Справа № 445/416/25
провадження № 3/445/284/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.02.2025року Суддя Золочівського районного суду Львівської області Бакаїм М.В. розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, курсанта Національної академії НГУ ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 172-11 Кодексу України про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 15.02.2025 умисно не з`явився вчасно без поважних причин на службу до місця тимчасового розташування Національної академії НГУ зі звільнення, що вчинив в умовах особливого періоду, чим вчинив правопорушення передбачене ч. 4 ст. 172-11 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину у вчиненні правопорушення визнав, вказав що 8 днів проводив час на власний розсуд.

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, суддя дійшов наступного висновку.

Згідно ст.9КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до положень ст. ст. 245, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами тощо, а також іншими документами.

Для всебічного, повного та об`єктивного розгляду справи суддя повинен дослідити та оцінити за своїм внутрішнім переконанням усі обставини та докази по справі в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, відповідно до вимог ст. 252 КУпАП.

Факт самовільного залишення військовослужбовцем ОСОБА_1 місця військової служби за обставин, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, підтверджується доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії НГУ №345422, висновком службового розслідування від 13.02.2025, рапортом т.в.о начальника факультету логістики, наказом № 116 від 04.02.2025 про призначення службового розслідування, донесенням від 03.02.2025, наказом № 396 від 29.07.2024, письмовими поясненнями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , книгою обліку звільнених курсу № 3 факультету.

Відповідно до матеріалів справи дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.4 ст.172-11 КУпАП, диспозиція якої передбачає відповідальність, за діяння, передбачені частинами першою або третьою цієї статті, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Однак, станом на дату вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення в Україні згідно указу Президента України діяв воєнний стан, а тому суд приходить до висновку, що кваліфікація дій ОСОБА_1 за ч.4 ст. 172-11 КУпАП (вчинення правопорушення під час особливого періоду) є неправильною.

Дія воєнного стану в Україні продовжена Законом України від 15.01.2025 № 4220-IX Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні з 08.02.2025 до 09.05.2025.

Кодекс України про адміністративне правопорушення не містить норми, яка б передбачала перекваліфікацію дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а тому вважаю, що у даному випадку необхідно застосувати аналогію закону, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінальному процесуальному законодавстві.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 11.10.2011 N 10-рп/2011 зазначає, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям "правопорушення".

У пункті 3.6 цього рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Статтею 17 Закону України"Провиконання рішеньта застосуванняпрактики Європейськогосуду зправ людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" від 15 травня 2008 року (заява N 7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, справи про адміністративні правопорушення, враховуючи, зокрема, розмір та характер стягнень, для цілей статті 6 ЄКПЛ належать до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на дану категорію справ поширюються гарантії статті 6 ЄКПЛ.

Згідно з вимогами ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.97 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення, згідно з національним законом або міжнародним правом; також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Частиною 3 статті 172-11 КУпАП передбачено відповідальність за самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової військової служби), а також військовозобов`язаним та резервістом під час проходження зборів, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на військову службу у разі призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до десяти діб.

Таким чином, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_1 необхідно перекваліфікувати з ч.4 ст.172-11КУпАП на ч.3 ст.172-11КУпАП як самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової військової служби), при цьому перекваліфікація дій не порушує прав ОСОБА_1 та не погіршує його становище.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що аналіз доказів, які містяться в матеріалах справи дає суду підстави прийти до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 172-11 КУпАП, є доведеною поза розумним сумнівом.

Обираючи адміністративне стягнення ОСОБА_1 , у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, враховую характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини.

Згідно Закону України "Про судовий збір" із ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір на користь держави.

Тому, керуючись ст.ст. 283, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-11 КУпАП, та накласти на нього стягнення - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. (сімнадцять тисяч гривень).

Роз`яснити, що у разі несплати правопорушником штрафу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, у порядку примусового виконання постанови з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу відповідно до положень ст. 308 КУпАП.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст.4 ЗУ "Про судовий збір" стягнути із ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 605,60 грн.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Золочівський районний суд Львівської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя М. В. Бакаїм