Справа № 127/3344/25
Провадження № 3/127/724/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2025 рокум. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Тишківський С.Л., розглянувши матеріали про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 21.01.2025 р. серії ВАД № 154270: «28.12.2024 о 18:40 неповнолітній ОСОБА_2 побив ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 , чим порушив ст. 173 КУпАП, однак не досяг 16-річного віку, тому до відповідальності притягається його мати ОСОБА_1 ».

ОСОБА_1 в судовому засіданні винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення не визнала та суду пояснила, що вона належним чином виконує свої батьківські обов`язки, а її син намагався лише захистити дівчину.

Згідно рапорту старшого інспектора з ЮП СВГ відділення поліції № 1 ВРУП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції Світлани Менчук від 21.01.2025 вбачається, що 28.12.2024 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дізнався від свого друга ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 що його дівчину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 образив ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . В подальшому, з метою вияснення відносин, неповнолітні ОСОБА_2 та ОСОБА_4 прийшли до місця проживання ОСОБА_3 , де позвали його на вулицю та почали вимагати від останнього вибачень перед ОСОБА_5 , однак ОСОБА_3 відмовився просити вибачення. Після чого ОСОБА_2 наніс удар ОСОБА_3 у живіт, внаслідок чого почалась бійка, в той час ОСОБА_4 застосував перцевий балончик в очі ОСОБА_3 та в подальшому ще декілька разів вдарив по різних частинах тіла. Відразу після нападу, мати ОСОБА_3 ОСОБА_6 зателефонувала до відділення №1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області та повідомила, що невідомі особи заприскали очі перцевим балончиком її сину.

З письмових пояснень неповнолітнього ОСОБА_2 від 21.01.2025 року, вбачається, що останньому 28.12.2024 року зателефонував ОСОБА_4 та повідомив, що його дівчину образив хлопець на ім`я ОСОБА_7 . Близько 18:00 год. 28.12.2024 він разом з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 під`їхали до зупинки ОСОБА_8 та підійшли до будинку де проживав ОСОБА_9 .. В подальшому ОСОБА_5 зателефонувала ОСОБА_4 та попросила вийти на вулицю з ціллю забрати павербанк, при цьому не попередивши його, що очікує не сама. Коли ОСОБА_3 вийшов, хлопці почали спілкуватись з ним щодо необхідності вибачень, однак останній просити вибачення відмовився, натомість почав висловлюватись нецензурною лексикою. Після чого, як зазначає ОСОБА_2 в поясненнях, він наніс удар ОСОБА_3 в живіт рукою, в результаті чого почалась бійка, під час якої ОСОБА_4 застосував газовий балончик в очі ОСОБА_3 , який в свою чергу не зупинився та продовжував валити його з ніг. У зв`язку із цим, ОСОБА_4 приєднався до бійки та вдарив ОСОБА_3 по тілу, після чого бійка закінчилась. ОСОБА_2 та ОСОБА_4 попрямували до зупинки.

З письмових пояснень неповнолітнього ОСОБА_4 , від 21.01.2025 року вбачається, що 28.12.2024 він із своїм товаришем ОСОБА_2 та своєю дівчиною ОСОБА_5 , яка розповіла, про те, що її образив хлопець на ім`я ОСОБА_7 прийшли до будинку (точної адреси не пам`ятає) на проспекті ОСОБА_10 з ціллю розібратись в ситуації та спонукати хлопця вибачитись перед дівчиною. В подальшому ОСОБА_3 вийшов на вулицю і почав спілкуватись із ОСОБА_5 , яка не попередила, що прийшла не сама. В поясненнях ОСОБА_4 зазначає, що через кілька хвилин спілкування вони з ОСОБА_2 підійшли до ОСОБА_3 та попросили щоб останній вибачився перед дівчиною. Однак почувши відмову вирішив заступитись за дівчину та застосувати перцевий балончик в очі ОСОБА_3 , який одразу схватився за очі та почав махати руками в результаті чого задів ОСОБА_2 чим спровокував бійку. Побачивши, що ОСОБА_3 почав наносити ОСОБА_2 тілесні ушкодження ОСОБА_4 також вирішив приєднатись до бійки. Після закінчення бійки ОСОБА_4 разом із ОСОБА_3 та ОСОБА_5 пішли до зупинки.

З письмових пояснень неповнолітньої ОСОБА_5 від 28.12.2024, вбачається, що 28.12.2024 року з метою зустрітись із колишнім хлопцем ОСОБА_3 та віддати йому павербанк вона вирушила до місця його проживання. По дорозі зустріла двох маловідомих хлопців, які вирішили піти з нею. Підійшовши до місця проживання ОСОБА_3 вона зателефонувала до нього та попросила вийти на вулицю, в результаті розмови повідомила, що йде до подруги забрати зарядний пристрій до телефону. В поясненнях ОСОБА_5 також повідомила, що все ж таки звернулась до маловідомих хлопців, а саме до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з проханням поговорити із ОСОБА_3 , так як останній ображав її. В ході розмови ОСОБА_3 відмовився вибачатись, після чого вона пішла.

