КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 33/824/579/2025
Справа № 752/8731/24
Головуючий в суді І інстанції Бушеленко О.В.
Доповідач в суді ІІ інстанції Кашперська Т.Ц.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 лютого 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Кашперської Т.Ц., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.9 (а) ПДР та скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2024 року на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за порушення п. 2.9 (а) ПДР та скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17000) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір у сумі 605,60 грн. на користь держави.

ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він 09 квітня 2024 року близько 16:22 у Голосіївському районі м. Києва керував автомобілем Kia Sportage д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по вул. Короленківській, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився на місці зупинки із застосуванням спеціального технічного засобу - газоаналізатора Alcotest 7510 (прилад ARLM - 0292). Результат тесту з показником 2,18 проміле роздруковано на пристрої Drager mobile printer ARLK-0083.

Не погоджуючись з даною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу 25 жовтня 2024 року засобами поштового зв`язку, в якій просив скасувати постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2024 року та закрити справу в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, наводив зміст ст. 7, 251, 255, 283, 284 КУпАП, ст. 3 Закону України «Про національну поліцію», ст. 4, 8, 15, 53 Закону України «Про адміністративну процедуру», судову практику ЄСПЛ у справах «Коробов проти України», «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Кобець проти України», «Авшар проти Туреччини», «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain», рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019, згідно яких адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості; п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті».

Зазначив, що адміністративний орган не бере до уваги докази, одержані з порушенням закону, а обставини, які згідно із законодавством повинні бути підтверджені певними доказами та/або засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими доказами та/або засобами доказування.

Звертав увагу, що вчинення особою правопорушення має підтверджуватись доказами, а процедура притягнення особи до адміністративної відповідальності, яка розпочинається із складання уповноваженою особою органу Національної поліції протоколу про адміністративне правопорушення (якому має передувати роз`яснення прав особі) і закінчується ухваленням судом судового рішення за результатами розгляду відповідного адміністративного матеріалу щодо особи, відбуватися на основі суворого додержання законності, прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності і це має забезпечуватися на кожному етапі та відповідати чинному законодавству України.

Посилався на п. 6 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, п. 1, 3 - 6, 7, 11 Розділу ІІ Інструкції.

Вказував, що в якості доказів у справі долучено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 860242 від 09 квітня 2024 року, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння, а також відеозаписи з нагрудних камер 475614, 471844.

Наголошував, що згідно ч. 5 ст. 53 Закону України «Про адміністративну процедуру» адміністративний орган не бере до уваги докази, одержані з порушенням закону.

Вважав, що жоден з перелічених доказів не є належним та допустимим, який би відповідав та/або був зібраний у порядку, передбаченому чинним законодавством, отже не повинен був бути прийнятий судом при винесенні рішення з таких підстав.

Так, переглядом відеозапису з нагрудної камери встановлено, що початком фіксації є момент, коли співробітники поліції виїжджають на проїжджу частину і через деякий час, з незрозумілих підстав, зупиняють транспортний засіб KIA SPORTAGE д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , безпідставно перевіряють документи та у подальшому пропонують пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, без роз`яснення його прав. Сам процес проходження огляду видно не повністю, оскільки відеойзомка відбувалась з бодікамери іншого співробітника поліції.

У своєму рішенні суд зазначив, що автомобіль ОСОБА_1 рухався перед патрульним авто в межах території комплексу «Мегамаркет», а також, що патрульні зупинили авто, «виявивши невідповідність дій водія ПДР (не зазначається, який саме пункт ним порушено), зокрема обов`язку бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, не відволікатися…» Ці твердження суду не відповідають обставинам справи, працівники поліції зупинили його безпідставно.

