Провадження № 3/643/92/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2025 м. Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Замікула Б.С., за участі особи яка притягається до адміністративної відповідальності, розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли з Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Харківській області про притягнення:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1

до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП

УСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №184117, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Nissan Armada, д.н.з. НОМЕР_1 , 28.11.2024 о 16 год. 00 хв. за адресою м. Харків, вул. Академіка Павлова, 18Б, перед початком руху, не переконавшись, що це буде безпечно, в результаті чого пошкодив рекламний штендер АЗС «UPG». Внаслідок ДТП отримав механічні пошкодження рекламний штендер, чим завдано матеріальних збитків.

Вказані дії водія кваліфіковані за ст. 124 КУпАП, внаслідок порушення вимог п. 10.1. Правил дорожнього руху України (далі ПДР України).

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненому правопорушенні не визнав.

В обґрунтування власної позиції зазначив, що під час керування автомобілем він не мав об`єктивної можливості побачити рекламний носій, який розташований на території АЗС, оскільки він розміщений із порушенням вимог законодавства.

Детально позицію особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, викладено у письмових запереченнях на протокол від 26.12.2024, наданих до суду адвокатом Муха А.І., який представляв його інтереси.

Зокрема, у вказаних запереченнях адвокат вказав наступне.

Згідно ст. 38 Закону України «Про автомобільні дороги» розміщення реклами у межах смуги відведення автомобільних доріг здійснюється відповідно до вимог ст. 16 Закону України «Про рекламу» та цього Закону.

Рекламоносії, що розміщуються у межах смуги відведення автомобільних доріг, не мають: погіршувати умови безпеки дорожнього руху; погіршувати видимість на дорозі, затемняти або знижувати ефективність сприймання дорожніх знаків, світлофорів та інших технічних засобів організації дорожнього руху; обмежувати видимість у напрямку руху, бокову видимість та видимість технічних засобів організації дорожнього руху або заважати сприйманню їх учасниками дорожнього руху; засліплювати учасників дорожнього руху, у тому числі в наслідок дії ефекту світлоповернення від рекламоносія; зменшувати габарити шляхопроводів та інших інженерних споруд; заважати руху пішоходів; створювати звукові ефекти, що негативно впливають на умови руху.

Відповідно до визначень, наведених у ст. 1 Закону України «Про рекламу» зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Положенням ч. 2 ст. 16 Закону України «Про рекламу» передбачено, що зовнішня реклама повинна відповідати таким вимогам: розміщуватись із дотриманням вимог техніки безпеки та із забезпеченням видимості дорожніх знаків, світлофорів, перехресть, пішохідних переходів, зупинок транспорту загального користування та не відтворювати зображення дорожніх знаків; освітлення зовнішньої реклами не повинно засліплювати учасників дорожнього руху, а також не повинно освітлювати квартири житлових будинків; фундаменти наземної зовнішньої реклами, що виступають над поверхнею землі, можуть бути декоративно оформлені; опори наземної зовнішньої реклами, що розташована вздовж проїжджої частини вулиць і доріг, повинні мати вертикальну дорожню розмітку, нанесену світлоповертаючими матеріалами, заввишки до 2 метрів від поверхні землі; нижній край зовнішньої реклами, що розміщується над проїжджою частиною, у тому числі на мостах, естакадах тощо, повинен розташовуватися на висоті не менше ніж 5 метрів від поверхні дорожнього покриття; у місцях, де проїжджа частина вулиці межує з цоколями будівель або огорожами, зовнішня реклама може розміщуватися в одну з фасадами будівель або огорожами лінію.

Згідно з ч. 3 ст. 16 Закону України «Про рекламу» забороняється розташовувати засоби зовнішньої реклами: поза населеними пунктами на відстані менш ніж 5 метрів від краю проїжджої частини.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» суб`єкти господарювання, що здійснюють роздрібну торгівлю нафтопродуктами, розміщують інформацію про: позначення палива (найменування, марка, вид та вміст біокомпонентів) - на паливорозподільчому обладнанні, куточку споживача, інформаційному стенді в прикасовій зоні, а також на інформаційних табло (за наявності технічної можливості), які встановлюються на в`їзді до автозаправної станції, автогазозаправної станції, автогазозаправного пункту; позначення палива (найменування, марка, вид, октанове число, екологічний клас, вміст добавок (присадок) та біокомпонентів), копії документів про якість (паспортів якості) палива та копії декларацій про відповідність - біля оператора або у місцях, доступних для споживача послуг автозаправної станції, автогазозаправної станції, автогазозаправного пункту.

