П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.02.2025 Справа №607/2035/25 Провадження №3/607/1337/2025

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Базан Л.Т., розглянувши матеріали, які надійшли від Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, безробітної, жительки АДРЕСА_1 ,

за ч.2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД№621668 від 24.01.2025 року, ОСОБА_1 20 січня 2025 року близько 20год. 00хв., перебуваючи по АДРЕСА_1 , вчинила відносно підопічного ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, а саме висловлювала словесні образи, шарпала та штовхала, внаслідок чого була завдана шкода його психічному та фізичному здоров`ю, чим порушив п.п.3, 4 ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», відповідальність, за яке передбачено ч.2 ст.173-2 КУпАП.

У судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , вину у вчиненні правопорушення визнала частково, пояснивши, що не вчиняла дій, які б завдали шкоди психічному та фізичному здоров`ю ОСОБА_2 , а лише голосно висловлювала заперечення та просила останнього, не йти з дому, оскільки на дворі вже пізня пора доби. Жодного насильства щодо ОСОБА_2 не вчиняла.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, оцінивши наявні докази по них, суд приходить до переконання про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, виходячи з наступного.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У відповідності до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.2 ст. 173-2 КУпАП до адміністративної відповідальності може бути притягнуто за вчинення домашнього насильства, тобто умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи.

Відповідно до п.п.3, 14, 17 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Таким чином самі по собі, зокрема, словесні образи, не формують домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення лише у тому випадку, коли такі дії спрямовані на обмеження волевиявлення особи і за умови, що такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали чи могли завдати шкоди психічному здоров`ю особи.

Крім того, системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

Так, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 інкримінується те, що вона 20.01.2025 близько 20.00 год., перебуваючи по АДРЕСА_1 , вчинила відносно підопічного ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, а саме висловлювала словесні образи, шарпала та штовхала, внаслідок чого була завдана шкода його психічному та фізичному здоров`ю.

Відповідно до ч.1 ст. 249 Сімейного Кодексу України, опікун, піклувальник зобов`язаний виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, психічний, духовний розвиток, забезпечити одержання дитиною повної загальної середньої освіти.

Суд встановив, що ОСОБА_1 є опікуном малолітнього ОСОБА_2 . Так, 20.01.2025 близько 20 год. між ОСОБА_1 та малолітнім ОСОБА_2 виникла сварка з приводу того, що останній мав намір йти з друзями на прогулянку, однак ОСОБА_1 заперечувала, оскільки несе відповідальність за малолітню особу, а на дворі було темно та небезпечно. ОСОБА_1 просила малолітнього ОСОБА_2 нікуди не йти, однак останній її не чув.

Докази того, що ОСОБА_1 вчиняла дії, спрямовані саме на приниження, залякування чи незаконного позбавлення волі ОСОБА_2 , а також що такі дії викликали у останнього побоювання за свою безпеку, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди його психічному здоров`ю, під час розгляду справи суд не встановив.

Більше того з пояснень малолітнього ОСОБА_2 від 24.01.2025, вбачається, те, що дійсно він 20.01.2025 близько 20 год. мав намір йти на прогулянку з друзями, однак його опікуни ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були проти цього, тому в них виникла з даного приводу сварка.

Що ж стосується довідки Тернопільської обласної дитячої клінічної лікарні №338 від 24.01.2025, що міститься у матеріалах справи, то суд не приймає її до уваги, як належний та допустимий доказ вини ОСОБА_4 у вчиненні домашнього насильства відносно малолітнього ОСОБА_2 , оскільки в наведених вище поясненнях останнього зазначено про те, що саме опікун ОСОБА_3 наніс йому удар рукою в область передпліччя.

Вказані обставини дають підстави дійти висновку про відсутність доказів вчинення ОСОБА_1 по відношенню до малолітнього ОСОБА_2 домашнього насильства.

При цьому сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

За змістом ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Так само Європейський суд з прав людини неодноразово, зокрема, у справах «Кобець проти України» (рішення від 14.02.2008), «Берктай проти Туреччини» (рішення від 08.02.2001), «Леванте проти Латвії» (рішення від 07.11.2002) вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

При цьому судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, яка притягується до відповідальності, і лише в межах зазначеного у протоколі про адміністративне правопорушення обвинувачення, на підставі зібраних посадовою особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення, доказів. Суд не має збирати з власної ініціативи докази, позаяк в протилежному випадку суд згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не може бути визнаний безстороннім.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП, тобто домашнє насильство, не є доведеною, тому провадження в адміністративній справі про притягнення її за ч.2 ст. 173-2 КУпАП слід закрити за відсутністю складу адмінправопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 173-2, 247, 251, 252, 283, 284 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити за відсутністю в її діях складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Головуючий суддяЛ. Т. Базан