Далі, на 33 хвилині 18 секунді співробітник поліції, який проводив огляд, задає йому питання «Ви з результатами огляду згодні?», на що він відповідає чітко «Ні!». З цього моменту, у відповідності до вимог п. 7 Розділу І Інструкції співробітник поліції повинен був провести огляд в найближчому закладі охорони здоров`я. Замість цього останній вводить його в оману з приводу того, що в медичному закладі він пройде такий же огляд, «на такому ж самому пристрої», що не відповідає дійсності, і фактично, схилив його до сумнівів щодо необхідності проходження огляду у закладі охорони здоров`я. Тобто працівники поліції діяли всупереч закону.

Крім того, в долученому до матеріалів справи акті огляду на стан алкогольного сп`яніння у графі «П.І.Б. та підпис особи, стосовно якої проводився огляд, запис про відмову від підпису» не містяться ані його підпису, ані запису про відмову від підпису, що свідчить про те, що ОСОБА_1 не був згоден з результатами огляду.

Посилався на ст. 266 КУпАП, про те, що у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Аналізуючи зазначені положення Кодексу у взаємозв`язку між собою, а також з положеннями Інструкцій, які регулюють питання проходження огляду на стан сп`яніння та оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення в даних випадках, можна дійти висновку, що огляд особи на стан сп`яніння повинен проводитися співробітниками поліції та лікарем закладу охорони здоров`я у певній послідовності, відповідно до встановленого порядку, а саме починатися з відсторонення водія, щодо якого є підстави вважати, що він знаходиться в стані сп`яніння, після запропонування проходження огляду на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу, і тільки в разі відмови особи від освідчення на місці або незгоди з результатами такого огляду, направлення правопорушника в заклад охорони здоров`я.

Зазначав, що перед проведенням огляду на стан сп`яніння його не було проінформовано про порядок застосування спеціального технічного засобу та не надано можливості оглянути сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Посилався на правові висновки, викладені в постановах судів першої інстанції по іншим справам.

Наводив зміст ст. 256 КУпАП, зазначив, що при складанні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені ст. 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Наводив зміст ст. 268 КУпАП, зазначив, що в даному випадку права йому не роз`яснювались, що підтверджується відеозаписом з нагрудних камер. Порушення процедури складання протоколу про адміністративне правопорушення фактично позбавляє суд можливості на законних підставах вирішувати питання про притягнення його до адміністративної відповідальності та становитиме порушення права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності на захист.

Посилався на рішення ЄСПЛ у справах «Надточій проти України», «Гуренка проти України», «Маточча проти Італії», «Пенєв проти Болгарії», ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначив, що складення протоколу про адміністративне правопорушення за умови неусвідомлення особою того, що відбувається довкола, без роз`яснення прав порушуватиме право на захист, а також і право на справедливий суд. З огляду на наведене, протокол про адміністративне правопорушення від 09 квітня 2024 року не міг бути визнаний судом належним та допустимим доказом у справі, адже він був складений з порушенням законодавства.

В судове засідання 03 лютого 2025 року ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлений під розписку, особисто через канцелярію суду подав клопотання від 03 лютого 2025 року про відкладення розгляду справи в зв`язку з неможливістю його особистої присутності в судовому засіданні через раптове погіршення самопочуття та незадовільний стан здоров`я.

Вирішуючи клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 4 - 6 ст. 294 КУпАП апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду. Апеляційний суд повідомляє про дату, час і місце судового засідання особу, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не пізніше ніж за три дня до початку судового розгляду. Неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або у суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням її справи, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, оскільки одним із критеріїв «розумності строку» є саме поведінка заявника. Так, суд покладає на заявника лише обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, які безпосередньо його стосуються, утримуватися від виконання заходів, що затягують провадження у справі, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для пришвидшення процедури слухання (рішення ЄСПЛ «Чірікоста і Віола проти Італії»).

Враховуючи строки розгляду апеляційної скарги на постанову судді по справі про адміністративне правопорушення та положення ч. 6 ст. 294 КУпАП, оскільки до клопотання про відкладення розгляду справи не надано будь-яких доказів на підтвердження зазначених в ньому обставин, апеляційний суд визнав за можливе розглянути справу у відсутність ОСОБА_1 , визнавши причини неявки до суду неповажними.

Апеляційний суд також враховує, що відповідно до ст. 268 КУпАП участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у розгляді справ зазначеної категорії не є обов`язковою.

Дослідивши матеріали справи та апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за ст. 130 КУпАП настає виключно за керування транспортними засобами особами, які перебувають в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно п. 6 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МОН України та МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби).

Згідно п. 4, 5, 7, 10 розділу ІІ Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції.

Перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (далі - акт огляду). У випадку установлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду.

Акт огляду складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається у поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення у разі встановлення стану сп`яніння.

Якщо технічними характеристиками спеціального технічного засобу передбачається роздрукування на папері його показників, ці результати долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Дотримання наведених вимог працівниками поліції під час огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння судом першої інстанції перевірено.

Висновки суду про доведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння стверджуються зібраними у справі доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 860242 від 09 квітня 2024 року в частині часу і місця вчинення адміністративного правопорушення, даних про особу, яка його вчинила, ідентифікаційних ознак транспортного засобу, яким особа керувала,

- чеком Drager Alcotest 7510 від 09 квітня 2024 року 16 год. 50 хв., прилад ARLМ-0292, принтер № ARLK-0083, згідно якого у видихнутому ОСОБА_1 повітрі виявлено 2,18 проміле алкоголю;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів за допомогою Drager Alcotest 7510, ARLМ-0292, згідно якого огляд проведено у зв`язку з виявленими ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, нестійка хода;

- відеозаписом з бодікамери поліцейського, на якому о 16:23 зафіксовано, як працівник поліції підходить до транспортного засобу Kia Sportage д.н.з. НОМЕР_1 , у якому на місці водія знаходиться ОСОБА_1 , називає своє прізвище, посаду, спеціальне звання та запитує, чи все добре, оскільки він бачив, що ОСОБА_1 вдарив дзеркалом автомобіля шлагбаум, коли виїжджав, на що ОСОБА_1 погоджується, повідомляє, що пошкодив дзеркало; о 16:24 поліцейський запитує у ОСОБА_1 , чи не вживав він алкогольні напої та чи погоджується пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, і зафіксований факт надання згоди ОСОБА_1 на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного засобу, з 16:47 зафіксована процедура самого огляду, при цьому при застосуванні газоаналізатора водієві роз`яснено порядок проходження огляду, проведено контрольний забір повітря, наявністю сертифікату на газоаналізатор ОСОБА_1 не цікавився; 16:50 - запитання поліцейського про згоду з результатами огляду, на що ОСОБА_1 відповідає «Ні», та пропозиція поліцейського пройти огляд у лікаря нарколога, на що ОСОБА_1 відповідає ствердним жестом (киває головою), після чого поліцейський відповідає «Добре, тоді їдемо до лікаря нарколога», ОСОБА_1 запитує, чи можна щось зробити, щоб не їхати, о 16:51 поліцейський роз`яснює, що у випадку згоди з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу протокол про адміністративне правопорушення складається на місці події, а у випадку незгоди необхідно пройти огляд в медичному закладі у лікаря нарколога, там проводиться така ж сама процедура і після цього оформляються матеріали. Після цього ОСОБА_1 запитує, чи можуть вони «якось роз`їхатися», поліцейський роз`яснює, що проводиться відеофіксація і ніякі «вирішення питання» їх не цікавлять; о 16:52 ОСОБА_1 запитує, чи буде на нього накладатися штраф, поліцейський відповідає ствердно і роз`яснює, що розмір штрафу визначає суд, який розглядає справу, а не працівники поліції; о 16:53 ОСОБА_1 погоджується з результатом тесту Drager.

За таких обставин суд першої інстанції правильно встановив, що водій ОСОБА_1 погодився з результатами огляду.

