ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/528/25 Справа № 235/329/24 Суддя у 1-й інстанції - Гречана В. Г. Суддя у 2-й інстанції - Стародуб О. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року м.Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Стародуб О.Г., при секретарі Сербіній І.В., за участю захисника Майорова С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника Майорова С.В. на постанову судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 грудня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та призначене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови, 30.12.2023 року о 01:10 год. Донецька область, Покровський р-н, блок-пост «Шевченко» водій ОСОБА_1 керував т/з Mitsubishi Shogun д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного приладу Alcotest Drager №6810, результат 1,76‰, огляд фіксувався на бодікамеру №3237. Водій ОСОБА_1 порушив п.2.9а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постанову судді та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи. Зазначає, що посилання суду на протокол про адміністративне правопорушення, як на беззаперечний доказ вини ОСОБА_1 є не об`єктивним. Зазначені у протоколі відомості повинні бути підтверджені іншими доказами, які уповноважена особа на складання протоколу не надала. Наголошує, що вина ОСОБА_1 не доведена належними та допустимими доказами. Звертає увагу на відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Зауважує, що ОСОБА_1 не заперечував факт перебування його у стані алкогольного сп`яніння, однак це не доводить факту керування ним транспортним засобом. Вказує, що суд безпідставно не взяв до уваги пояснення свідка ОСОБА_3 .

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення захисника, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що суддя першої інстанції правильно дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме: керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп`яніння.

Так, ч. 1 ст. 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При цьому, відповідно до п. 7 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», яка була затверджена спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 року, установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

За змістом п.2.9 «а» ПДР України встановлено заборону водієві керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Вказаних вимог чинного законодавства ОСОБА_1 не виконав, що й призвело до вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Факт скоєння адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 підтверджуються наступними доказами.

Протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 676376 від 30.12.2023 року, згідно якого 30.12.2023 року о 01 год. 10 хв. у Покровському районі блок-пост «Шевченко» водій ОСОБА_1 керував т/з Mitsubishi Shogun д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного приладу Alcotest Drager №6810, результат 1,76‰, чим порушив п.2.9а ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

Актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого огляд проведений у зв`язку з виявленими ознаками, а саме: запах алкоголю, хитка хода, тремтіння пальців рук. Результат огляду на стан сп`яніння позитивний 1,76 ‰. Від підпису в акті ОСОБА_1 відмовився.

Роздруківкою тестування на алкоголь за допомогою «Alcotest 6810 Drager», тест № 1336 від 30.12.2023 року, з якої вбачається, що 30.12.2023 року о 01:50 годині протестовано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якого виявлено 1,76 ‰. Роздруківка містить підпис ОСОБА_1 .

Відеозаписом до протоколу, на якому зафіксовано підтвердження ОСОБА_1 факту керування транспортним засобом Mitsubishi Shogun д.н.з. НОМЕР_1 , факт підтвердження ОСОБА_1 його перебування у стані алкогольного сп`яніння, здійснення огляду на стан сп`яніння за допомогою Alcotest Drager, зафіксовано результат 1,76 ‰, з яким ОСОБА_1 погодився.

Надані суду докази в їх сукупності є належними та достатніми доказами факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та, на думку апеляційного суду, забезпечують такий рівень доказування, який не залишає розумних сумнівів у доведеності факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В розумінні ст. 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є не доказом, а джерелом доказів, тобто фактичних даних, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, в розумінні, є доказом у справі про адміністративне правопорушення. З огляду на справу, що розглядається, у протоколі містяться фактичні дані про час та місце вчинення правопорушення, особу правопорушника, про застосування технічних засобів для виявлення правопорушення. Тому протокол про адміністративне правопорушення є допустимим та належним джерелом доказів. А висновок про наявність складу правопорушення в діях особи відносно якої складено протокол, дійсно є уявленням особи, що склала протокол, про наявність правопорушення, яке в суді повинно бути підтверджено відповідними доказами.

Розгляд та надання оцінки всім доказам та їх джерелам, в тому числі і самому протоколу про адміністративне правопорушення, здійснюється під час розгляду судом питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Оцінювати з погляду допустимості можна лише докази, тобто фактичні дані, на підставі яких встановлюються наявність чи відсутність фактів та обставин, важливих для ухвалення рішення, а не саме по собі джерело доказів. На цьому наголосив Касаційний кримінальний суд у постанові від 11 липня 2023 року по справі №275/368/19.

В обґрунтування оскарженої постанови, суд першої інстанції поклав не лише протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 , а в сукупності з іншими доказами у справі, надав їм належну та повну оцінку, що не суперечить висновкам Верховного Суду, викладених у постанові від 08.07.2020 року у справі № 463/1352/16-а (провадження №К/9901/21241/18).

Протокол про адміністративне правопорушення у справі складений уповноваженою на те особою з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, а викладені в ньому відомості відповідають фактичним обставинам справи, які були встановлені належними, допустимими та достатніми доказами.

Підстави для визнання протоколу недопустимим доказом у суду відсутні.

Як убачається з долученого до протоколу відеозапису, працівник поліції підходить до транспортного засобу, біля дверей зі сторони пасажира стоїть військовий, працівник поліції питає хто керував транспортним засобом, зі сторони водійського місця підходить інший військовий, каже що він керував та називає своє ім`я та по батькові ОСОБА_4 . Останньому пропонують пройти огляд на визначення стану сп`яніння, на що ОСОБА_1 дає згоду, проходить огляд, погоджується з результатом та не заперечує факт перебування у стані алкогольного сп`яніння. При цьому ОСОБА_1 роз`яснено процедуру проходження огляду, його наслідки та попереджено про складання протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, під час всього спілкування з працівниками поліції та військовими, які зупинили транспортний засіб, ОСОБА_1 неодноразово підтвердив факт керування ним транспортним засобом, запитував, що перевіряють у багажнику, діставав документи, показував, що знаходиться у салоні, пояснював звідки пошкодження на транспортному засобу і коли їх спричинено.

Доданий до протоколу відеозапис надає можливість об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення, отриманий у встановленому законом порядку і здійснений працівником поліції за допомогою наявних в нього технічних засобів, тому є належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Отже доводи апеляційної скарги про відсутність доказів на підтвердження факту керування транспортним засобом та припущення ОСОБА_1 , що ним порушено вимоги ч. 3 ст. 172-20 КупАП, на увагу не заслуговують.

Надані ОСОБА_1 пояснення, що транспортним засобом керував ОСОБА_5 апеляційний суд розцінює як надані з метою уникнення відповідальності.

З зазначених мотивів суд також не приймає до уваги показання свідка ОСОБА_3 .

Військовослужбовець, який спочатку перебував біля пасажирського місця транспортного засобу, заперечив факт керування.

Надані суду докази в їх сукупності є належними та достатніми доказами факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та, на думку апеляційного суду, забезпечують такий рівень доказування, який не залишає розумних сумнівів у доведеності вини ОСОБА_1 в керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, переконливих доводів, які б вказували на істотні порушення, які могли б вплинути на правильність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які б спростовували висновки судді про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, апеляційний суд не вбачає.

Вид і розмір адміністративного стягнення суддею визначені відповідно до вимог ст. 33 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Майорова С.В. залишити без задоволення.

Постанову судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 грудня 2024 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя