Номер провадження 33/816/305/25 Суддя-доповідач Філонова Ю. О.
Категорія 485 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2025 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,за участі секретаря судового засідання Авраменко Д.А., представника Сумської митниці ДМС України Нестерова Д.О., особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Кривошей А.М., розглянувши у залі суду в місті Суми в режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Кривошей А.М. на постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 жовтня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 485 МК України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 74 171 грн. 49 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605 грн. 60 коп.

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до постанови судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 жовтня 2024 року, 09 липня 2024 року за ч. 1 ст. 485 МК України відносно ОСОБА_1 був складений протокол про порушення митних правил № 0102/80500/24, з якого вбачається, що 12 квітня 2022 року через пункт пропуску «Ягодин» Волинської митниці ОСОБА_1 на митну територію України ввезено у якості гуманітарної допомоги зі звільненням від сплати обов`язкових митних платежів, транспортний засіб марки «KIA SORENTO», 2005 року випуску, (VIN): НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , отримувачем якого є військова частина НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ), розташована (зареєстрована) в зоні діяльності Сумської митниці.

Сума митних платежів, які б підлягали сплаті до державного бюджету України у разі оформлення автомобіля «KIA SORENTO», 2005 року випуску, (VIN): НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 у вільний обіг станом на 12 квітня 2022 року складає 148 342 грн. 98 коп., з них: ввізне мито - 12758 грн. 08 коп., акциз 89597 грн. 60 коп., ПДВ - 45987 грн. 30 коп.

Відповідно до інформації наданої військовою частиною НОМЕР_3 , факт отримання даною військовою частиною, як кінцевим набувачем гуманітарної допомоги, легкового автомобіля «KIA SORENTO», 2005 року випуску, (VIN): НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , у якості гуманітарної допомоги, не підтверджено.

Таким чином, громадянин України ОСОБА_1 вчинив протиправні дії шляхом використання товару транспортного засобу «KIA SORENTO», 2005 року випуску, (VIN): НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , стосовно якого було надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, що призвело до ухилення від сплати митних платежів на загальну суму 148 342 грн. 98 коп.

Зазначені дії ОСОБА_1 мають ознаки порушення митних правил, передбачених ч. 1 ст. 485 Митного кодексу України.

Постановою судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 жовтня 2024 року, накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 74 171 грн. 49 коп.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Кривошей А.М. звернувся до апеляційного суду зі скаргою, в якій просить постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 жовтня 2024 року скасувати, а провадження відносно ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом безпідставно не допущено особу, яку притягнуто до відповідальності ОСОБА_1 та його захисника до участі в розгляді справи, в режимі відеоконференції, зважаючи на те, що клопотання захисника про проведення дистанційного судового засідання було направлено завчасно через підсистему «Електронний суд».

Таким чином, судом першої інстанції було порушено право ОСОБА_1 на захист, оскільки останній був позбавлений можливості надати пояснення по справі та не скористався правовою допомогою захисника.

Окрім цього, суд першої інстанції постановляючи судове рішення не надав належної оцінки долученим захисником докази, а саме: запис телефонної розмови, фотозображення із ввезеним автомобілем, яким знаходився в зоні бойових дій та під час транспортування, відповідь ВЧ НОМЕР_3 щодо солдата ОСОБА_2 .

Так, ОСОБА_1 після ввезення автомобіля «KIA SORENTO», 2005 року випуску, (VIN): НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , передав його військовослужбовцям військової частини НОМЕР_3 , а ОСОБА_2 в телефонній розмові підтвердив, що дійсно йому передано вказаний автомобіль.

А ні в ОСОБА_1 , а ні у військовій частині не було обов`язку щодо обліку та звітності за ввезення в якості гуманітарної допомоги автомобіля, а тому останній не є особою відповідальною за постановою на облік у військовій частині наданої гуманітарної допомоги.

Також апелянт зауважує про те, що Податковим кодексом України встановлено, що тимчасово з 01 квітня 2022 року на період дії воєнного стану на території України, звільнялися від оподаткування податком на додану вартість, акцизним податком операції з ввезення фізичними особами на митну територію України автомобілів легкових, кузовів до них, причепів та напівпричепів, мотоциклів, транспортних засобів, призначених для перевезення 10 осіб і більше, транспортних засобів для перевезення вантажів у митному режимі імпорту.

Відтак, станом на 12 квітня 2022 року ОСОБА_1 міг ввезти в Україну легковий автомобіль без сплати митних платежів (мито, ПДВ, акцизний збір) в режимі імпорту.