Доводи апеляційної скарги, що огляд особи на стан сп`яніння повинен проводитися співробітниками поліції та лікарем закладу охорони здоров`я у певній послідовності, а саме починатися з відсторонення водія від керування транспортним засобом, відхиляються апеляційним судом, з огляду на те, що ОСОБА_1 вже був фактично зупинений працівниками поліції, що не вимагало додаткових негайних дій по його відстороненню, і під час спілкування з поліцейськими не керував транспортним засобом, а після проведення огляду та встановлення у ОСОБА_1 стану алкогольного сп`яніння поліцейські повідомили його про неможливість керування транспортним засобом і необхідність виклику тверезого водія; крім того, в протоколі про адміністративне правопорушення ААД № 860242 наявна відмітка про видачу тимчасового дозволу.

Відповідно до ч. 5 розділу ІІ Інструкції № 1452/735 перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Доводи апеляційної скарги, що перед проведенням огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 не було проінформовано про порядок застосування спеціального технічного засобу, спростовуються відеозаписом з бодікамери, на якому зафіксовано, що при застосуванні газоаналізатора водієві роз`яснено порядок проходження огляду, проведено контрольний забір повітря.

Оскільки ОСОБА_1 не запитував у працівників поліції про наявність сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, у останніх не виникло обов`язку їх надавати, в зв`язку з чим апеляційний суд відхиляє безпідставні доводи апеляційної скарги в цій частині.

Судом першої інстанції правильно звернуто увагу, що працівники поліції дійсно не повідомили водія ОСОБА_1 про те, що санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає застосування, крім штрафу, ще й обов`язкового додаткового стягнення - позбавлення права керування транспортними засобами, із посиланням на ст. 68 Конституції України, де закріплено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, тоді як незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

При цьому судом враховано, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія, тобто проходив підготовку в автошколі задля його отримання, де одним з основних напрямків підготовки, як і під час здачі іспитів на водія, є знання Правил дорожнього руху.

Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Дослідивши вказані докази та надавши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, наявності підстав для притягнення його до відповідальності та на законних підставах наклав на нього стягнення, належним чином мотивувавши своє рішення.

Апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що в долученому до матеріалів справи акті огляду на стан алкогольного сп`яніння не міститься підпису ОСОБА_1 , що свідчить про його незгоду з результатами огляду, зважаючи на те, що на відеозаписі з бодікамери, долученому до матеріалів справи, о 16:53 ОСОБА_1 погоджується з результатами огляду на місці зупинки транспортного засобу, після чого працівники поліції починають складати протокол про адміністративне правопорушення. Зміна водієм думки щодо результатів огляду після початку оформлення працівником поліції протоколу про адміністративне правопорушення правового значення не має.

Апеляційний суд відхиляє як неспроможні доводи апеляційної скарги, що зібрані в справі докази не є належними та допустимими, з посиланням на те, що на відеозаписі працівники поліції з незрозумілих підстав зупиняють транспортний засіб, безпідставно перевіряють документи та в подальшому пропонують ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, а сам процес проходження огляду видно не повністю, відеозйомка відбувалась з бодікамери іншого працівника поліції, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху, а відповідно до ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, перевірку документів особи, опитування особи, поверхневу перевірку і огляд, зупинення транспортного засобу.

Так, судом першої інстанції з переглянутих відеозаписів з нагрудної камери співробітників поліції встановлено, що автомобіль KIA SPORTAGE рухався перед патрульним авто в межах внутрішньої території торгівельно-розважального комплексу «Мегамаркет» по вул. Антоновича у м. Києві, увагу поліцейських привернула увагу поведінка водія на дорозі, який при виїзді з паркувальної зони зачепив дзеркалом технічне оснащення шлагбауму, а потім проїхав по бордюрному каменю. Під час спілкування з водієм працівники поліції виявили у нього ознаки алкогольного сп`яніння і відповідно до п. 2.5 ПДР висунули вимогу щодо проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу, на що ОСОБА_1 погодився.