Відповідно до ДБН В.2.3-5:2018 «ВУЛИЦІ ТА ДОРОГИ НАСЕЛЕНИХ ПУНКТІВ» встановлено, що ширину тротуарів слід визначати з урахуванням категорії та функціонального призначення вулиці (дороги) відповідно до ДБН 360, але не менше ніж наведено в таблицях 5.1 та 5.2. Ширина однієї смуги пішохідного руху повинна бути кратною 0,75 м. На пішохідній зоні тротуару не допускається встановлення дорожньої огорожі, опор, рекламних конструкцій, тимчасових споруд, приямків від люків та дощоприймачів, сходів та ґанків будинків тощо.

Як наслідок адвокат стверджує, що ДТП сталася внаслідок розміщення рекламного носія безпосередньо на дорожньому полотні, що не передбачено жодним нормативно правовим актом. Крім того, розміри рекламного щита не дозволяли мати його у повній та достовірній видимості, а його конструкція не дозволяє здійснювати безперешкодне маневрування автомобілем.

За приписами ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд повинен належним чином з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справ.

Згідно з вимогами ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановив наступне.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Як визначено п. 1.3. ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Положенням ст. 124 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Згідно з п. 10.1 ПДР України перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Суддя зазначає, що виконання вимог п. 10.1. ПДР України передбачає обов`язок водія вжити усіх можливих заходів, аби бути впевненим у безпечності руху транспортного засобу та враховувати наявну дорожню обстановку.

З урахуванням наведеного, лише об`єктивна неможливість водія врахувати дорожню обстановку, а також інших факторів перед початком руху автомобіля, може виключати його відповідальність, у разі настання ДТП.

В ході розгляду справи досліджено відеозапис з камери зовнішнього спостереження, розташованої на АЗС «UPG» в м. Харкові по вул. Академіка Павлова, 18Б, який долучений до протоколу, та встановлено наступне.

Транспортний засіб Nissan Armada, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , 28.11.2024 о 16 год. 07 хв. (згідно даних відеозапису з камери зовнішнього спостереження) перебував на території АЗС «UPG» за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, 18Б. З метою під`їзду до заправної колонки № 9 вказаний автомобіль спочатку здійснив рух заднім ходом, після чого зупинився і почав рух вперед, повертаючи ліворуч. В момент під`їзду до заправної колонки № 9 водій автомобіля здійснив наїзд на рекламний щит, який був розташований перед колонкою та пошкодив його.

Достовірність відеозапису та відображеної на ньому інформації водій не заперечив.

Крім того, зміст зафіксованих на відеозаписі обставин узгоджується із схемою місця ДТП від 28.11.2024 та поясненнями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Надаючи оцінку доводам водія щодо неможливості побачити рекламний штендер, внаслідок порушення вимог законодавства при його розміщенні, та неможливість його об`їхати, суддя зазначає наступне.

У п. 1.10. ПДР України наведено наступні терміни, що мають значення при застосуванні водіями цих Правил:

- видимість у напрямку руху - максимальна відстань, на якій з місця водія можна чітко розпізнати межі елементів дороги та розміщення учасників руху, що дає змогу водієві орієнтуватися під час керування транспортним засобом, зокрема для вибору безпечної швидкості та здійснення безпечного маневру;

- оглядовість - об`єктивна можливість бачити дорожню обстановку з місця водія;

Як вже зазначалось із посиланням на переглянутий відеозапис з місця ДТП, з метою під`їзду до заправної колонки № 9 водій автомобіля спочатку здійснив рух заднім ходом, після чого зупинився і почав рух вперед, повертаючи ліворуч.