Таким чином, матеріали справи не містять належних доказів підтвердження щодо проведення належної перевірки митним органом наявності у Збройних Силах України ввезеного ОСОБА_1 транспортного засобу.

Так, всім відома обставина, що військовослужбовці, озброєння, техніка переміщується в межах Збройних Силах України, в залежності від обстановки та потреб між різними підрозділами та частинами. Багато переданої гуманітарної допомоги не ставилося на облік, особливо у перші місяці війни та знищувалося внаслідок активних бойових дій.

Заслухавши особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 із захисником Кривошей А.М., які підтримали вимоги поданої апеляційної скарги, представника Сумської митниці ДМС України Нестерова Д.О., який вважав постанову судді суду першої інстанції законною та обґрунтованою, просив залишити її без змін, перевіривши матеріали даної справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Положеннями ч. 1 ст. 268 КУпАП визначено можливість розгляду справи у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не лише за умови вжиття судом заходів для її своєчасного сповіщення про місце та час розгляду справи, а і за наявності даних про таке її сповіщення і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Змістом адміністративних матеріалів стверджується, що захисником особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокатом Кривошей А.М. на адресу суду подано письмове клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції з використанням підсистеми «Електронний суд».

Проте, зазначене клопотання безпідставно не було взяті до уваги судом, а розгляд справи без наявності на це вагомих процесуальних підстав проведено як у відсутності ОСОБА_1 , який вправі користуватись правовою допомогою конкретно обраного ним захисника, так і самого адвоката Кривошей А.М., чим безумовно порушено право першого на захист.

За таких обставин, ураховуючи допущені судом першої інстанції порушення вимог ч. 1 ст. 268 КУпАП, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність скасування постанови судді стосовно ОСОБА_1 та прийняття нової постанови, як це передбачено п. 3 ч. 8 ст.294 КУпАП, з метою відновлення порушеного права останнього на захист.

Вирішуючи питання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 485 МК України, апеляційний суд виходить з такого.

У відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ч.1 ст. 458 Митного кодексу України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно до вимог ст. 278, 280 КУпАП, ст. 489 МК України, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному виді, а також товарами безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, т/з, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України (ч. 1 ст. 495 МК).

Підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу правопорушення сукупності юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене протиправне діяння як конкретне правопорушення. Тобто, при складанні протоколу про порушення митних правил враховуються ознаки складу правопорушення, які мають узгоджуватись із диспозицією статті, до відповідальності за якою притягується особа. У іншому випадку відсутність однієї із ознак складу правопорушення виключає можливість притягнення особи до відповідальності.

Відповідно принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

У справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що п. 2 ст. 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Диспозиція ст. 485 МК України визначає склад адміністративного правопорушення, що полягає у заявлені в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою митному органу документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги.

Відповідно до ст. 485 Митного кодексу України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно зУКТ ЗЕД та його митної вартості,та/або надання з цією ж метою митному органу документів,що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії,спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів,в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі від 50 до 150 відсотків несплаченої суми митних платежів.

З об`єктивної сторони склад правопорушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України, характеризується наявністю дій, а з суб`єктивної у формі умислу та спеціальної мети неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру.

Наявність об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення є обов`язковим для кваліфікації конкретного діяння, як адміністративного проступку. Якщо хоча б один з них відсутній або не відповідає вимогам, що передбачені відповідною статтею Глави 68 МК України, вказане діяння не є порушенням митних правил.

Верховний Суд у постанові від 27 січня 2022 року у справі № 725/3788/16-а зазначив, що склад правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, передбачає, з-поміж іншого, те що особа, яка його вчинила, діяла умисно, тобто усвідомлено, цілеспрямовано чинила так, щоб уникнути від сплати митних платежів (у тому числі й сплати їх у меншому розмірі). При цьому зовнішній прояв (винного, протиправного) діяння передбаченого ст. 485 МК України обов`язково повинен поєднуватися з умислом суб`єкта його вчинення на посягання на охоронювані законом суспільні відносин (встановлений законом порядок сплати податків та зборів).

Отже, ст. 485 МК України передбачено наявність спеціальної протиправної мети: неправомірного звільнення від сплати чи зменшення розміру сплати платежів, що свідчить про те, що це правопорушення може бути вчинено тільки з умисною формою вини, оскільки необережно не можливо заявити неправдиві відомості.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 12 квітня 2022 року громадянин України ОСОБА_1 ввіз на митну територію України у якості гуманітарної допомоги автомобіль «KIA SORENTO», 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , (VIN): НОМЕР_1 . Як підставу для ввезення на митну територію України вищевказаного транспортного засобу та для здійснення митного оформлення у якості гуманітарної допомоги, ОСОБА_1 був наданий пакет документів, відповідно до якого, одержувачем автомобіля була військова частина НОМЕР_3 , що передбачало його пільгове розмитнення.

Відповідно до ст.1 Закону Україну «Про гуманітарну допомогу» від 22 жовтня 1999 року № 1192-XIV гуманітарна допомога - цільова адресна безоплатна допомога в грошовій або натуральній формі, у вигляді безповоротної фінансової допомоги або добровільних пожертвувань, або допомога у вигляді виконання робіт, надання послуг, що надається іноземними та вітчизняними донорами із гуманних мотивів отримувачам гуманітарної допомоги в Україні або за кордоном, які потребують її у зв`язку з соціальною незахищеністю, матеріальною незабезпеченістю, важким фінансовим становищем, або тяжкою хворобою конкретних фізичних осіб, а також для підготовки до збройного захисту держави та її захисту у разі збройної агресії або збройного конфлікту.

Гуманітарна допомога є різновидом благодійництва і має спрямовуватися відповідно до обставин, об`єктивних потреб, згоди її отримувачів та за умови дотримання вимог ст.3 Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації».

Згідно зі ст. 3 ЗУ «Про гуманітарну допомогу», підставою для здійснення гуманітарної допомоги в Україні є письмова згода отримувача гуманітарної допомоги на її одержання. Отримувач гуманітарної допомоги має такі самі права на її використання, що і набувач гуманітарної допомоги.

У відповідності зі ст.6 Закону Україну «Про гуманітарну допомогу» звільнення від оподаткування товарів (робіт, послуг) гуманітарної допомоги здійснюється в порядку, встановленому Податковим кодексом України та Митним кодексом України.

Згідно з ч.1 ст.287 Митного кодексу України та п.197.11 ст.197, п.213.3.9 ст.213 Податкового кодексу України, при ввезенні на митну територію України вантажі гуманітарної допомоги, звільняються від оподаткування, а саме сплати ввізного мита, акцизного податку та податку на додану вартість.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 01 березня 2022 року №174 «Деякі питання пропуску гуманітарної допомоги через митний кордон України в умовах воєнного стану» передбачено, що на період дії воєнного стану пропуск через митний кордон України гуманітарної допомоги здійснюється за місцем перетину митного кордону України шляхом подання в паперовій або електронній формі декларації, заповненої особою, що перевозить відповідний товар, за формою визначеною вказаною постановою Кабінету Міністрів України, без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності. Такі товари визнаються гуманітарною допомогою за декларативним принципом без прийняття відповідного рішення спеціально уповноважених державних органів з питань гуманітарної допомоги.

Тобто, декларація про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою від 12 квітня 2022 року, яка подавалась митним органам громадянином ОСОБА_1 була підставою для пропуску на митну територію України вказаного транспортного засобу як гуманітарної допомоги на адресу військової частини НОМЕР_3 , та є документом, без якого неможливо одержати дозвіл митного органу на пропуск товарів через митний кордон.

Згідно з ч.1 ст.257 Митного кодексу України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Митна декларація та інші документи, подання яких митним органам передбачено Митним кодексом України, оформлені на паперовому носії та у вигляді електронних документів, мають однакову юридичну силу. Митна декларація це заява встановленої форми, в якій особою зазначено митну процедуру, що підлягає застосуванню до товарів, та передбачені законодавством відомості про товари, умови і способи їх переміщення через митний кордон України та щодо нарахування митних платежів, необхідних для застосування цієї процедури (п.20 ст.4 Митного кодексу України).

Відповідно до п.30.1 ст.30 Податкового кодексу України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі.

Згідно з ч.1 ст.292 Митного кодексу України митні платежі не сплачуються у разі, якщо відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України, інших законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковістьяких надана Верховною Радою України щодо товарів надано звільнення або повне умовне звільнення від сплати митних платежів - у період дії такого звільнення і при дотриманні умов, у зв`язку з якими його надано.

Використання гуманітарної допомоги не за цільовим призначенням або з метою отримання прибутку є порушенням законодавства про гуманітарну допомогу, що тягне за собою кримінальну або адміністративну відповідальність (ст. 12 Закону Україну «Про гуманітарну допомогу»).

В підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 485 МК України, митним органом надано наступні докази: декларація про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою від 12 квітня 2022 року; письмова відповідь командира військової частини НОМЕР_3 від 13 січня 2024 року; службовою запискою про розрахунок митних платежів.

Дослідивши вказані докази на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 485 МК України, апеляційний суд доходить до висновку про відсутність в діях останнього складу правопорушення, заважаючи на наступне.