З письмових пояснень неповнолітнього ОСОБА_3 від 28.12.2024, вбачається, що 28.12.2024 року до нього зателефонувала колишня дівчина ОСОБА_5 та попросила вийти на вулицю до супермаркету та забрати павербанк. Вийшовши до супермаркету до нього одразу підійшли двоє невідомих осіб, обличчя в яких були закритті та почали вимагати вибачитись перед ОСОБА_5 на що він відмовився. Після відмови розпочалась бійка, в результаті якої отримав удари по руці та нозі. Намагаючись захистити себе ОСОБА_3 відштовхнув одного із них, в той час інший розпилив балончик в обличчя, після чого вони троє пішли. ОСОБА_3 зазначає, що через деякий час діставався місця проживання та повідомив про те що сталось матері.

З письмових пояснень матері неповнолітнього ОСОБА_3 - ОСОБА_6 від 28.12.2024, вбачається, що 28.12.2024 року до неї підійшов син та повідомив, що йому зателефонувала дівчина, щоб той спустився в двір та забрав павербанк. Близько 19:00 год. син повернувся, тримаючись за обличчя та одразу побіг до вбиральні, в подальшому повідомив, що невідомі особи розпилили йому в очі перцевий балончик. Після почутого ОСОБА_6 одразу зателефонувала до ШМД, однак від проходження СМЕ відмовилась.

Дослідивши матеріали справи та пояснення ОСОБА_1 , суд дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, зважаючи на наступне.

Диспозиція ч. 3 ст. 184 КУпАП передбачає відповідальність батьків або осіб, які їх замінюють, за вчинення неповнолітніми дітьми віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, відповідальність за яке передбачено цим Кодексом, крім порушень, передбачених частинами третьою або четвертою статті 173-4 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

В зв`язку з чим автоматичне притягнення батьків (або осіб, які їх замінюють) до юридичної адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 184 КУпАП лише в зв`язку з настанням події вчинення їх неповнолітньою дитиною у віці від 14 до 16 років адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, прямо суперечить положенням частини 2 статті 61 Конституції України.

Тому, за вчинення неповнолітніми дітьми віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, відповідальність за яке передбачено КУпАП, адміністративна відповідальність за частиною 3 статті 184 КУпАП може наступати щодо батьків (осіб, які їх замінюють) неповнолітнього, лише якщо вчинення неповнолітнім цього правопорушення стало наслідком ухилення його батьків (осіб, які їх замінюють) від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання їх неповнолітньої дитини.

При цьому, про ухилення від виконання батьківських обов`язків не свідчить лише поведінка неповнолітнього, в діях батьків має міститись склад невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством, про що в протоколі про адміністративне правопорушення, що надійшов до суду, не вказано взагалі.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження, що в діях ОСОБА_1 міститься склад ухилення нею від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання її неповнолітніх дітей, що призвело до вчинення її неповнолітніми сином віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, відповідальність за яке передбачено КУпАП.

За таких обставин, за змістом протоколу про адміністративне правопорушення, диспозиція частини 3 статті 184 КУпАП відсутня.

В протоколі про адміністративне правопорушення дії неповнолітнього ОСОБА_2 який не досяг 16річного віку, особою, яка склала протокол, кваліфіковані за ст. 173 КУпАП дрібне хуліганство.

Диспозиція ст. 173 КУпАП визначає дрібне хуліганство як нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

З досліджених судом пояснень ОСОБА_1 та доданих до протоколу матеріалів справи: а саме рапорта старшого інспектора з ЮП СВГ відділення поліції № 1 ВРУП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції Світлани Менчук та пояснень ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , встановлено, що 28.12.2024 о 18:40 неповнолітній ОСОБА_2 побив ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 , на ґрунті неприязних стосунків, яку спровокували неповнолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , в ході якої неповнолітній ОСОБА_2 наніс неповнолітньому ОСОБА_3 ряд ударів (побоїв), а неповнолітній ОСОБА_4 розпилив в обличчя потерпілому ОСОБА_3 перцевий балончик. Від написання заяви про нанесення її сину ОСОБА_3 тілесних ушкоджень, а також отримання направлення на проходження СМЕ законний представник неповнолітнього ОСОБА_3 ОСОБА_6 відмовилась.

За таких обставин суд вбачає в діях неповнолітнього ОСОБА_2 ознаки кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 126 КК України - умисне завдання удару, побоїв або вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, та не вбачає елементів об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП дрібне хуліганство.

Суд наголошує, що за ч. 3 ст. 184 КУпАП можна притягнути до адміністративної відповідальності батьків дитини, яка не досягла 16-річного віку, у випадку вчинення цією дитиною адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, а за обставин справи в діях дитини містяться ознаки кримінального проступку, що виходить за межі диспозиції ч.3 ст. 184 КУпАП.

Суд також враховує рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010, відповідно до якого адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі й закріплених в статті 62 Конституції України.

Європейський суд з прав людини, у своєму рішенні від 10.02.1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях притримується позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 р.), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Положення статті 62 Конституції України встановлюють, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» (Заява № 39598/03) Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на вищевикладене, провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП - у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 184 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ч.3 ст. 184, ст.ст. 7, 9, 221, 245, 247, 251, 252, 276, 279, 280, 283, 284, 294 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя: