ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Руденко В.В., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , законного представника неповнолітнього ОСОБА_2 - Тішкіної О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на постанову судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 05 листопада 2024 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі-КУпАП) щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2024 року ОСОБА_1 звільнено від адміністративної відповідальності ч.1 ст.173-2 КУпАП у зв`язку з малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням та закрито провадження у справі.

У постанові суду зазначено, що 30.09.2024 року о 21 годині 00 хвилин за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинив сварку з дружиною ОСОБА_3 , а саме висловлювався на її адресу та погрожував фізичною розправою, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В апеляційній скарзі законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_3 порушує питання про скасування постанови у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції з обставинам справи.

Посилається на те, що фактично у провадженні судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська було дві справи за № 202/12197/24 та №202/12199/24 щодо ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП щодо одних і тих же подій, що відбулися 30 вересня 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 , на підтвердження чого у матеріалах справ наявні два протоколи про адміністративне правопорушення серії ВАВ №018490 і ВАВ 018490 від 01.10.2024 року.

Інші докази на підтвердження нібито скоєного ОСОБА_1 правопорушення ідентичні і нічим не відрізняються один від одного.

Працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №018490, де потерпілим визнано нашого з ОСОБА_1 неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак вона, як законний представник дитини, не зверталася до поліції в його інтересах, поліцію 30.09.2024 також не викликала.

31 жовтня 2024 потерпілою було подано до суду першої інстанції клопотання про закриття провадження по справі від 30.10.2024 року з підстав відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП в діях ОСОБА_1 , де вона просила закрити провадження як по справі № 202/12199/24, так і по справі № № 202/12197/24 та пояснила, що між нею та її колишнім чоловіком ОСОБА_1 , разом з яким вони продовжують проживати разом та спільно виховувати сина, виникла побутова суперечка на підставі складних стосунків з матір`ю колишнього чоловіка. Ніяких дій, які можна було б кваліфікувати як домашнє насильство, ОСОБА_1 не вчиняв. Більше того, потерпіла зазначила, що ОСОБА_1 є гарним батьком, приймає активну участь у вихованні сина, все вільне від роботи життя він проводить разом з сином, відіграє важливу роль у формуванні його особистості.

Зазначає, що вона особисто не викликала поліцію і не повідомляла про скоєння ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Коли між нею, чоловіком та його матір`ю - ОСОБА_4 виникла словесна суперечка, потерпіла зателефонувала своїй матері, яка зателефонувала на екстрений номер 102 та викликала поліцію на адресу їх спільного з чоловіком та сином місця проживання.

Зазначені факти були викладені у клопотанні про закриття справи, де вона надала суду вичерпні пояснення про події 30.09.2024 року та обставини виклику поліції і просила суд закрити провадження у справі не з підстав примирення з ОСОБА_1 , а з підстав відсутності в його діях ознак та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Однак суд зробив хибний висновок про те, що ОСОБА_1 нібито примирився з потерпілою, проте конфлікту з приводу домашнього насильства між ними не було.

Суд в оскаржуваній постанові послався на протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 018490 від 01.10.2024 року, як на доказ, хоча даний протокол не є доказом у розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки містить хибну інформацію про обставини події 30.09.2024 року, яка не відповідає дійсності.

Також як доказ вчинення правопорушення суд зазначив заяву про вчинене правопорушення, вона не подавала такої заяви до поліції.

Крім того, як на доказ вчинення ОСОБА_1 правопорушення суд першої інстанції послався на рапорт щодо обставин викладених у протоколі, який не є доказом у даній справі, оскільки в ньому міститься інформація не про події 30 вересня 2024 року, а про події 01 жовтня 2024 року, коли вона дійсно викликала поліцію для засвідчення факту передачі частини належного колишньому чоловіку ОСОБА_1 майна. По даному факту Постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності (справа № 202/12130/24) була скасована Дніпровським апеляційним судом 19.12.2024 року і провадження по справі було закрито.

Звертає увагу, що постанови судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 05.11.2024 року у справі про адміністративне правопорушення №202/12197/24 і у справі № 202/12199/24 є абсолютно ідентичними і не містять жодних відмінностей, окрім посилань на протоколи про адміністративне правопорушення. Тобто фактично розглядаючи одну справу, суд прийняв аналогічне рішення й по іншій, не аналізуючи та не розрізняючи докази по справі та обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Вказане свідчить про формальний підхід до з`ясування всіх обставин та об`єктивного та неупередженого вирішення справи.

Враховуючи викладене, потерпіла ОСОБА_3 просить скасувати постанову судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05.11.2024 року у справі про адміністративне правопорушення № 202/12197/24 у повному обсязі та закрити провадження щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_3 підтримала доводи поданої апеляційної скарги, просила скасувати рішення суду першої інстнації та закрити провадження по справі щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Додатково суду пояснила, що 30.09.2024 вона прийшла додому за адресою: АДРЕСА_1 , де в той час перебувала мати колишнього чоловіка ОСОБА_4 , яка поводила себе агресивно відносно неї. Коли колишній чоловік із сином повернулися додому з тренування з хокею, вона розповіла ОСОБА_1 про їхню з свекрухою сварку та вимагала, щоб чоловік відвів свою матір до неї додому, оскільки сумісне перебування в одній квартирі з нею є неможливим. Він не погодився, між дорослими виникла словесна суперечка, вона образилась на колишнього чоловіка і зателефонувала своїй матері, яка переконала її написати на ОСОБА_1 наклеп про ніби-то вчинене домашнє насильство стосовно неї та їхньої дитини. Тому категорично заперечує викладені у заяві та у своїх письмових поясненнях до поліції (а.с.2,3) обставини про те, що 30.09.2024 її колишній чоловік ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , погрожував їй фізичною розправою, бив її руками по голові та тілу, душив руками за горло, тягав за волосся, вчинив психологічне та фізичне домашнє насилля, чим викликав її занепокоєння за життя та здоров`я. В подальшому вона пожалкувала про нею скоєне та написала до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська клопотання про закриття провадження по справі відносно ОСОБА_1 (а.с.13), але місцевий суд його не врахував. Тому вона вимушена була подати апеляційну скаргу на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 05.11.2024 та наполягає на її задоволенні.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги потерпілої та по суті справи зазначив, що свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, не визнає, оскільки інкримінованих йому дій щодо своєї колишньої дружини ОСОБА_3 не вчиняв. 30.09.2024 він разом з сином повернулися додому з тренування з хокею та від дружини дізнався про їхню з його матір`ю сваркою. На той час мати він забрав проживати до себе додому, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько і матері було тяжко пережити його смерть. До того часу між його батьками та матір`ю дружини були часті сварки, що призвело до його розлучення з дружиною у лютому 2022 року. Однак вони продовжували проживати разом з їхньою сумісною дитиною за адресою: АДРЕСА_1 . Після сварки 30.09.2024 його колишня дружина ОСОБА_3 зателефонувала своїй матері та розповіла про сварку, а та викликала поліцію.

Вислухавши пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями ст.ст.245,252,280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно вимог ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Апеляційний суд вважає, що наведених вимог закону місцевим судом не дотримано у повному обсязі.

Приймаючи рішення про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, суд першої інстанції послався на досліджені матеріали справи, зокрема на: протокол про адміністративне правопорушення від 01.10.2024 серії ВАВ № 018490; рапорт працівника поліції щодо обставин, викладених у протоколі; заяву про вчинене правопорушення.

Вказані докази були перевірені та досліджені під час апеляційного розгляду.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №018490 від 01.10.2024, складеного щодо ОСОБА_1 , о 21 годині 00 хвилин 30.09.2024 за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 вчинив сварку із ОСОБА_3 , а саме: виражав словесні образи та погрози фізичною розправою, бив руками по голові та тілу, душив руками за шию, тягав за волосся у присутності неповнолітнього сина ОСОБА_2 , чим викликав занепокоєння за життя та здоров`я, вчинивши по відношенню до нього психологічне домашнє насильство. Тим самим, ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Вказано, що свідком правопорушення є ОСОБА_3 .

Потерпілим є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Правопорушенням матеріальної шкоди не заподіяно.

У протоколі у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності зазначено на окремому аркуші.

Особі, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, повідомлено місце та час розгляду справи, однак останній у підпису у протоколі про адміністративне правопорушення відмовився (а.с.1).

Відповідно до заяви ОСОБА_3 від 01.10.2024, остання просить орган поліції вжити заходів щодо її колишнього чоловіка ОСОБА_1 , який 30.09.2024 близько 21.00 годин за адресою: АДРЕСА_2 вчинив сварку на побутовому ґрунті, а саме: виражав словесні образи та погрози фізичною розправою, бив руками по голові та тілу, душив руками за горло, тягав за волосся, вчинивши психологічне та фізичне домашнє насильство, чим було викликано занепокоєння за життя та здоров`я. Після цього вона викликала поліцію, так як це відбувається у присутності неповнолітнього сина ОСОБА_2 (а.с.2).

Згідно пояснень ОСОБА_3 , 30.09.2024 близько 21.00 години за адресою: АДРЕСА_2 , її колишній чоловік ОСОБА_1 вчинив з нею сварку на побутовому ґрунті, а саме: виражав словесні образи та погрози фізичною розправою, що вб`є, бив руками по голові та обличчю, вчинивши психологічне та фізичне домашнє насильство, чим було викликано занепокоєння за життя та здоров`я. Після цього вона викликала поліцію (а.с.3).

Згідно пояснень ОСОБА_1 , 30.09.2023 він свою дружину ОСОБА_3 не ображав та руками не чіпав, за адресою: АДРЕСА_1 двері на виламував. Шукав колишню дружину на роботі, але не знайшов. ОСОБА_3 систематично вживає алкогольні напої (а.с.4).

Відповідно до електронного рапорту, 01.10.2024 об 11 годині 47 хвилин надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 01.10.2024 за адресою: АДРЕСА_3 , на площі Образцова на ринку двоповерховий магазин ІНФОРМАЦІЯ_4 колишній чоловік заявниці вибиває двері у офісі на другому поверсі (направо), де працює заявниця. У чоловіка є зброя (яка не знає). Заявник ОСОБА_3 .

Прибувши за адресою виклику, на місці встановлено заявницю ОСОБА_3 , яка звернулась із письмовою заявою та надала письмове пояснення відносно колишнього чоловіка ОСОБА_6 , який 30.09.2024 за адресою: АДРЕСА_1 вчинив сварку в ході якої виражався нецензурною лайкою, хапав за руки, намагався душити, тягав за волосся. Дані дії вчиняв у присутності дитини ОСОБА_2 , 2013 року народження. Відносно ОСОБА_1 за оцінкою ризиків було винесено ТЗП АА 56114 по п.3 строком на 5 діб, також складено протоколи за ч.1 ст. 173 серії ВАВ № 018489, серії ВАВ №018490, від підпису останній відмовився, копії було вручено на місці події. Даний факт було зафіксовано на нагрудні камери 799231,799232. Так як ОСОБА_1 перебував у збудженому стані, плакав, кричав та скаржився на самопочуття та місце було викликано ШМД борт 1508, лікар ОСОБА_7 , яка надала допомогу та консультацію. Від госпіталізації ОСОБА_1 відмовився. Фізична сила та спеціальні засоби не застосовувались. Предметів, схожих на зброю не виявлено. ТЗП передано до ВП № 2, зібраний матеріал передано до ДРУП (а.с.5).

За наслідками судового розгляду справи суддя місцевого суду, дослідивши наявні докази, дійшов висновку про необхідність звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП у зв`язку з малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням.

Апеляційний суд за такими висновками не може погодитись з огляду на таке.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст. 173-2 КУпАП, вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису тягне за собою накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до десяти діб.