Так, в ході апеляційного розгляду ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення категорично заперечив та пояснив, що дійсно 12 квітня 2022 року через пункт пропуску «Ягодин» Волинської митниці ввіз на територію України транспортний засіб марки «KIA SORENTO», 2005 року випуску, (VIN): НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 у якості гуманітарної допомоги з наданням митному органу декларації про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою відповідно додатку 1 до Постанови КМУ від 01.03.2022 № 174 «Деякі питання пропуску гуманітарної допомоги через митний кордон України в умовах воєнного стану» та товаросупровідних документів, який у подальшому, а саме 18 квітня 2022 року передав водію військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_3 , що підтверджується наданим суду апеляційної інстанції актом приймання-передачі від 18 квітня 2022 року.

Окрім цього, встановлена обставина підтверджуються долученими фотознімками із зображенням автомобіля в зоні бойових дій, біля якого знаходяться військові.

Листом командира військової частини НОМЕР_3 від 18 вересня 2024 року № 14/4/329 та доданих до нього документів, підтверджено проходження військової служби солдата ОСОБА_2 у військовій частини НОМЕР_3 .

Також під час апеляційного розгляду, захисником було надано копію акту приймання-передачі благодійної допомоги від 29 січня 2024 року, яким підтверджено продовження користування військовослужбовцями ввезеним ОСОБА_1 автомобілем.

Зокрема, 29 січня 2024 року автомобіль марки «KIA SORENTO», 2005 року випуску, (VIN): НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 було передано військовослужбовцю військової частини НОМЕР_4 ОСОБА_4 від ОСОБА_2 , який звільнився з військової служби.

Відсутність на обліку у військовій частині ввезеного автомобіля як гуманітарної допомоги, не можуть беззаперечно свідчити про наявність в діях ОСОБА_1 умислу на ухилення від сплати обов`язкових митних платежів.

Також, наявними доказами у справі не встановлено, що надані під час митного оформлення документи визнані підробленими чи недійсними. Матеріали справи про адміністративне правопорушення не мають жодних даних, що досліджені апеляційному суді акти прийому-передачі має ознаки підроблення чи містить недостовірні відомості. Навпаки, мають усі наявні необхідні реквізити (номера паспорта та військового квитка, підписи сторін тощо), а тому існує об`єктивна презумпція щодо легітимності цього доказу. Представником митниці не надано жодних даних на спростування цього.

Окрім цього, апеляційний суд погоджується із доводами захисника про те, що станом на 12 квітня 2022 року, у відповідності до ст. 69.24 Податкового кодексу України, пропуск та митне оформлення легкових автомобілів, що ввозилися (пересилалися) на митну території України для вільного обігу, звільнялися від оподаткування ввізним митом, податком на додану вартість та акцизним податком.

Відповідно, у разі ввезення ОСОБА_1 автомобіля марки «KIA SORENTO», 2005 року випуску, (VIN): НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , на митну територію України для вільного обігу, станом на 12 квітня 2022 року останній був звільнений від сплати митних платежів, враховуючи введення в законну силу ст. 69.24 Податкового Кодексу України. Від так, будь-яких матеріальних збитків в діях ОСОБА_1 щодо ввезення транспортного засобу на територію України, не настало.

Таким чином, органом митного контролю України не доведено факт використання ОСОБА_1 транспортного засобу «KIA SORENTO», 2005 року випуску, (VIN): НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , стосовно якого було надано пільги щодо сплати митних платежів в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги та не було доведено, що зазначений автомобіль було передано стороннім особам, ніж військовослужбовцям військової частини.

Відповідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Конституційний Суд України зауважує, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу (абз. 1-3 п. 4 рішення ВП КСУ у справі за конституційним поданням 59 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК від 26.02.2019№ 1-р/2019).

Зазначене узгоджується і з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey). Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Таким чином, ретельно дослідивши та перевіривши в ході апеляційного розгляду усі наявні в справі докази, апеляційний суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні даного правопорушення в судовому засіданні встановлено не було. При цьому всі можливості для усунення сумнівів були вичерпані, а сукупність зібраних та проаналізованих у справі доказів не дозволяє їх спростувати у категоричній формі.

На підставі викладеного, оскаржувана постанова судді суду першої інстанції підлягає скасуванню через неправильне застосування суддею суду першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а провадження у справі закриттю.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Кривошей А.М., задовольнити.

Постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 жовтня 2024 року скасувати та закрити провадження в справі стосовно ОСОБА_1 підставі п.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 485 МК України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуФілонова Ю. О.