Житомирський апеляційний суд
Справа №287/52/24 Головуючий у 1-й інст. Винар Л. В.
Номер провадження №33/4805/278/25
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року м.Житомир

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Житомирського апеляційного суду Галацевич О.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Олевського районного суду Житомирської області від 12 квітня 2024 року, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Олевського районного суду Житомирської області від 12 квітня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Не погоджуючись із вказаною постановою, 16.01.2025 ОСОБА_1 повторно подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та провадження в справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В апеляційній скарзі заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обґрунтовує тим, що 20.09.2024 та 23.10.2024 Житомирським апеляційним судом відмовлено у задоволенні його клопотань про поновлення строків, а постанову суду першої інстанції не переглянуто. Вважає, що такі дії суду перешкоджають доступу до здійснення правосуддя та порушують принципи змагальності сторін.

Перевіривши доводи апелянта щодо поважності причин для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови слід відмовити, а апеляційну скаргу повернути особі, що її подала з наступних підстав.

За змістом ч.2 ст.294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником та в окремих випадках прокурором. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.

Строк на апеляційне оскарження постанови судді в справі про адміністративне правопорушення може бути поновлений тільки у тому разі, коли він пропущений з поважних причин. Поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження є обставини, що об`єктивно перешкоджали особі, яка має право на оскарження постанови, вчасно подати апеляційну скаргу.

В своїх рішеннях Європейський суд наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Окрім того, відповідно до вимог ст.129 Конституції України, ст.11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» розгляд справ про адміністративні правопорушення відбувається в судах відкрито, що гарантує особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, своєчасно дізнатись про результати судового розгляду та оскаржити постанову суду у встановлений законом строк.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 був відсутній при розгляді справи, хоча належним чином повідомлений про час та місце її розгляду (а.с.15). Копію постанови Олевського районного суду Житомирської області від 12.04.2024 ОСОБА_1 отримав особисто, згідно розписки 17.04.2024 (а.с.22) та за заявою останнього - 22.05.2024 (а.с.25). Також, копія оскаржуваної постанови ОСОБА_1 направлена судом першої інстанції на його адресу згідно супровідного листа від 22.05.2024 та отримана останнім 27.05.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (23, 31).

З урахуванням вимог ч.2 ст.294 КУпАП, останнім днем подання апеляційної скарги на постанову судді Олевського районного суду Житомирської області від 12.04.2024, було 29.04.2024 (з часу отримання копії постанови 17.04.2024). 09.09.2024 та 07.10.2024 ОСОБА_1 звертався із апеляційними скаргами та постановами Житомирського апеляційного суду від 20.09.2024 та 23.10.2024 такі апеляційні скарги були повернуті останньому. В обґрунтування відмови у поновленні строку суд апеляційної інстанції у своїх постановах зазначав, що, звертаючись із скаргами до суду, ОСОБА_1 не вказано доводів та не надано доказів щодо причин пропуску строку, які б перешкоджали особі, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, подати скаргу в межах строку, визначеного законом.

16.01.2025 ОСОБА_1 втретє подав апеляційну скаргу, в якій заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції. В той же час, клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження не містить посилання на обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто такими, які не залежать від волевиявлення апелянта, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.

Будь-яких нових обставин чи аргументів поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження клопотання не містить. ОСОБА_1 лише вказує на свою незгоду з прийнятими судом рішеннями, якими йому було відмовлено у поновленні строку на апеляційне оскарження.

В своїх рішеннях ЄСПЛ вказує, що національний суд має право поновити строк на оскарження рішення суду нижчої інстанції, якщо апелянт у відповідному клопотанні наведе причину пропуску цього строку, і суд визнає цю причину поважною. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (п.27 від 26 квітня 2007 року у справі Олександр Шевченко проти України та Трух проти України (ухвала) від 14 жовтня 2003 року). При визначеності наявності поважності причин пропуску, національний суд насамперед має виходити із наявності об`єктивних причин, які унеможливлювали особу вчасно подати апеляційну скаргу, або вчасно вжити заходів до оскарження судового рішення.

Учасники процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається, тобто дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Поважними визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій. При цьому КУпАП не пов`язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку, тобто у кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Відповідно до правових висновків ЄСПЛ, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006, заява №23436/03).

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду буде порушувати законні права та інтереси сторін і суперечити принципу (правової визначеності) права на справедливий суд. що закріплене в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, та згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, (п.53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» заява №32053/13).

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.

Керуючись ст.294 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 на постанову судді Олевського районного суду Житомирської області від 12 квітня 2024 року та повернути апеляційну скаргу особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Галацевич