КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/824/954/2025 Головуючий у ІІ інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 січня 2025 року Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Таргоній Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Галагуз Дарини Миколаївнина постанову Дарницького районного суду м. Києва від 28 листопада 2024року про притягнення

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 28 листопада 2024 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - закрито за відсутністю події та складу даного адміністративного правопорушення.

Не погодившись з такою постановою суду першої інстанції, представник потерпілої ОСОБА_1 - адвокат Галагуз Д.М. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосуванням норм матеріального та процесуального права, просить постанову Дарницького районного суду м. Києва від 28 листопада 2024 року скасувати та прийняти нову постанову, якою визнати винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі, від якого вони мають спільну дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_1 проживала разом з сином в м. Житомирі, однак внаслідок постійної нав`язливою, агресивної поведінки ОСОБА_2 щодо неї та дитини остання змушена була переїхати з сином Матвієм до м. Києва.

ОСОБА_2 в телефонному режимі мав можливість спілкуватись з сином ОСОБА_3 , але останній не був від такого спілкування у захваті. ОСОБА_3 часто плакав і відмовлявся розмовляти з батьком, оскільки йому немає про що з ним говорити і від батька він чує лише претензії.

В подальшому згідно розпорядження Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації №401 від 03 червня 2024 року було визначено порядок участі батька у вихованні сина та встановлено другу та четверту суботу місяця з 12 год. до 18 год. для побачень батька з сином.

Побачення відбувались без участі матері, однак син телефонував матері через годину, півтори і просив забрати його додому. ОСОБА_2 з цього приводу обурювався, агресивно наголошував на необхідності утримування сина біля себе до 18 години, як вказано у розпорядженні.

ОСОБА_2 за весь цей час так і не зміг знайти із сином спільної мови, ставиться без поваги до його особистості, інтересів та бажань.

За пів року побачень ОСОБА_2 з сином ОСОБА_1 змушена була тричі викликати поліцію з приводу поведінки ОСОБА_2 : 10 серпня 2024 року (усний виклик зареєстрований під № 41900), 28 вересня 2024 року (усний виклик зареєстрований під № 51413) та 09 листопада 2024 року (заява зареєстрована під № 59122).

09 листопада 2024 року ОСОБА_1 привела сина ОСОБА_3 на побачення з батьком до ТЦ Аладін в м. Києві. Син залишився з батьком, а вона пішла у своїх справах, однак о 12 год. 50 хв. ОСОБА_1 зателефонував син ОСОБА_3 , який плакав та просив його забрати з побачення з батьком.

Коли ОСОБА_1 прийшла в кафе «Песто кафе», де син перебував з ОСОБА_2 , то ОСОБА_3 знову розплакався і сказав, що хоче додому. Вона взяла сина за руку і вони пішли з кафе. В цей час ОСОБА_2 біг за ними та хапав ОСОБА_1 за руки, виривав у неї телефон, а потім вдарив її по рукам.

Внаслідок цього у ОСОБА_1 стався забій правої кисті та пальців рук.

ОСОБА_1 змушена була викликати поліцію.

Згідно висновку огляду ортопеда-травматолога від 10 листопада 2024 року ОСОБА_1 було встановлено діагноз: вивих, розтягнення та деформація суглобів та зв`язок у ділянці зап`ястка та кисті правої руки, больовий синдром. При цьому призначено лікування.

Після цього випадку, маючи досвід переслідувань з боку ОСОБА_2 , ОСОБА_1 зі страхом ходила вулицею, хвилюючись за своє життя та здоров`я та боячись нападу з боку ОСОБА_2 , у неї порушився сон та з`явилась тривожність.

Навіть через тиждень психологічний стан ОСОБА_1 не покращився, вона зверталася до сімейного лікаря, була скерована до психолога, в якого також отримала консультацію та їй призначили лікування.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Галагуз Д.М. звертає увагу на те, що судом першої інстанції не було враховано письмові пояснення, надані нею, як представником потерпілої, відносно якої і було вчинено насильство.

До заяви від 27 листопада 2024 року було долучено ряд документів, які свідчать про заподіяння ОСОБА_2 . ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, звернення її до лікаря-травматолога, до психолога, яким суд першої інстанції не дав належної оцінки.

Представник ОСОБА_1 -адвокат Галагуз Д.М., приймаючи участь в судовому засіданні в режимі відоконференції, підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити та притягнути ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

ОСОБА_2 та його захисник - адвокат Довганич О.О. проти задоволення апеляційної скарги заперечили та просили залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до положень ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого статтею 173-2 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин і доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Також ст. 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису тягне за собою накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до десяти діб.

Об`єктивна сторона вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Тобто, виходячи з граматичного тлумачення диспозиції даної норми КУпАП, орган поліції зобов`язаний при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, зазначати конкретно, в чому саме полягало насильство, а також вказати яка шкода заподіяна або могла бути заподіяна фізичному чи психологічному здоров`ю, що прямо витікає з диспозиції статті (погрози, образи, чи переслідування, позбавлення житла, їжі, тощо) і це є обов`язковим.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству.

Згідно із ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); та ін.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 цього Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Таким чином, під домашнє насильство, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється фізичне заподіяння шкоди члену сім`ї.

Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

В той час, як під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №585406 від 12 листопада 2024 року, «09 листопада 2024 о 12-50 год. за адресою: АДРЕСА_2 , ТРЦ «Аладін» ОСОБА_2 забирав телефон у колишньої дружини та вдарив її по руці, чим вчинив домашнє насильство фізичного характеру, тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП».

В своїх поясненнях ОСОБА_1 від 09 листопада 2024 року вказала на те, що вона близько 12 год. 00 хв. привела сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на побачення до колишнього чоловіка ОСОБА_2 . Через деякий час, син зателефонував та повідомив, що не хоче бути з татом. Коли остання прийшла забрати сина, то побачила, що дитина плаче. ОСОБА_2 заважав ОСОБА_1 забрати сина ОСОБА_3 з побачення. В поясненнях ОСОБА_1 зазначила, що до поліції остання звернулась з метою фіксації даної події, оскільки в подальшому має намір звернутись до суду для отримання обмежувального припису.

В письмових поясненнях від 12 листопада 2024 року ОСОБА_2 пояснив, що 09 листопада 2024 року відбувалось чергове побачення з сином відповідно до рішення служби у справах дітей, які ОСОБА_1 регулярно намагається зривати. Після обіду з сином ОСОБА_1 прийшла, щоб його забрати дитину та почала провокувати ОСОБА_3 на емоції, дістала мобільний телефон та намагалась знімати дитину, задаючи йому провокаційні питання. Після того як ОСОБА_2 закрив телефон ОСОБА_1 накинулась на останнього, що призвело до отримання шоку та переляку ОСОБА_2 . Надалі колишня дружина почала кричати, що на неї напали. В поясненнях ОСОБА_2 зазначив, що такими діями остання намагається зривати побачення з сином, дискредитувати останнього перед сином та працівниками профільних органів для подальшого обмеження реалізації побачень з сином.

З наявного в матеріалах справи рапорту від 09 листопада 2024 року вбачається, що 09 листопада 2024 року о 12 год. 54 хв. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що в ТРЦ Аладін на 3 поверсі колишній чоловік заявниці ОСОБА_1 хапав її за руки, забирав телефон, не давав пройти, довів дитину до сліз.

Також з матеріалів справи вбачається, що згідно розпорядження Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації №401 від 03 червня 2024 року було визначено порядок участі батька у вихованні сина та встановлено другу та четверту суботу місяця з 12 год. до 18 год. для побачень батька з сином.

