ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/409/25 Справа № 191/5290/24 Суддя у 1-й інстанції - Твердохліб А. В. Суддя у 2-й інстанції - Кононенко О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Кононенко О.М. розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2024 року, щодо:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

за участю:

захисника

в режимі відеоконференції Дербеди Е.В.

ВСТАНОВИВ:

Постановою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

ОСОБА_1 визнано винною за ч. 1 ст. 130 КупАП при наступних обставинах: 01 листопада 2024 року о 21 годині 25 хвилині по вул. Толстого, 27, у смт. Іларіонове Синельниківського району Дніпропетровської області, водій ОСОБА_1 керувала мопедом Yamaha JOG?, без номерного знаку в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння, зі згоди водія у встановленому законом порядку пройшов із застосуванням приладу Алкофор 507 №IUM3B0086, результат огляду становив 0,61 проміле, чим порушено п. 2.9а Правил дорожнього руху та вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності просить поновити їй строк на оскарження, а постанову судді скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування поновлення строку ОСОБА_1 зазначає, що судове засідання проведено без її участі, а про оскаржуване рішення дізналася 19.12.2024 року, проте 25.12.2024 року їй стало відомо, що нібито постанова винесена 11.12.2024 року, а тому просить вказані обставини визначити поважними та поновити строк.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що у справі відсутні докази керування нею транспортним засобом, так, як долученими матеріали не зафіксовано руху транспортного засобу та керування, у зв`язку з чим у співробітників поліції були відсутні законні вимоги щодо проходження огляду на стан сп`яніння.

Вважає, що співробітники поліції в порушення вимог ст. 266 КУпАП провели огляд, неуповноваженою на те особою, а саме поліцейським громади, на якого згідно ЗУ Про Національну поліції України та Наказом МВС №650 від 28.07.2017 року не покладається обов`язок щодо огляду на стан сп`яніння та складання протоколів про адміністративні правопорушення, крім того огляд проведено без залучення двох свідків, в порушення вимог Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою спільним Наказом МВС та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року (далі Інструкція), чек-розруківку не долучено до матеріалів, а протокол складений в електронній, а не письмовій формі, також направлення на огляд до медичного закладу не відповідає встановленій формі, що є грубим порушенням вимог закону, у зв`язку з чим протокол серії ЕПР №164173 є недопустимим доказом. Звертає увагу, що рапорт співробітника поліції не може бути об`єктивним доказом її винуватості у вчиненні інкримінованого правопорушення.

В судове засідання ОСОБА_1 вдруге не з`явилась про час, дату і місце апеляційного провадження повідомлена належним чином. Враховуючи, що нею не надано належних документів на підтвердження поважної причини неявки до суду, та відсутність заяв про особисту участь, що відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП не є перешкодою розгляду справи без її участі.

Вислухавши адвоката, який підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови в межах апеляційних доводів, вважаю, що клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, враховую, що оскаржувана ухвала була постановлена без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, крім того матеріалами справи не спростовується, що зі змістом судового рішення остання ознайомилась 19.12.2024 року. При цьому, постановою судді від 17 грудня 2024 року, виправлено описку в оскаржуваній постанові та зазначено правильну дату постанови 11.12.2024 року. Вказані обставини визнаю поважними та з метою доступу до правосуддя і забезпечення права на захист вважаю, що пропущений строк підлягає поновленню, а апеляційна скарга розгляду по суті.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

З постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» слідує, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Вважаю, що вищезазначені вимоги закону дотримано в повній мірі, а викладений в постанові висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, а саме у керуванні особою транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на доказах, наявних в матеріалах справи.

Так, вина ОСОБА_1 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР №164173 складеним уповноваженою особою, з дотриманням вимог статей 254-256 КУпАП, в якому зафіксовано, що ОСОБА_1 керувала мопедом в стані алкогольного сп`яніння та пройшла огляд на стан сп`яніння на приладі Алкофор 507 №IUM3B0086, з результатом 0,61 проміле; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння та чеку- роздруківки проведеного тесту, відповідно якого ОСОБА_1 пройшла огляд на стан сп`яніння на приладі Алкофор 507 №IUM3B0086, тест №00076, з належним калібруванням; рапортом ПОГ СВГ ВП Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області Чернявського І., який вказав, що під час відпрацювання ввіреної їх екіпажу території, був помічений мопед, під керуванням водія без шолома, під час перевірки документів було встановлено, що водій не має посвідчення відповідної категорії та реєстраційних документів на транспортний засіб під час спілкування у водія були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння та запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, на що остання погодилась та результат огляду склав 0, 61 проміле.

Зазначені вище докази, є належними в розумінні ст. 251 КУпАП, а з огляду на їх узгодженість, і достатніми для встановлення необхідних фактичних обставин справи та належного її розгляду.

Крім того, відеозаписом з нагрудних відеореєстраторів працівників поліції зафіксовані обставини, які мали місце 01 листопада 2025 року, і які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення.

Перевіряючи доводи адвоката щодо недоведеності факту керування автомобілем, зважаю на те, що факт керування транспортним засобом може бути встановлений на підставі будь-яких доказів та їх сукупності відповідно до ст. 251 КУпАП.

