Справа № 643/150/25
Провадження № 3/643/655/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2025 м. Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Новіченко Н.В., розглянувши матеріали, що надійшли з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності

- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Самар Дніпропетровської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Харкова, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , проживає за адресою АДРЕСА_3 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

І. Опис обставин, установлених під час розгляду справи.

23.12.2024 року о 12:13 год у м. Харкові на регульованому перехресті пр. Льва Ландау та вул. Ахієзерів, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «ГАЗ-ЧАЗ 32212», реєстраційний номер НОМЕР_2 , повертаючи ліворуч при зеленому сигналі основного світлофора не надав переваги у русі автомобілю «TOYOTA RAV4», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який рухався у зустрічному напрямку прямо, внаслідок чого трапилось їх зіткнення, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів з матеріальними збитками.

23.12.2024 року о 12:13 год у м. Харкові на регульованому перехресті пр. Льва Ландау та вул. Ахієзерів, водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем «TOYOTA RAV4», реєстраційний номер НОМЕР_3 , не виконав вимогу забороняючого жовтого сигналу світлофора, не зупинився у зазначеному місці при виїзді на перехрестя, не забезпечив безпеку дорожнього руху та скоїв зіткнення з автомобілем «ГАЗ-ЧАЗ 32212», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів з матеріальними збитками.

ІІ. Пояснення осіб, які беруть участь у справі про адміністративне правопорушення.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, визнав частково та пояснив, що 23.12.2024 року приблизно о 12:13 год. він рухався по службовим справам на санітарному автомобілі «ГАЗ-ЧАЗ 32212», реєстраційний номер НОМЕР_2 , по пр. Льва Ландау на зелене світло здійснював поворот на ліво на вул. Ахієзерів (світлофор знаходиться приблизно за 15-20 до перехрестя). При повороті на ліво перешкод для руху не було, зустрічний транспорт був дуже далеко, тому він продовжив рух як і автомобіль попереду, відстань від авто попереду була приблизно 5 метрів, швидкість його авто становила приблизно 10 км/час. ОСОБА_1 зазначає, що вже на середині три смугової дороги почав зменшувати швидкість по причині зупинки автомобілів попереду, в цей час будучі вже на початку третьої полоси, три смугової дороги, подивившись ще раз праворуч, помітив автомобіль який на великій швидкості рухався в його напрямку. Після чого здійснив повну зупинку, рухатись вперед не міг, попереду була перешкода (автомобіль який зупинився) інші автомобілі по його напрямку вже здійснювали зупинку, але автомобіль «TOYOTA RAV4», реєстраційний номер НОМЕР_3 , приблизно за 5 метрів тільки почав здійснювати зупинку та невеликий маневр в сторону його напрямку. Внаслідок чого, автомобіль «TOYOTA RAV4», реєстраційний номер НОМЕР_3 , врізався йому в праве колесо, внаслідок чого автомобіль відкинуло в сторону руху автомобіля «TOYOTA RAV4», за пішохідний перехід, приблизно за 10-15 м від місця зіткнення. За таких обставин, ОСОБА_1 з протоколом про адміністративне правопорушення, а саме з п. 16.6 ПДР не погоджується.

У судовому засіданні ОСОБА_2 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав частково та пояснив, що 23.12.2024 року дорога була слизька, він їхав зі швидкістю 50 км/час. ОСОБА_2 зазначає, що йому загорівся жовтий сигнал світлофору, однак позаду нього їхав автомобіль і він боявся загальмувати. Якщо б він загальмував то порушив би п. 8.11 Правил дорожнього руху.

ІІІ. Нормативний акт, що передбачає відповідальність за адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001.

Згідно з п. 8.7.3. «ґ» Правил дорожнього руху жовтий сигнал світлофора забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

Пунктом 16.6 Правил дорожнього руху передбачено, що повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч.

Статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

ІV. Оцінка суду.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення від 23.12.2024 року серії ЕПР № 203280, який відповідає вимогам ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, містить виклад суті вчиненого правопорушення та є джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу, яка його вчинила;

- рапортом;

- схемою місця ДТП від 23.12.2024;

- письмовими поясненнями ОСОБА_2 .

Вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення від 23.12.2024 року серії ЕПР № 203295, який відповідає вимогам ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, містить виклад суті вчиненого правопорушення та є джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу, яка його вчинила;

- рапортом;

- схемою місця ДТП від 23.12.2024;

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 ;

На переконання суду, надані докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Досліджені та перевірені судом обставини поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували винуватість ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суду не надано.

Пояснення ОСОБА_1 щодо версії події ДТП суд оцінює критично, оскільки вони повністю спростовуються наданими суду доказами, що свідчать про порушення водієм п. 16.6 Правил дорожнього руху.