До матеріалів справи долучені заяви-звернення ОСОБА_1 до органу опіки та піклування від 16 липня 2024 року, від 17 липня 2024 року, від 15 серпня 2024 року, в яких остання провести розмову із ОСОБА_2 з приводу його нав`язливої поведінки та неврахування бажань дитини, яка шкодить моральному та психологічному стану дитини.

В матеріалах справи наявні інформаційні-довідки Дарницького УП ГУНП у м. Києві № від 21 серпня 2024 року, № від 17 жовтня 2024 року, з яких вбачається, що ОСОБА_1 зверталась до поліції зі скаргами на ОСОБА_2 , однак будь-які процесуальні документи за даним фактом звернення не складались.

Закриваючи провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 за ст. 172-3 ч. 1 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б могли підтвердити факт вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч. 1 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що висновок суду про недоведеність вини ОСОБА_2 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи та обсягу доказів, що містяться в матеріалах справи.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише у межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, та суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

За змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №585406 від 12.11.2024 року, ОСОБА_2 09.11.2024 о 12 год. 50 хв. За адресою: м. Київ, вул. Гришка, 3 ТРЦ «Аладін» забирав телефон у колишньої дружини та вдарив по руці, чим вчинив домашнє насильство фізичного характеру.

Поряд із цим, обставини, зазначені у протоколі не можна вважати конкретними, оскільки не містять точних даних про факт вчинення фізичного насильства, зокрема не зазначено особу потерпілої, а також не вказано яка шкода заподіяна або могла бути заподіяна фізичному здоров`ю, що прямо витікає з диспозиції статті 173-2 ч. 1 КУпАП.

Вчинення будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру, повинно бути підтверджено поясненнями свідків, потерпілих або іншими доказами, що є необхідним елементом складу даного правопорушення.

Разом з тим, матеріали справи, окрім протоколу, не містять інших належних доказів вчинення ОСОБА_2 даного адміністративного правопорушення, а саме показів свідків, які могли б підтвердити фізичне насильство з боку останнього, відеозаписи з камер спостереження тощо. Обставини, викладені в протоколі підтверджуються лише письмовими поясненнями ОСОБА_1 та заперечуються ОСОБА_2 .

Документи, додані до матеріалів справи представником потерпілої на стадії судового розгляду не можуть бути взяті до уваги, оскільки не містять даних щодо вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства фізичного характеру відносно ОСОБА_1 .

Так, документ під назвою «Огляд ортопеда-травматолога» від 10.11.2024 року, виданий ТОВ «Медичний центр - Добробут-Поліклініка» не містить даних про особу лікаря, який здійснював огляд та встановив наявність у ОСОБА_1 розтягнення сухожилків згиначів правої кисті, а також не містить відомостей про те обставини отримання травми, зокрема про те, що дане ушкодження виникло в результаті домашнього насильства 09.11.2024 року.

Під час судового засідання представник ОСОБА_1 - адвокат Галагуз Д.М., ОСОБА_2 та його захисник - адвокат Довганич О.О. пояснили, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 конфлікти виникають постійно під час побачень сина з батьком, дані обставини, також підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що сам лише факт наявності між учасниками справи конфліктної ситуації не може свідчити про вчинення домашнього насильства в розумінні вимог ст.173-2 КУпАП та ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Галагуз Д.М. про невірну та неповну оцінку судом першої інстанції фактичних обставин справи не знайшли свого підтвердження, мають формальний характер та висновків суду щодо відсутності в ОСОБА_2 вини у вчиненні вказаного правопорушення не спростовують.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком судупершої інстанції про те, що матеріали справи не містять достатньої кількості належних та допустимих доказів, які б вказували на вчинення ОСОБА_2 дій, зазначених у диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та які б підпадали під ознаки домашнього насильства.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП повно й всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи, та дійшов правильного висновку про те, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Керуючись статтями 247, 284, 294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Галагуз Дарини Миколаївнизалишити без задоволення.

Постанову Дарницького районного суду м. Києва від 28 листопада 2024року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Д.О.Таргоній