З відеозапису слідує, що рух поліцейського екіпажу в напрямку мопеду під керуванням ОСОБА_1 , яка на ввімкнені проблискові маячки червоного кольору не реагувала та продовжувала рух від поліцейських, та після безпосередньої зупинки факту керування не заперечувала та особу останньої було встановлено. Також, на відеозаписі сторонніх осіб за кермом мопеду окрім ОСОБА_1 не було, ключі цього транспортного засобу були саме у неї, що поза розумним сумнівом підтверджує факт керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, вважаю апеляційні доводи в частині відсутності доказів факту керування транспортним засобом безпідставними.

Ствердження захисника про складання протоколу неуповноваженою особою також не є слушними, оскільки поліцейський офіцер громади сектору Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області є посадовою особою органу Національної поліції, який наділений повноваженнями, передбаченими ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», зокрема у випадках, передбачених законом здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень, у тому числі- за порушення Правил дорожнього руху його учасниками. Під час виконання своїх обов`язків вправі застосовувати превентивні заходи, визначені у ст. 31 та заходи примусу, передбачені ст.42 Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до п.4 розділу ІІ Інструкції з організації діяльності дільничних офіцерів поліції та поліцейських офіцерів громад, затвердженої наказом МВС від 28.07.2017 року №650, до повноважень поліцейських офіцерів громади, у тому числі належить регулювання дорожнього руху та контроль за його дотриманням учасниками згідно з Правилами дорожнього руху, на вулично-дорожній мережі, на території поліцейської дільниці, окрім того поліцейські громади у випадках, визначених законодавством уповноважені здійснювати провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймати рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечувати їх виконання.

Отже, з значеного слідує, що поліцейський громади діяв у рамках своїх повноважень, передбачених законом та є уповноваженою особою як на складання протоколу про адміністративне правопорушення так і на зупинку транспортного засобу для перевірки.

Окрім того, приймаю до уваги, що посилання адвоката на безпідставність зупинки водія, не спростовують правильності висновків суду та не нівелюють порушення водієм вимог п. 2.5 а ПДР, а отже не звільняють останнього від відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційні доводи щодо процесуальних порушень під час проведення огляду на стан сп`яніння вважаю також безпідставними, з огляду на таке.

На відеозаписі, зафіксовано процедуру проходження ОСОБА_1 огляду, співробітниками поліції надано одноразовий мундштук, після чого остання здійснила продув та результат тесту склав 0,61 промілє, при цьому остання незгоди з результатом не висловлювала, у зв`язку з чим її не було доставлено до медичного закладу.

Відеозапис є допустимим і об`єктивним доказом по справі, незалежним від суб`єктивного сприйняття будь - якої особи та на якому зафіксовано достовірну, повну та переконливу фіксацію відповідних подій. На виконання вимог ст. 266 КУпАП та ст. ст. 31, 40 ЗУ Про Національну поліцію України, поліцейський використав технічні засоби з метою відеофіксації подій та долучив відеозапис як доказ до протоколу про адміністративне правопорушення, про що зроблений відповідний запис в протоколі, а тому останній є належним та допустимим доказом.

Так, дії співробітників патрульної поліції відповідали вимогам вказаної Інструкції, огляд на стан сп`яніння проведено на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу, відповідного зразка, процедуру проходження огляду відповідно до вимог ст. 266 КУпАП зафіксовано на спеціальному технічному засобі відеозаписі з нагрудних відеореєстраторів працівників поліції. А тому, з огляду приписи ст. 266 КУпАП, присутність двох свідків під час огляду у разі проведення відеофіксації, як на це вказано в апеляції, не є обов`язковою, отже апеляційні доводи в цій частині є неспроможними.

Стосовно стверджень адвоката на не долучення чеку-роздруківки, є безпідставними, оскільки в матеріалах справи на 6 аркуші наявний чек проведеного тесту за допомогою приладу Алкофор 507 №IUM3B0086, тест №00076, який містить усі необхідні вихідні дані, які є об`єктивно достовірними та такими, що узгоджуються з відеозаписом події. Окрім того, вказаний чек підписаний і самою ОСОБА_1 , без зауважень.

Доводи захисту щодо невідповідності направлення до медичного закладу встановленій формі не приймаються, оскільки, ОСОБА_1 з результатом проведеного тесту погодилась та до закладу охорони здоров`я, для проходження огляду не доставлялась, через, та чи інша форма направлення не має у такому доказового та істотного значення.

Твердження захисту щодо невідповідності форми протоколу про адміністративне правопорушення, не є слушними, оскільки за новою редакцією п. 1 розд. II Інструкції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 7 листопада 2015 р. № 1395, визначено, що протокол про адміністративне правопорушення складається, як письмовій формі так і за наявності технічної можливості в електронній формі з автоматичним присвоєнням йому відповідної серії та номера, який роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв.

З огляду на вищенаведене, при апеляційному перегляді не встановлено порушень ст. ст. 268, 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні нею інкримінованого їй адміністративного правопорушення, є доведеною поза розумним сумнівом.

З огляду на викладене, накладене на ОСОБА_1 стягнення узгоджується з вимогами ст. 33 КУпАП і його розмір визначений в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, а відтак, приходжу до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови судді, без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді.

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Постанову Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2024 року, щодо ОСОБА_1 , у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Кононенко