайомившись з адміністративним матеріалом, що надійшов 18.02.2025 від Батальйону № 2 Полку патрульної поліції в місті Біла Церква та Білоцерківському районі Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі Батальйону № 2 ППП в м. Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП) з протоколом про адміністративне правопорушення від 03.02.2025 серії ЕПР 1 № 237035, щодо притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),

ВСТАНОВИВ:

До Володарського районного суду Київської області 18.02.2025 надійшов названий вище протокол про адміністративне правопорушення, передбачений частиною першою статті 130 КУпАП, складений відносно ОСОБА_1 .

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Володарського районного суду Київської області від 18.02.2025 справа за зазначеним протоколом про адміністративне правопорушення передано на розгляд судді Макаренко Л.А.

Під час ознайомлення з матеріалами справи у порядку підготовки до її розгляду згідно з вимогами статті 278 КУпАП мною встановлено, що зазначений адміністративний матеріал складено відносно ОСОБА_1 , який є чоловіком колишньої співробітниці апарату Володарського районного суду Київської області, а саме: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка працювала у названому суді у період з 23.09.2016 до 10.02.2025 на посадах секретаря судових засідань (зокрема, безпосередньо зі мною), а також судового розпорядника та головного спеціаліста апарату суду.

Відтак, 19.02.2025 мною суддею Макаренко Л.А. у названій справі з метою уникнення будь-якого сумніву в неупередженості суду під час розгляду цієї справи подано заяву про самовідвід. Адже з огляду на наведену обставину, розгляд судом справи відносно чоловіка колишньої працівниці цього суду, на мою думку, може викликати сумнів у неупередженості судді та судового провадження в цілому, що в свою чергу може мати у подальшому наслідком скасування відповідної постанови суду лише з підстав ймовірної упередженості суду.

Відповідно до вимог частин першої, другої, третьої статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом; провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності; застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Водночас, на відміну від усіх інших процесуальних кодексів, у КУпАП відсутні норми, які урегульовували б механізм заявлення і вирішення відводів (самовідводів), зокрема суддям, а відповідно правовий порядок з`ясування і зняття питань щодо упередженості суду.

У зв`язку з цим суд вбачає, що під час вирішення заяв про самовідвід слід виходити із аналогії права загальних засад і принципів процесуального законодавства; підстав для передачі заяв про самовідвід для вирішення іншому складу суду не вбачається, оскільки іншими суддями Володарського районного суду Київської області також було подано заяви про самовідвід з аналогічних підстав.

Зважаючи на викладене, суд, вирішуючи заяви про самовідвід судді Макаренко Л.А., виходить з того, що згідно з приписами пункту 4 частини першої статті 75 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України), пункту 5 частини першої статті 36 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), пункту 4 частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суддя не може брати участь у розгляді справи/провадження, зокрема, за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості або об`єктивності. Крім того, близька за змістом до обставин згаданих вище справ про адміністративні правопорушення норма пункту 3 частини першої статті 34 КПК України імперативно передбачає, що провадження передається на розгляд іншого суду, зокрема, якщо обвинувачений чи потерпілий працює або працював у суді, до підсудності якого належить здійснення кримінального провадження.

Наведені положення процесуального законодавства України випливають з принципу об`єктивності, визначеному у Бангалорських принципах поведінки суддів від 19.05.2006, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27.07.2006 № 2006/23. Відповідно до цього принципу об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків; вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх інших процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

За загальними вимогами статей 2, 3, 5, 6, 10, 14, 15 нового Кодексу суддівської етики, затвердженого Рішенням XХ чергового з`їзду суддів України від 18.09.2024, суддя має уникати конфлікту інтересів, а також докладати зусиль, щоб на думку звичайної розсудливої людини (законослухняної людини, яка, будучи достатньою мірою поінформованою про факти та процеси, що відбуваються, об`єктивно сприймає інформацію та обставини зі сторони) його поведінка відповідала високому статусу посади та не викликала обґрунтованих сумнівів у його доброчесності.

Незалежність судді під час здійснення правосуддя є передумовою забезпечення принципу верховенства права та невід`ємною складовою справедливого суду. Суддя повинен здійснювати правосуддя незалежно, виходячи виключно з обставин, установлених під час розгляду справи, за своїм внутрішнім переконанням, керуючись верховенством права, що є гарантією справедливого розгляду справи в суді. Суддя повинен виконувати обов`язки судді безсторонньо і неупереджено.

Суддя не має допускати позапроцесуальних взаємовідносин з учасниками судового процесу у справі, що перебуває у його / її провадженні. Суддя має уникати поведінки, що може викликати сумнів чи створити враження про наявність у судді прихильності чи упередженого ставлення до учасників справи чи їх представників.

Суддя заявляє самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законом. У разі виникнення сумнівів у судді щодо його неупередженості у результаті розгляду справи суддя має право заявити самовідвід.

У Коментарі до попередньої редакції Кодексу суддівської етики, що був затверджений рішенням Ради суддів України від 04.02.2016 № 1, наголошувалося, що інститут відводу (самовідводу) судді від участі у розгляді конкретної справи це одна із найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом; він покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, бо тут головним є публічний інтерес. Судді заборонено брати участь у розгляді справи за наявності будь-яких обставин, які викликають чи можуть викликати сумніви у його об`єктивності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.11.2021 у справі № 11-202сап21 звернула увагу на те, що головна мета відводу гарантування безсторонності суду, зокрема для запобігання упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді. Визначення належного та безстороннього суду є первинним щодо вчинення процесуальних дій у справі.

