Справа № 442/5933/24
Провадження №3/442/2/2025
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 лютого 2025 року м.Дрогобич

Суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Коваль Р.Г., розглянувши матеріали, які надійшли з Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, проживаючого в АДРЕСА_1 , непрацюючого, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в :

До Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 822333 від 06.07.2024, ОСОБА_1 , 06.07.2024 о 14.23 год., в с. Ріпчиці Дрогобицького району по вул. Грушевського керував транспортним засобом марки ВАЗ 21099, номерний знак НОМЕР_1 , з явно вираженими ознаками наркотичного сп`яніння (тремтіння пальців, збільшені зіниці очей), проїхати в лікарню на медичне освідчення категорично відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні своєї вини не визнав та пояснив, що 06.07.2024 року, приблизно о 14.20 год., він керував транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції. На їх вимогу він надав їм документи на автомобіль та посвідчення водія, та в процесі спілкування з ним звинуватили його що він перебуває в стані наркотичного сп`яніння. Оскільки недалеко біля місця зупинки його автомобіля проводились будівельні роботи, йому було необхідно віддати кошти за роботу крану, він повідомив працівникам поліції про те, що йому необхідно відлучитись на 3 хвилини. Працівники поліції почали складати протокол про адміністративне правопорушення за керування ним транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, однак він категорично проти цього заперечував, неодноразово вказував про те, щоб осонні доставили його в лікарню, однак його вимоги були проігноровано. В подальшому вони пояснювали свої дії щодо складення протоколу тим, що він відлучився з місця зупинки автомобіля і тому значить він відмовився на проходження перевірки на стан наркотичного сп`яніння. Процедура складення протоколу тривала приблизно 3 години. Категорично не погоджуючись з працівниками поліції, він того числа поїхав в м. Львів де здав необхідні аналізи, які підтверджують той факт що в його організмі відсутні будь які наркотичні засоби. Вважає, що провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності слід закрити, оскільки жодного правопорушення він не вчиняв.

Адвокат Гирич О.В., який представляв інтереси ОСОБА_1 надав судді усні пояснення по справі, вказує, на ряд порушень працівниками поліції при складанні вказаного протоколу та відсутність доказів вчинення правопорушення.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_2 показав, що ОСОБА_1 є його рідним братом, який 06.07.2024 був задіяний до будівельних робіт, та останній поїхав додому за грошовими коштами щоб розрахуватись за роботу крана. Через деякий час ОСОБА_1 прийшов до нього пішки та повідомив, що його зупинили працівники поліції та звинуватили у вживанні наркотиків за кермом. Він з братом пішов до місця де був зупинений автомобіль і розмовляв з працівниками поліції, яким говорив, щоб останні відвезли ОСОБА_1 в лікарню на експертизу, однак їм в цьому було відмовлено. Процес спілкування фіксувався на відео як поліцейськими так і ним, на якому чітко зафіксовано що вони вимагали відвезти ОСОБА_1 на експертизу, однак цього не зробили. В подальшому вони з братом поїхали в м. Львів де в клініці зробили відповідний аналіз, який стверджує про відсутність наркотичних засобів в організмі ОСОБА_1 .

Працівник поліції Іваночко В.К. в судовому засіданні пояснив, що він був присутнім під час складення адміністративного протоколу відносно ОСОБА_1 та чітко не пригадує ті події, які відбувались під час складення протоколу. Вказав, що в ОСОБА_1 було вияслені ознаки наркотичного сп`яніння і тому було складено відповідний протокол. Вказав, що ОСОБА_1 виявляв бажання проїхати в лікарню для визначення стану на наркотичне сп`яніння після того коли вже був складений протокол про адміністративне правопорушення. Він пояснив, що ОСОБА_1 може їхати в лікарню сам і здати відповідні аналізи, однак чи ці аналізи будуть мати якісь наслідки йому невідомо.

Суд заслухав пояснення ОСОБА_1 , його адвоката Гирича О.В., свідка ОСОБА_2 , працівника поліції Іваночко В.К., дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Статтями 251, 280 КУпАП визначені фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Виходячи з положень ст. 7 КУпАП, забезпечення законності при застосуванні заходів адміністративного примусу передбачає не тільки наявність законних підстав для застосування адміністративного стягнення, але і дотримання встановленого законом порядку притягнення особи до адміністративної відповідальності.

У відповідності до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, відповідальність особи за вказаною статтею настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, об`єктивна сторона ч.1 ст.130 КУпАП характеризується такими діяннями: 1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; 2) передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів та 3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до статті 31 Закону України від 2 липня 2015 року, № 580-VIII «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Серед іншого необхідно вказати, що п.3.5 розділу ІІІ Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НП України від 03.02.2016 № 100 встановлює, що після активації нагрудної відеокамери (відео реєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно.

Окрім того, на сьогоднішній день є діюча Інструкція із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка була затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11 січня 2019 р. за № 28/32999.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 2 Розділу І цієї інструкції встановлено, що Застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення.

Згідно ст. 5 Розділу ІІ цієї інструкції передбачено, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Розділом ІІІ цієї інструкції передбачено, що відеореєстратор може бути встановлений усередині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія.

Включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.

Таким чином, в матеріалах справи повинен бути відеозапис з нагрудної камери поліцейських або з відеореєстратора службового автомобіля патрульної поліції, на якому чітко було б видно, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом.

Відповідно до вимог ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: якщо водій порушив Правила дорожнього руху; якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Поліцейський зобов`язаний зупиняти транспортні засоби у разі: якщо є інформація, що свідчить про порушення власником транспортного засобу митних правил, виявлені митними органами відповідно до Митного кодексу України, а саме: порушення строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту іншого транспортного засобу особистого користування, використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, розкомплектування чи передачу у володіння, користування або розпорядження такого транспортного засобу особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту; якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб, який зареєстрований в іншій країні, не зареєстрований в Україні у встановлені законодавством строки чи перебуває на території України з порушенням строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту, чи використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, чи переданий у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Як вбачається з відеозапису, працівниками поліції, не було зазначено, передбачену ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію», причину зупинки транспортного засобу, тому суд приходить до переконання, що працівниками патрульної поліції не було дотримано вимог ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію», а автомобіль ОСОБА_1 було зупинено незаконно, в наслідок чого було порушено його права.

У матеріалах справи є постанова серії ББА №593301 від 06.07.2024 по справі про адміністративне правопорушення, винесена поліцейським Іваночко В.В. про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу у розмірі 510 гривень.

Однак, вищевказана постанова серії ББА №593301 від 06.07.2024 скасована рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02.08.2024 по справі №442/5719/24, яке набрало законної сили, а тому ця постанова серії ББА № 593301 від 06.07.2024 при розгляді даної справи судом братися до уваги не може.

Із матеріалів справи про адміністративне правопорушення не вбачається, що ОСОБА_1 допустив будь-які порушення правил дорожнього руху, за які його слід було зупинити, у зв`язку із чим, всі наступні вимоги працівників поліції водій не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Такі висновки суду, повністю узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.03.2019 року у справі №686/11314/17.

Так, відповідно до п.п. 6, 7 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України, МОЗ України 9 листопада 2015 року №1452/735 (далі - Інструкція) огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я).

Відповідно до ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння чи під дією лікарських засобів підлягають оглядові на стан сп`яніння, який проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, чи іншого сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

В судовому засіданні Дрогобицького міськрайонного суду було досліджено відеозапис з місця події, долучений до матеріалів справи, на якому зафіксовано рух та зупинку транспортного засобу, дії працівників поліції після зупинки автомобіля, пропозицію, яку висловили працівники поліції, щодо проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, процедуру складення протоколу про адміністративне правопорушення.

З відеозапису, долученого до матеріалів справи, судом встановлено, що працівниками поліції не повідомлено водієві причини зупинки транспортного засобу відповідно до вимог ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію», а працівник поліції відразу запитав чи водій вживав алкоголь, а потім чи вживав наркотичні та інші заборонені препарати, на що ОСОБА_1 заперечив, а працівники поліції запропонували поїхати в лікарню і перевірити це, на що ОСОБА_1 повідомив, що має хіба віддати гроші робочим за послуги крану, які його чекають, і одразу ж повернеться, на що працівники поліції повідомили що він може йти, але на нього буде складено протокол за статтею 130 КУпАП, і потім він може собі їхати і проходити тест. В подальшому ОСОБА_1 відлучився від працівників поліції в період з 14:45:45 год. до 14:49:40 год. (тобто на 3 хвилини і 55 секунд), після чого повернувся разом зі своїм братом ОСОБА_2 , який в подальшому був свідком подій. З оглянутого відеозапису чітко видно та чути, що і ОСОБА_1 і ОСОБА_2 понад 5 разів просили працівників поліції поїхати в лікарню і пройти тест, просили оглянути на місці події, просили разом піти в аптеку та купити такий самий тест, який використовується лікарем в лікарні і при працівниках поліції пройти цей тест, дзвонили на гарячу лінію 102 і просили прислати інший екіпаж поліції, оскільки цей відмовляється відвезти їх до лікарні на огляд, ще раз просили проїхати до лікарні та пройти огляд і здати тест, на що працівники поліції повідомили про те, що ОСОБА_1 вже втратив таку свою можливість бо він відмовився.

На відеозаписі о 14:56:22 год. ОСОБА_2 чітко запитує в поліцейських чи вони знають як поводять себе наркомани, на що поліцейські відповіли що знають, після чого ОСОБА_2 задав запитання «Він себе так поводить?», на що поліцейські відповіли «Та не поводить себе так як наркоман», з чого суд приходить до висновку, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення навіть працівники поліції визнали той факт, що в ОСОБА_1 відсутні ознаки передбачені пунктом 4 розділу I Інструкції, а тому фактично й не було підстав для проходження такого огляду.

Окрім того, судом береться до уваги довідка ТОВ «Наркологічна клініка «Дотокс Медікал» від 06.07.2024, з якої вбачається, що в ОСОБА_1 відсутні будь-які наркотичні речовини.

Щодо ознак сп`яніння, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення та направленні до медичного закладу, то працівниками поліції зазначено «тремтіння пальців рук» та «збільшені зіниці очей».