Об`єктивна сторона вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Тобто, виходячи з граматичного тлумачення диспозиції даної норми КУпАП, орган поліції зобов`язаний був при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, зазначати конкретно в чому саме полягало психологічне насильство, а також вказати яка шкода заподіяна або могла бути заподіяна фізичному чи психологічному здоров`ю, що прямо витікає з диспозиції статті (погрози, образи, чи переслідування, позбавлення житла, їжі, тощо) і це є обов`язковим.

Відповідно до положень Закону України «Про попередження насильства в сім`ї» насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству.

Згідно зі статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); та ін.

Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин і доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

У той час, як під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

Зміст поданої законним представником неповнолітнього потерпілого ОСОБА_2 - ОСОБА_3 заяви та її письмових пояснень від 01.10.2024 до правоохоронних органів, вказує на те, що ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 вчинив з нею сварку на побутовому ґрунті, а саме виражав словесні образи та погрози фізичною розправою, бив руками по голові та обличчю, тілу, душив руками за горло, тягав за волосся, вчинивши психологічне та фізичне домашнє насильство (а.с.2,3).

Між тим під час перегляду справи апеляційним судом ОСОБА_3 зазначила, що цю заяву та письмові пояснення до поліції про вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства щодо неї та її неповнолітнього сина ОСОБА_2 , вона подала під тиском своєї матері, фактично зробила наклеп на свого колишнього чоловіка. Більше того зазначила, що ОСОБА_1 приймає активну участь у вихованні дитини та є гарним батьком.

Окрім того, матеріали справи свідчать про те, що після направлення матеріалів справи до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, потерпіла ОСОБА_3 31 жовтня 2024 року подала клопотання про закриття провадження по справі відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП (а.с.13), але яке було залишено поза увагою суду.

Отже, на переконання апеляційного суду, матеріали справи не містять доказів наявності в діях ОСОБА_1 ознак домашнього насильства психологічного характеру щодо його неповнолітнього сина ОСОБА_2 . З матеріалів справи вбачається, що у даному випадку мав місце тривалий побутовий конфлікт між батьками неповнолітнього ОСОБА_2 та також матір`ю ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , що вбачається з пояснень, як законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_3 , так і особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Доказів завдання чи можливого завдання шкоди психічному здоров`ю неповнолітнього потерпілого ОСОБА_2 та законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_3 , чи можливості завдання їм такої шкоди матеріали справи не містять, та сама ОСОБА_3 під час апеляційного розгляду категорично заперечувала такі обставини.

Враховуючи викладене суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність належних і достатніх доказів наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Відповідно до положень ст.1 та ч.1 ст.2 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" N 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява N 25).

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріпленні положення, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У той же час, у справі «Barbera, MesseguandJabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v.theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту".

Таким чином слід дійти висновків про те, що судом першої інстанції, у порушення вимог ст.280 КУпАП, не було з`ясовано усіх обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення та суд дійшов передчасного висновку про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Наведене у своїй сукупності дає підстави стверджувати про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, не доведена беззаперечними доказами, а сумніви, які виникли у ході розгляду цієї справи апеляційним судом мають бути витлумачені на користь останнього.

Апеляційний суд констатує, що у даній справі судом першої інстанції не доведено «поза будь-яким розумним сумнівом», що ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру, внаслідок чого неповнолітньому потерпілому ОСОБА_2 могла бути чи була завдана шкода фізичному чи психічному здоров`ю.

Тому апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апелянта про відсутність доказів наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, постанову судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 05 листопада 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП слід скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції, відповідно до ч.8 ст.294 КУпАП, має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

Підсумовуючи вищенаведене суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_2 - ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а постанова судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2024 року підлягає скасуванню, із закриттям провадження на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку відсутністю у діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, керуючись ст.294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , поданої у інтересах неповнолітнього потерпілого ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2024 року про визнання винним і притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДЯ ДНІПРОВСЬКОГО

АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ В.В. РУДЕНКО