Відтак, перед початком руху вперед водій автомобіля мав об`єктивну можливість через ліве бокове скло, а також через лобове скло автомобіля оцінити дорожню обстановку з місця водія та побачити наявність штендера, який був розміщений перед заправною колонкою та знаходився в напрямку руху автомобіля.

Жодних обставин, які б обмежували оглядовість (наявність інших автомобілів, тощо) чи обмежували видимість у напрямку руху автомобіля під час здійснення водієм маневру, суддею не встановлено.

Крім того, суддя наголошує, що саме водій зобов`язаний враховувати габарити власного автомобіля під час керування ним, аби мати можливість побачити усі наявні перешкоди та об`їхати їх.

Щодо тверджень про порушення вимог законодавства при розміщенні штендера, то вказані обставини не спростовують винуватості водія, з огляду на таке.

Дійсно, положення ст. 38 Закону України «Про автомобільні дороги» передбачають, що розміщення реклами у межах смуги відведення автомобільних доріг здійснюється відповідно до вимог ст. 16 Закону України «Про рекламу» та цього Закону.

Водночас згідно визначень, наведених у ст. 1 Закону України «Про автомобільні дороги» законодавець вирізняє поняття «автомобільна дорога» та «об`єкти дорожнього сервісу», а саме:

автомобільна дорога - лінійний комплекс інженерних споруд, призначений для безперервного, безпечного та зручного руху транспортних засобів;

об`єкти дорожнього сервісу - спеціально облаштовані місця для зупинки маршрутних транспортних засобів, майданчики для стоянки транспортних засобів, майданчики відпочинку, видові майданчики, автозаправні станції, пункти технічного обслуговування, мотелі, готелі, кемпінги, торговельні пункти (у тому числі малі архітектурні форми), автозаправні комплекси, складські комплекси, пункти медичної та технічно-евакуаційної допомоги, пункти миття транспортних засобів, пункти приймання їжі та питної води, автопавільйони, а також інші об`єкти, на яких здійснюється обслуговування учасників дорожнього руху та які розміщуються на землях дорожнього господарства або потребують їх використання для заїзду та виїзду на автомобільну дорогу.

Отже, положення ст. 38 Закону України «Про автомобільні дороги» не підлягають до застосування при оцінці обставин ДТП, що сталася на території АЗК, оскільки вони стосуються саме автомобільних доріг, а не об`єктів дорожнього сервісу.

В будь-якому разі, вказана обставина не є визначальною при вирішенні питання про наявність в діях водія складу адміністративного правопорушення.

Як вже зазначалось, саме об`єктивна неможливість побачити перешкоду перед початком руху автомобіля та запобігти зіткненню із нею - виключає відповідальність водія.

Однак, в ході розгляду справи поза розумним сумнівом встановлено, що водій автомобіля мав змогу побачити перешкоду та був зобов`язаний її об`їхати.

Відтак, саме дії водія перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із ДТП, через його неуважність під час керування транспортним засобом.

Отже, суддя дійшов висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху суддею не враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Вичерпний перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору, міститься у ст. 5 вказаного Закону.

Матеріали справи не місять даних про звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, а тому він підлягає стягненню за ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення.

Керуючись ст. 40-1, 124, 268, 283, 287, 308 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн, стягнувши його на користь держави.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 грн.

Штраф сплатити за реквізитами: отримувач коштів ГУК у Харківській області 21081300; код отримувача 37874947; банк отримувача Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача 899998; рахунок отримувача UA0020001; код класифікації доходів бюджету 21081300; призначення платежу: «штраф по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху».

Судовий збір сплатити за реквізитами: отримувач ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783; банк отримувача Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача 899998; рахунок отримувача UA0026001; код класифікації доходів бюджету 22030106; призначення платежу: «судовий збір при ухваленні судом постанови про накладення адміністративного стягнення».

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи.

Роз`яснити, що відповідно до ст. 308 КУпАП, у разі несплати штрафу протягом п`ятнадцяти днів з моменту отримання постанови про накладення штрафу, зазначена постанова надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби. В порядку примусового виконання з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік правопорушення.

Суддя Б.С. Замікула