При цьому відеозйомка велась з двох бодікамер, записи обох з них наявні на оптичному диску, долученому до матеріалів справи, таким чином, процес проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, зафіксований з двох ракурсів, є доступним для сприйняття і встановлення фактичних обставин.

Судом першої інстанції вмотивовано відхилено заперечення захисника в частині провокування водія не їхати у медичний заклад, так само як і цитування постанов інших судів у частині відсутності бланку направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість руху, адже поведінку ОСОБА_1 оцінено як небажання проходити огляду в спеціалізованому медичному закладі, а тому підстав для складання такого направлення не виникло.

Апеляційний суд відхиляє як безпідставні доводи апеляційної скарги, що працівник поліції ввів ОСОБА_1 в оману, схиливши його до сумнівів щодо необхідності проходження огляду у закладі охорони здоров`я, з огляду на те, що поліцейський не пропонував ОСОБА_1 відмовитися від проходження такого огляду, а натомість роз`яснив можливі варіанти його дій та їх наслідки у ситуації, що склалася.

При цьому, оскільки з відеозапису вбачається, що о 16:50 працівником поліції ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд в медичному закладі у лікаря нарколога, однак в подальшому ОСОБА_1 погодився з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що поліцейськими було порушено п. 7 Розділу І Інструкції № 1452/735, відповідно до якої у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення.

Оцінюючи доводи сторони захисту, що на відеозаписі дійсно не відображено момент роз`яснення ОСОБА_1 його прав та обов`язків, суд першої інстанції врахував, що у момент ознайомлення його зі змістом протоколу водій все що просив якось «вирішити питання», що вказує на відсутність у водія розумної зацікавленості бути ознайомленим зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення, своїми правами та обов`язками, та дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд, що визнання цього протоколу про адміністративне правопорушення недопустимим доказом у справі лише з цих підстав, є застосуванням принципу правового пуризму, який порушуватиме принцип правової визначеності, що в цьому разі є неприпустимим.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що права ОСОБА_1 не роз`яснювались, що підтверджується відеозаписом з нагрудних камер, чим порушено ст. 268 КУпАП, і порушення процедури складання протоколу, за умови неусвідомлення особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, того, що відбувається довкола, фактично позбавляє суд можливості на законних підставах вирішувати питання про притягнення його до адміністративної відповідальності, апеляційний суд зауважує, що положеннями вказаної статті регулюються права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, під час розгляду адміністративної справи, а не при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

При цьому ОСОБА_1 у повному обсязі під час судових засідань було реалізовано право надавати пояснення, заявляти клопотання та інші права, передбачені законом, користуватися професійною правничою допомогою адвоката.

Крім того, процесуальні права ОСОБА_1 були в повній мірі поновлені апеляційним судом, яким розглянуто апеляційну скаргу.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на правові висновки, викладені в постановах судів першої інстанції, не приймаються апеляційним судом, з огляду на відсутність положень КУпАП щодо врахування правових висновків інших судів при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги мають формальний характер та спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, будь-яких доказів щодо відсутності вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з матеріалів справи не вбачається і вони не знайшли свого підтвердження.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 року, Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, щоб особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Наявні у справі докази жодних підстав для сумнівів у винуватості ОСОБА_1 не викликають.

При цьому апеляційний суд враховує рішення по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, в якому Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У відповідності до ст. 23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За змістом ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Зазначені вимоги закону районним судом, при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладенні на нього стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами були дотримані у повній мірі.

Апеляційний суд приймає до уваги, що апеляційна скарга не містить доводів щодо міри відповідальності, призначеної судом першої інстанції, та щодо обставин, які могли бути не враховані судом при накладенні стягнення.

Наведене вказує на необґрунтованість поданої апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення.

Постанова Голосіївського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_1 відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.9 (а) ПДР та скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кашперська Т.Ц.