Справа № 168/1362/24 Провадження №33/802/111/25 Головуючий у 1 інстанції:Сухоручко Ю. О.
Доповідач: Подолюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2025 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., за участю ОСОБА_1 , його захисника адвоката Хомича Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Старовижівського районного суду Волинської області від 24 грудня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Вказаною постановою судді ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених:

- ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік;

- ч.5 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2400 (двох тисяч чотирьохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 40800 (сорок тисяч вісімсот) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років, без оплатного вилучення транспортного засобу.

На підставі ч.2 ст.36 КУпАП до ОСОБА_2 застосовано остаточне стягнення у виді штрафу у розмірі 2400 (двох тисяч чотирьохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 40800 (сорок тисяч вісімсот) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років, без оплатного вилучення транспортного засобу.

Також з ОСОБА_1 , в дохід держави стягнуто 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. судового збору.

Так, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 08 грудня 2024 року о 00:10 год. в с.Кримне на вул.Молодіжній, керував автомобілем марки «Ауді А6», номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. Такі дії кваліфіковані як порушення п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

Крім того, він же 08 грудня 2024 року о 00:10 год. в с.Кримне на вул.Молодіжній, повторно протягом року, керував автомобілем марки «Ауді А6», номерний знак НОМЕР_1 , не маючи посвідчення водія категорії «В». Такі дії кваліфіковані як порушення п.2.1 (а) ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.5 ст.126 КУпАП.

Не погоджуючись із такою постановою судді, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає її необґрунтованою та незаконною.

Зазначає про те, що судом першої інстанції в повному обсязі не враховано його пояснень в тій частині хто саме керував транспортним засобом, та чи можуть таку обставину підтвердити свідки, які були в транспортному засобі на місці події. Він заявляв клопотання про допит свідка ОСОБА_3 , який перебував з ним у транспортному засобі з приводу відомих йому обставин, які мали місце 08.12.2024, однак суд відмовив. При цьому, суд з власної ініціативи допитав в якості свідка працівника поліції ОСОБА_4 .

Також зазначає, що окрім свідка ОСОБА_3 факт керування іншою особою, можуть підтвердити й інші свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Окрім того, вказує про те, що місцевим судом безпідставно та в порушення вимог ст.30 КУпАП, було застосовано до нього таке додаткове стягнення як позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки він такого права немає у зв`язку з тим, що посвідчення водія не видавалось.

Посилаючись на вищевикладене, апелянт просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі щодо нього, - закрити. Також просить викликати та допитати в якості свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_10 та його захисника адвоката Хомича Ю.В., які апеляцію підтримали з підстав викладений у ній, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

За положеннями ст.245, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, Пленум Верховного Суду України в абз.3, 5 п.24 своєї постанови №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснив, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Апеляційний суд вважає, що судом вжито всіх заходів, передбачених КУпАП для з`ясування питання і, зокрема про наявність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованих йому адміністративних правопорушень, а тому вищевказаний висновок суду в цій частині є правильним і повністю відповідає вимогам ст.280 КУпАП.

Так, ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.126, ч.1 ст.130 КУпАП, об`єктивна сторона яких відповідно до диспозицій цих норм закону характеризується:

- ст.126 КУпАП окрім іншого, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі посвідчення водія відповідної категорії, або особою, яка не має права керування таким транспортним засобом. При цьому, частина 5 цієї норми передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення правопорушень, передбачених ч.ч.1-4;

- ст.130 КУпАП, - серед іншого, полягає у відмові особи, яка керує транспортним засобом від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

З апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні вищезазначених адміністративних правопорушень не визнає посилаючись на те, він не керував транспортним засобом. Таку позицію підтримав і його захисник Хомич Ю.В. та вказав, що оскільки ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, то він фактично і не повинен нести відповідальність за інкримінованими йому проступками.

Проте, такі їх твердження до уваги судом не приймається з огляду на таке.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, за положеннями ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Факт вчинення ОСОБА_1 згаданих адміністративних правопорушень, за обставин зазначених в оскаржуваній постанові судді, підтверджуються зібраними у справі і належним чином дослідженими судом доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №191299 від 08.12.2024, за змістом якого ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом порушив п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.3 ст.130 КУпАП, тобто керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився у встановленому законом порядку від проходження огляду на виявлення такого стану. Як вбачається з відеозапису із боді-камери працівника поліції ОСОБА_1 було ознайомлено з протоколом шляхом зачитування, однак він відмовився його підписувати та отримувати копію;

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №191319 від 08.12.2024, за змістом якого ОСОБА_1 повторно протягом року керував транспортним засобом не маючи посвідчення водія категорії «В». Відповідно до відеозапису з боді-камери, цим протоколом ОСОБА_1 ознайомлений шляхом його зачитування працівником поліції. Однак, він відмовився його підписувати та отримувати копію;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, та направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 08.12.202и, з якого вбачається, що ОСОБА_1 маючи ознаки алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння обличчя, порушення координації рухів) відмовився від проходження огляду на встановлення такого стану у відповідності до встановленого законом порядку;

- постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3529415 від 23.11.2024, за якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності із накладенням стягнення у виді штрафу за порушення, що передбачене ч.2 ст.126 КУпАП.

Крім того, вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення доводиться відеозаписом з відео-реєстратора службового автомобіля та боді-камери працівника поліції, на яких зафіксовано події, що викладені у протоколах. Зокрема, на відеозаписах зафіксовано як після зупинки транспортного засобу, автомобіль стояв на узбіччі і біля автомобіля перебував лише ОСОБА_11 без верхнього одягу, всі пасажири перебували в транспортному засобі на пасажирських сидіннях. При цьому, інших осіб, які мали теоретичну можливість керувати транспортним засобом та протягом тривалого часу складання протоколів, окрім ОСОБА_11 та його пасажирів на місце події не було. Також з вбачається і те, що ОСОБА_11 через декілька хвилин після розмови з поліцейським повернувся саме до місця водія автомобіля, звідки взяв свій верхній одяг та одягнув його.Надалі, під час спілкування у ОСОБА_11 виявлено ознаки алкогольного сп`яніння у зв`язку з чим йому пропонувалось пройти огляд на встановлення такого стану як на місці зупинки транспортного засобу або в медичному закладі, однак він відмовився посилаючись на те, що він не керував автомобілем. Після цього, йому повідомлено про складання протоколів про адміністративне правопорушення. Також на відеозаписі є те, що працівник поліції ознайомив ОСОБА_1 із змістом складених протоколів, які він відмовився підписувати та отримувати їх копії.

Також допитаний судом першої інстанції поліцейський в якості свідка ОСОБА_4 пояснив, що 08.12.2024 він та його колега перебували на чергуванні, коли їм надійшла інформація, що водій автомобіля марки «Ауді А6» керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Під`їхавши на місце події, вони зупинили транспортний засіб, оскільки дана ділянка ґрунтової дороги мала ямковість то реєстратор, який знаходився в поліцейській машині постійно розхитувався та автоматично вимкнувся, тому запис було перервано з технічний причин та увімкнено боді-камери для продовження фіксації події. Він особисто бачив як автомобіль «Ауді А6» припаркувався на узбіччі, водій увімкнув аварійну сигналізацію та саме ОСОБА_1 вийшов з автомобіля з боку місця водія. При цьому, пасажир на передньому сидінні був пристебнутий ременем безпеки, на задньому сидінні перебували до п`яти осіб. Після встановлення особи водія, він запідозрив, що водій знаходиться в стані алкогольного сп`яніння, тому запропонував пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу, або у закладі охорони здоров`я, однак ОСОБА_1 відмовився. Додав, що інших осіб біля автомобіля «Ауді А6» та поруч цього місця, не було.

В ході апеляційного розгляду справи заклопотанням сторони захисту судом було допитано свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , які надали пояснення про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, оскільки за кермом перебувала їх незнайома особа, яка після зупинки транспортного засобу зникла (втік) з місця події.

Проте, апеляційний суд пояснення таких свідків до уваги не приймає, оскільки усі свідки були пасажирами автомобіля та знайомими ОСОБА_1 , а тому вони розцінюються як такі, що заінтересовані в уникненні відповідальності ОСОБА_1 від вчинених правопорушень. Такі пояснення спростовуються відеозапис та поясненням поліцейського, який допитувався судом першої інстанції.

Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.126, ч.1 ст.130 КУпАП за обставин викладених у складених щодо нього протоколах про адміністративне правопорушення, є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КУпАП, які містяться в матеріалах справи та узгоджуються між собою, оскільки повно відтворюють картину подій, яка мала місце 08.12.2024 за участі ОСОБА_1 .

При цьому, апеляційні доводи про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом є такими, що спростовуються дослідженими у справі доказами в їх сукупності, тому до уваги судом не приймаються як неспроможні.

Судом також не беруться до уваги викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що місцевий суд не надав належної правової оцінки дослідженим доказам, оскільки як вбачається, судом вони досліджені у відповідності до ст.245, 280 КУпАП, тобто повно, всебічно та об`єктивно досліджено всі обставини справи в їх сукупності та з`ясовано чи були скоєні адміністративні правопорушення, чи винна особа у їх вчиненні.

Таким чином, вищенаведені та усі інші твердження апелянта, які викладені в апеляційній скарзі щодо незаконності судового рішення в частині вчинення правопорушень, жодним чином не спростовують вищенаведених висновків суду першої інстанції, а зводяться до суперечливої інтерпретації дійсних обставин справи та відповідних норм чинного законодавства і, на думку апеляційного суду, фактично спрямовані на уникнення останнім адміністративної відповідальності за вчинене шляхом закриття провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Зважаючи на викладене, оскаржувана постанова судді в частині щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.126, ч.1 ст.130 КУпАП, є обґрунтованою, законною та такою, що винесена відповідно до вимог КУпАП.

Водночас, апеляційний суд погоджується із доводами апелянта про безпідставність накладення на нього такого додаткового стягнення як позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки місцевим судом не було враховано такого.

Пунктом1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, визначено, що водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Із п.28 постанови Пленуму ВСУ від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» вбачається, що позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосовувати тільки як основне адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених ч.3 ст.121, ч.4 ст.122, ст.122-2, ч.3 ст.123, статтями 124 і 130 КУпАП. Суди не вправі застосовувати його тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

З аналізу наведених норм та обставин справи слідує, що ОСОБА_1 під час вчинення адміністративного правопорушення, не був водієм в розумінні Правил дорожнього руху України, оскільки не був наділений спеціальним правом керування транспортним засобом (а.с.9).

А тому, суд першої інстанції при накладенні на ОСОБА_1 стягнення, не вправі був застосовувати щодо нього додаткове адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

З огляду на вищенаведене, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а оскаржувану постанову судді в частині накладення адміністративного стягнення слід змінити, виключити з неї вказівку суду про позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами.

На підставі викладеного та керуючись ст.294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Старовижівського районного суду Волинської області від 24 грудня 2024 року щодо ОСОБА_1 в частині накладення адміністративного стягнення змінити, виключивши вказівку суду про призначення додаткового стягнення у виді позбавлення його права керування транспортним засобом на строк 5 (п`ять) років.

У решті постанову судді в даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.А. Подолюк