Так, відповідно до п. 16.6 Правил дорожнього руху повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч.

Тобто, п. 16.6 ПДР вимагає від водія, який повертає ліворуч на зелений сигнал основного світлофору - дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку, тобто дотримання вказаної вимоги пункту ПДР не пов`язане з діями інших учасників дорожнього руху, а є самостійним обов`язком водія.

Разом з цим, як вбачається зі схеми місця ДТП, водій ОСОБА_1 виконував маневр повороту ліворуч, а водій ОСОБА_2 рухався у зустрічному напрямку прямо. Вказана схема місця дорожньо-транспортної пригоди підписана обома учасниками ДТП без зауважень та заперечень.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши всі фактичні обставини, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не дотримано вимоги п. 16.6 Правил дорожнього руху і це порушення знаходиться в прямому причинному зв`язку з виникненням вищенаведеної дорожньо-транспортної пригоди і її наслідками.

Твердження ОСОБА_2 про те, що п. 8.11 ПДР передбачено, що водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху, не заслуговують на увагу, виходячи з такого.

Згідно з п. 8.10 ПДР, у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 «Місце зупинки», якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху (пункт 8.11 ПДР).

Зазначені положення ПДР вказують на те, що жовтий сигнал світлофору беззаперечно забороняє рух, попереджаючи про зміну сигналів. Дозволено їхати тільки, якщо водій завершує маневр чи може створити аварійну обстановку екстреним гальмуванням. Водій, який продовжив рух на жовтий заборонений рух, має довести, що існували об`єктивні причини, через які він не зміг зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому п. 8.10 цих Правил.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 проїхав на забороняючий жовтий сигнал світлофора, внаслідок чого сталася ДТП. При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що існували об`єктивні причини, через які ОСОБА_2 не міг зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 ПДР.

Таким чином, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доведена у повному обсязі.

V. Накладення стягнення за адміністративне правопорушення.

Відповідно до положень ст. 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису). Особливості накладення стягнення при розгляді справ без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 23 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_2 з метою виховання правопорушників та попередження наступних правопорушень, суд дійшов висновку про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Разом з цим, судом встановлено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , а транспортний засіб «ГАЗ-ЧАЗ 32212», реєстраційний номер НОМЕР_2 належить військовій частині НОМЕР_1 .

Згідно з ч. 3 ст. 15 КУпАП при порушенні правил дорожнього руху водіями транспортних засобів Збройних Сил України або інших утворених відповідно до законів України військових формувань та Державної спеціальної служби транспорту - військовослужбовцями строкової служби, а також вчиненні ними військових адміністративних правопорушень, передбачених главою 13-Б цього Кодексу, штраф як адміністративне стягнення до них не застосовується. У випадках, зазначених у цій статті, органи (посадові особи), яким надано право накладати адміністративні стягнення, передають матеріали про правопорушення відповідним органам для вирішення питання про притягнення винних до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 45 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV, за вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи викладене, а також з огляду на те, що станом на час порушення правил дорожнього руху та на день розгляду даної справи ОСОБА_1 є військовослужбовцем, транспортний засіб «ГАЗ-ЧАЗ 32212», реєстраційний номер НОМЕР_2 належить військовій частині НОМЕР_1 , суд дійшов висновку про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та направлення даного адміністративного матеріалу командиру військової частини НОМЕР_1 для вирішення питання про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

VІ. Інші питання, які вирішує суд при розгляді даної справи.

Положеннями ст. 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Вичерпний перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору, міститься у ст. 5 вказаного Закону.

У матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні дані, які б підтверджували звільнення ОСОБА_2 від сплати судового збору, а відтак, з нього слід стягнути судовий збір за ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 35, 124, 251, 280, 283-285, 287, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

2. Матеріали щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення направити командиру військової частини НОМЕР_1 для вирішення питання про притягнення військовослужбовця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до дисциплінарної відповідальності.

3. Визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

4. Накласти на ОСОБА_2 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп. (отримувач: ГУК у Харківській області 21081300, код отримувача 37874947, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача 899998, р/р UA0020001, код класифікації доходів бюджету 21081300, призначення платежу: «штраф по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки руху»).

5. Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. на користь держави (отримувач ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача 899998, рахунок отримувача UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106, призначення платежу: «судовий збір при ухваленні судом постанови про накладення адміністративного стягнення»).

6. Роз`яснити ОСОБА_2 , що штраф має бути сплачений не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови - не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

7. У разі несплати правопорушником штрафу у вищезазначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.

8. Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

9. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суддя Н.В. Новіченко