Справа № 149/3797/24
Провадження № 33/801/156/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Павлюк О. О.
Доповідач: Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Войтко Ю. Б.,

розглянувши апеляційну скаргу адвоката Виноградського Антона Павловича, подану від імені ОСОБА_1 , на постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 09 січня 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП,

встановив:

Постановою судді Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 09 січня 2025 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років без оплатного вилучення транспортного засобу, а також стягнуто з нього на користь держави судовий збір в розмірі 605 грн 60 коп.

Відповідно до обставин встановлених судовим рішенням, 11.11.2024 о 21:00:00 год. по вул. Марка Кропивницького, 1 в м. Хмільник Вінницької області ОСОБА_1 керував транспортним засобом Renault Laguna, д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування транспортним засобом повторно протягом року, чим порушив п. 2.1 а ПДР України, за що відповідальності передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Не погодившись з постановою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 09 січня 2025 року ОСОБА_1 , через свого захисника Виноградського А. П., подав апеляційну скаргу, оскільки вважає її незаконною та такою, що не відповідає обставинам справи, просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження керування ОСОБА_1 транспортним засобом, що є обов`язковою обставиною для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП. Місцевим судом не взято до уваги, що працівниками поліції належним чином не зафіксовано і не долучено до матеріалів справи доказів, які б підтверджували факт керування автомобілем. Також матеріали справи не містять посилання на конкретну законну підставу зупинки транспортного засобу, а незаконна зупинка є порушенням ЗУ «Про національну поліцію», ЗУ «Про дорожній рух» та ПДР. Зазначає, що відповідно до його посвідчення водія є відкрита категорія «С» з 06.12.2023 та категорія «В» з 10.12.2024. В свою чергу, судом першої інстанції в оскаржуваній постанові висновки ЄСПЛ та положення ст. 62 Конституції України та КУпАП залишено поза увагою.

Одночасно ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 09 січня 2025 року. Зазначає, справу розглянуто у його відсутність, повний текст постанови направлено судом 14.01.2025 та в той же день отримано скаржником.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Виноградський А. П. підтримали доводи апеляційної скарги, просять її задовольнити.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП в разі заявлення клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги, останнє вирішується суддею апеляційного суду. При цьому слід взяти до уваги обставини, які об`єктивно вплинули чи могли вплинути на можливість оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення.

Суд дослідивши матеріали справи дійшов висновку, що заявлене клопотання підлягає задоволенню, оскільки строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, доводи апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_1 та його захисника адвоката Виноградського А. П. суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Апеляційний суд, враховуючи положення ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

За змістом ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності, а положеннями ст. 245 цього ж Кодексу визначено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу ст. ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведено достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину у справі.

Пунктом 2 Загальних положень постанови Кабінету Міністрів України № 340 від 08 травня 1993 року «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» регламентовано, що особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.

Особа має лише одне посвідчення водія, що підтверджує її право на керування транспортними засобами діючих категорій, зазначених у ньому.

Відповідно до положень ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ст. 16 ЗУ «Про дорожній рух»).

Відповідно до положень п. п. 1.1, 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, ці Правила відповідно до ЗУ «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Учасником дорожнього руху є особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин, велосипедист, а також особа, яка рухається в кріслі колісному; водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Пунктом 1.9 ПДР України, передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно ч. 9 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії.

Диспозиція ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, а саме:

- керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом (ч. 2 ст. 126 КУпАП);

- керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами (ч. 3 ст. 126 КУпАП);

- керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами (ч. 4 ст. 126 КУпАП).

У рішенні ЄСПЛ від 25 березня 2021 року по справі «Сміляніч проти Хорватії», Суд наголошує, що автомобілі можуть стати небезпечними через безвідповідальне чи необережне використання і можуть спричинити суспільну шкоду, тому держава повинна прагнути запобіганню ДТП, забезпечуючи за допомогою адекватних мір стримування та превентивних заходів дотримання відповідних правил, спрямованих на зниження ризиків небезпеки необережної, безвідповідальної поведінки під час дорожнього руху (п.76).

Судом встановлено, що відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 171480 від 11.11.2024 ОСОБА_1 11.11.2024 о 21:00:00 год. по вул. Марка Кропивницького, 1 в м. Хмільник Вінницької області керував транспортним засобом Renault Laguna, д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування транспортним засобом повторно протягом року, чим порушив п. 2.1 а ПДР України.

Викладена у протоколі серії ЕПР1 № 171480 від 11.11.2024 фабула адміністративного правопорушення чітко відображає всі його істотні ознаки, а дії ОСОБА_1 кваліфіковані правильно за ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Висновки суду першої інстанції про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП є правильними і узгоджуються з дослідженими судом доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення; довідкою, відповідно до якої ОСОБА_2 притягався до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП 20.04.2024 з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штраф у розмірі 3400 грн. та дослідженим відеозаписом з місця події, де відеофіксація велась на нагрудні бодікамери працівників поліції.

Керування транспортним засобом особою, яка не має права на керування транспортним засобом, вчинене повторно після накладення адміністративного стягнення, віднесене до грубих порушень правил безпеки руху, які вчинені навмисно і свідчать про підвищену суспільну шкідливість у зв`язку з чим і передбачена сувора відповідальність в порівнянні з іншими правопорушеннями.

Отже, судом першої інстанції дії ОСОБА_1 вірно кваліфіковані за ч. 5 ст. 126 КУпАП, як повторне протягом року керування транспортним засобом особою, яка позбавлена права керування транспортними засобами.

Згідно ст. 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції був досліджений відеозапис з нагрудної камери інспектора патрульної поліції.

Із переглянутого апеляційним судом відеозапису з нагрудної камери поліцейського убачається, що працівники поліції підійшли до водія, який перебував в автомобілі на водійському сидінні, при цьому в автомобілі були увімкнені фари.

На неодноразові прохання працівника поліції надати посвідчення водія, оскільки він порушив ПДР, водій відмовлявся, при цьому не заперечував факт керування автомобілем та не наголошував на тому, що він не був водієм даного автомобіля, не зазначив про це в протоколі про адміністративне правопорушення. Неодноразово запитував поліціанта причини зупинки його транспортного засобу.

Відтак, доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження керування ОСОБА_1 транспортним засобом, що є обов`язковою обставиною для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП, не заслуговують на увагу, оскільки дані доводи не підтверджені матеріалами справи, а навпаки спростовуються відеозаписом.

Крім того, на відео видно, що ОСОБА_1 не заперечував, що на момент зупинки його працівниками поліції 11.11.2024 він не мав посвідчення водія категорії «В». Разом з тим, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Renault Laguna», який вимагає наявність категорії «В», а наявність посвідчення на право на керування транспортними засобами категорії «С» не наділяло його таким правом.

Так, скаржником до апеляційної скарги додано копію посвідчення водія відповідно до якого категорія «С» відкрита з 06.12.2023 та категорія «В» з 10.12.2024, тобто категорія «В» відкрита після вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Посилання на безпідставність його зупинки працівниками поліції не заслуговує на увагу, оскільки останніми йому повідомлено про наявну інформацію про керування ним транспортним засобом без права на таке керування, що в подальшому підтвердилось.

Відтак, доводи апелянта про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення не заслуговують на увагу. Таку позицію ОСОБА_1 слід розцінювати, як намагання ним уникнути установленої законом відповідальності за скоєне.

Отже, викладені обставини вказують на те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи, дав правильну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, оскільки він повторно протягом року керував транспортним засобом, не маючи права керування таким транспортним засобом, чим порушив п.2.1 «а» Правил дорожнього руху, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Накладене судом першої інстанції адміністративне стягнення за вчинене ОСОБА_1 порушення Правил дорожнього руху за своїм видом та розміром узгоджується з вимогами ст. 33 КУпАП, а також відповідає передбаченій ст. 23 КУпАП меті стягнення - вихованню особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, та запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За таких обставин та з урахуванням положень статей 268, 294 КпАП України апеляційний суд вважає, що постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 09 січня 2025 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

постановив:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 09 січня 2025 року.

Апеляційну скаргу адвоката Виноградського Антона Павловича, подану від імені ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 09 січня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду Ю. Б. Войтко