Заявлений самовідвід, на переконання суду, відповідає вимогам статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі Конвенція), згідно з пунктом 1 статті 6 якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, а також практиці Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яку суд застосовує як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Зокрема, у рішенні від 09.11.2006 у справі «Білуха проти України» (заява № 33949/02) ЄСПЛ, не зважаючи невстановлення обставин, що свідчили б про упередженість конкретного судді, але все одно визнав порушення статті 6 Конвенції через наявність лише сумнівів в його упередженості.

Так, ЄСПЛ зауважив, що за усталеною практикою Суду наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. А згідно з об`єктивним критерієм визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Суд зазначив, що не переконаний, що у цій справі достатньо ознак, щоб вирішити, що судді національного суду, які розглядали справу Заявниці, проявляли особисту упередженість. Але навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість; важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві.

Аналогічну позицію ЄСПЛ повторив щодо України у своєму рішенні від 25.09.2018 у справі «Денисов проти України» (заява № 76639/11), зазначивши, що між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді може викликати не тільки об`єктивні сумніви щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), але також може бути пов`язана з питанням особистих переконань суддів (суб`єктивний критерій). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову важливу гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності. У зв`язку з цим навіть зовнішні прояви можуть бути важливими, або іншими словами, «правосуддя має не лише здійснюватися, має бути видно, що воно здійснюється».

Відповідно до положень статті 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.

Приймаючи присягу, суддя бере на себе зобов`язання, зокрема, безсторонньо, неупереджено та незалежно здійснювати правосуддя.

Згідно з висновком Європейської комісії «За демократію через право» (Венеційської Комісії) від 11.12.2020 № 1012/2020 для суддів важливим є не лише діяти неупереджено, а й доносити до громадськості сприйняття неупередженості.

На наведені приписи звернуто увагу в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09.12.2024 у справі № 705/4763/22 з посиланням на практику ЄСПЛ, зокрема рішення від 18.02.1999 у справі «Бускаріні проти Сан-Марино» та від 12.10.1978 у справі «Занд проти Австрії».

Як зазначено в названій постанові, правова конструкція «суд, встановлений законом» є структурним елементом права на справедливий суд, закріпленого статтею 6 Конвенції, що передбачає дві умови відповідності цьому критерію: організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції).

Термін «повноважний склад суду» слід сприймати як наявність повноважень суддів щодо здійснення ними своїх професійних обов`язків: компетентність у розумінні наявності повноважень на розгляд справ у суді відповідно до предмета спору, вирішення справ судом певної інстанції та судом, який має повноваження на розгляд справ у межах територіальної юрисдикції, що забезпечує право на розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Неповноважним потрібно вважати склад суду у таких випадках: справу розглянуто і вирішено суддею або за участі судді, строк повноважень якого закінчився; справу розглянуто і вирішено особою, яка не є суддею цього суду; справу передано на розгляд судді з порушенням встановленого порядку розподілу судових справ або з порушенням принципу незмінності складу суду; справу розглянуто і вирішено суддею або за участі судді, який брав участь у її вирішенні; справу, яку належить розглядати колегіально, розглянуто і вирішено суддею одноособово.

Об`єднана палата виснувала, що склад суду, який розглядає справу, є повноважним лише в тому випадку, коли його створення відповідає вимогам закону, а також коли відсутні обставини, що унеможливлюють участь судді у справі. Судочинство, яке здійснюється з порушенням наведених правил, за наявності сумнівів у безсторонності і неупередженості суду, не може вважатися правосуддям, оскільки вирішення справи неповноважним складом суду належить до безумовних підстав перегляду судових рішень.

З огляду на усе наведене вище та враховуючи, що розгляд судом справи відносно чоловіка колишньої працівниці цього ж суду, ОСОБА_2 , яка майже дев`ять років працювала в суді, зокрема, й безпосередньо зі мною на посаді секретаря судового засідання, звільнившись лише наприкінці січня поточного 2025 року, у звичайної розсудливої людини може викликати сумнів у неупередженості суду та судового провадження в цілому, що в свою чергу надалі матиме наслідком скасування рішення (постанови) суду, тому подана суддею заява про самовідвід підлягає задоволенню.

Зважаючи на подання і задоволення заяви про самовідвід справу слід передати до канцелярії Володарського районного суду Київської області для її повторного перерозподілу згідно з вимогами чинного законодавства

Керуючись статтями 278, 283, 284, 287-289, 294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву судді Макаренко Людмили Анатоліївни від 19.02.2025 про самовідвід у справі № 364/140/25 (провадження № 3/364/79/25) про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, задовольнити.

Справу № 364/140/25 (провадження № 3/364/79/25) передати до канцелярії Володарського районного суду Київської області для її повторного перерозподілу згідно з вимогами чинного законодавства.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя Л. А. Макаренко

Постанова набрала законної сили з "_____"_________ 201____ року.