Як вбачається з оглянутого в судовому засіданні відеозапису, ОСОБА_1 повідомляє працівникам поліції що від самого ранку виконував будівельні роботи на подвір`ї у свого брата, тому руки могли тремтіти, а щодо «збільшені зіниці очей» - така ознака не відповідає п. 4 розділу І Інструкції, оскільки там зазначено про звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло, при цьому з відеозапису не вбачається, що працівниками поліції досліджувалась реакція зіниць очей ОСОБА_1 на світло.

Окрім того, з дослідженого в судовому засіданні направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції не вбачається, о котрій годині ОСОБА_1 направлявся в медичний заклад, коли цей документ було створено, оскільки відповідна графа цього документу не заповнена працівниками поліції, і на відеозаписі з місця події також не вбачається, що такий документ складався в присутності ОСОБА_1 .

Під час ознайомлення з протоколом про адміністративне правопорушення, водій повторно зазначив, що бажає проїхати в лікарню, на що працівник поліції спішно відповів водієві, що він вже відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі та немає більше такого права.

З відеозапису, долученого до матеріалів справи, не вбачається, що водій ОСОБА_1 відмовився від проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі, у встановленому законом порядку, також суд зазначає, що водій чітко повідомляв працівників поліції, що хоче пройти огляд в медичному закладі.

На переконання суду, в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керувала транспортним засобом від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки з відповіді водія ОСОБА_1 не вбачається, що він висловлював відмову від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належними доказами по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки, за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у Суду.

Факт керування автомобілем може бути доведений: показаннями потерпілих або свідків правопорушення; фотознімками, відеозаписами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. Тобто і відео з камер поліцейських, і відеозаписи з камер спостереження та відео реєстраторів автомобілів самих правопорушників, долучені до протоколу про адміністративне правопорушення, є доказами.

Тому, події, які є викладені в протоколі про адміністративне правопорушення Серії ААД № 822333 від 06.07.2024 не підтверджені належними і допустимими доказами, а тому в даному випадку відсутній склад адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Інших доказів, працівниками поліції, для доведення вини, ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не надано.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Натомість у матеріалах справи про притягнення до адміністративної відповідальності відсутні об`єктивні дані, підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом за обставин, наведених в протоколі.

В даній ситуації вимагається доведення того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, на підтвердження чого, як було зазначено вище суду було надано протокол про адміністративне правопорушення Серії ААД № 822333 від 06.07.2024 та скерування до лікарні, однак фактичних доказів керування транспортним засобом і відмови так і надано не було.

Правова позиція по справі самого ОСОБА_1 , є його засобом захисту та підлягає ретельній перевірці під час судового розгляду з огляду на вільне визначення своєї позиції до вчиненого, правильного розуміння обставин події, шляхом безпосереднього дослідження доказів судом, а обов`язок органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення нести тягар доказування, є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст. 62 Конституції України,ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, та звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

При цьому слід зазначити, що розглядаючи адміністративні матеріали, які направлені до суду з метою притягнення винної особи до адміністративної відповідальності і які визнані органом, що їх направляє достатніми для досягнення поставленої мети, суд не може вийти за межі обвинувачення або уточнити в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунути певні розбіжності або неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки в такому випадку суд перебиратиме на себе функції сторони обвинувачення, чим порушить принцип рівності сторін і вимоги змагальності процесу. За таких обставин особа буде позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом. Навпаки, вона буде змушена захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується.

Так, ОСОБА_1 повністю заперечує обставини про те, що він здійснював керування транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, що відповідно до статті 251 КУпАП може бути доказом у справі про адміністративне правопорушення.

Стаття 129 Конституції України передбачає, що однією з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в ст.62 Конституції України - презумпції невинності.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого при розгляді справ судами в обов`язковому порядку використовується як джерело права відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Так, ЄСПЛ в своєму рішенні від 10.02.1995 по справі «Аллене де Рібермон проти Франції» вказав, що сфера застосування принципу невинуватості значно ширше, чим це представляється: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, але і для всіх інших суспільних відносин. Крім того, в своєму рішенні «Маліга проти Франції» від 23.09.1998 ЄСПЛ визнав кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачено санкцію у виді позбавлення права керування транспортним засобом. П.21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення. ЄСПЛ підкреслив, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинності і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях притримується позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25). У справі «Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 06.12.1988 зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати, як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення. Однак, достовірність доказів, які є сумнівними та відсутність доказів зібраних особою, що склала протокол про адміністративне правопорушення є неприпустимою, оскільки суперечить позиції ЄСПЛ та порушує презумпцію невинуватості особи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Таким чином, приходжу до висновку, що сукупність досліджених у даній справі доказів не дає підстав для висновку про те, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Враховуючи вищенаведене, керуючись принципом презумпції невинуватості, згідно якого, крім іншого, усі сумніви мають трактуватись на користь особи, яка притягується до відповідальності, вважаю, що провадження у справі підлягає закриттю відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП - за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ч. 1 ст. 130, п. 1 ч. 1 ст. 247, 251, 252, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Роман КОВАЛЬ.