Постанова

Іменем України

04 лютого 2025 року

м. Київ

провадження №33/824/890/2025

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Мазурик О. Ф.

за участю ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - Данілової Наталії Нікітівни

на постанову Броварського міськрайонного суду Київської області

в складі судді Скрипки О. В.

від 27 листопада 2024 року

у справі №361/10964/24 Броварського міськрайонного суду Київської області

про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП

громадянина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянство України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

У С Т А Н О В И В:

26 жовтня 2024 року рядовим поліції Мироненком Р. І. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР №159194 про те, що громадянин ОСОБА_1 , 26.10.2024, о 09 год. 04 хв., на автодорозі М-01 Київ-Чернігів, 33 км 340 м, керував автомобілем «Daewoo», д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав в установлених межах безпечної швидкості руху, під час виникнення небезпеки для руху не вжив всіх заходів аж до повної зупинки транспортного засобу, або безпечного об`їзду перешкоди в результаті чого здійснив наїзд на перешкоду, а саме металевий відбійник, чим порушив пункти 12.1 та 12.3 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП. При ДТП автомобіль та металевий відбійник отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850,00 грн.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції захисник ОСОБА_1 - Данілова Н. Н. подала апеляційну скаргу, в якій посилалася на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що місцевий суд вийшов за межі обвинувачення та у мотивувальній частині постанови дійшов висновку про порушення ОСОБА_1 , окрім інкримінованих у протоколі п 12.1 та 12.3 також п. 10.9 ПДР України, чим вийшов за межі обвинувачення.

Додав, що суд не перевірив усіх обставин ДТП, зокрема, що унаслідок зіткнення з відбійником не відбулося посягання на суспільні відносини у сфері забезпечення дорожнього руху, що вказує на відсутність складу адміністративного правопорушення.

Вважала, що суд не надав оцінки тим обставинам, що на відрізку дороги від краю проїзної частини до відбійника було 2 метри та під час руху автомобіля зі швидкістю 90 км/год водій об`єктивно був неспроможний виявити небезпеку чи перешкоду для свого автомобіля.

За вказаних обставин просила скасувати постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2024 року та закрити провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Разом з апеляційною скаргою скаржник також подала клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2024 року.

Обґрунтовуючи поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження, посилалася на те, що суд розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 . Копію оскаржуваної постанови захисник отримала у приміщенні суду 06.12.2024, тому просила визнати причини пропуску строку поважними.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Згідно ст. 289 КУпАП, у разі пропуску строку на оскарження постанови суду з поважних причин, його може бути поновлено за заявою особи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 285 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови в той же строк вручається або висилається потерпілому на його прохання.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.11.2024 судом першої інстанції винесено оскаржувану постанову.

З апеляційною скаргою захисник ОСОБА_1 - Данілова Н. Н. звернулася 13.12.2024, тобто з пропуском строку, передбаченого ст. 294 КУпАП.

Разом з тим, як вже зазначалось вище, в клопотанні про поновлення строку скаржник зазначила, що розгляд справи відбувся за відсутності ОСОБА_1 , а копію постанови останній отримав 06.12.2024.

Дійсно, як вбачається з матеріалів справи, постанову винесено за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 . В матеріалах справи відсутні докази направлення чи вручення копії оскаржуваної постанови ОСОБА_1 .

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що текст оскаржуваної постанови оприлюднено 12.12.2024 року.

З огляду на викладене, суд вважає, що наведені скаржником причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду є поважними.

Також суд враховує, що частина перша статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (надалі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини звертав увагу, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права" (рішення від 4 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції» (Bellet v. France), Series A № 333-B, crop. 42, пункт 36).

Ураховуючи викладене та виходячи з принципу верховенства права, положень статей 21, 22 Конституції України щодо непорушності конституційних прав особи, положень ст. 6 Конвенції, яка гарантує права особи на доступ до суду і справедливий розгляд його справи судом, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та поновлення захиснику ОСОБА_1 - Даніловій Н. Н. строку на апеляційне оскарження постанови Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2024 року.

Судову засідання, призначене на 27.01.2025, було знято з розгляду у зв`язку із перебуванням головуючого судді у відпустці.

У судовому засіданні 04.02.2025 Зазубек В. Т. надав пояснення, тотожні зазначеним в апеляційній скарзі, підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити з підстав наведених в ній.

Апеляційний суд заслухав доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 , вивчив та перевірив матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідив наявні у справі докази, перевірив доводи апеляційної скарги, викладені скаржником, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Розглядаючи матеріали справи про адміністративне правопорушення суд першої інстанції дійшов висновку про винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 12.1 та 12.3 ПДР України. Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ст. 124 КУпАП.

Згідно з п. 12.1. ПДР України під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Пунктом 12.3 ПДР України визначено, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Розглядаючи матеріали справи про адміністративне правопорушення суд першої інстанції дослідив протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№ №159194 від 26.10.2024, з якого вбачається, що громадянин ОСОБА_1 , 26.10.2024, о 09 год. 04 хв., на автодорозі М-01 Київ-Чернігів, 33 км 340 м, керував автомобілем «Daewoo», д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав в установлених межах безпечної швидкості руху, під час виникнення небезпеки для руху не вжив всіх заходів аж до повної зупинки транспортного засобу, або безпечного об`їзду перешкоди в результаті чого здійснив наїзд на перешкоду, а саме металевий відбійник, чим порушив пункти 12.1 та 12.3 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП. Протокол підписаний ОСОБА_1 та у графі пояснення зазначено: «надам у суді» (а. с. 2).

У схемі місця ДТП зазначено розташування автомобіля «Daewoo», д.н.з. НОМЕР_1 , та місце зіткнення із металевим відбійником. Крім того, вбачається, що за напрямком руху в сторону м. Києва, куди рухався автомобіль «Daewoo», д.н.з. НОМЕР_1 , є дві смуги руху по 3,80 м кожна, а також те, що від правого краю проїзної частини до металевого відбійника дистанція складає 2,10 м, а від лівого - 0,6. Стан покриття проїзної частини сухий та наявне дорожнє огородження проїзної частини (а. с. 5)

Також зазначено видимі пошкодження автомобіля та зазначено, що пошкоджено металевий відбійник. У графі «Вид пригоди» зазначено: наїзд на металевий відбійник. Схема місця ДТП підписана учасником ДТП без зауважень (а. с. 5 на звороті).

На аркуші справи 6 міститься фото таблиця із розташуванням автомобіля «Daewoo», д.н.з. НОМЕР_1 , після ДТП з яких вбачаються видимі пошкодження автомобіля, а також повністю спущені праві переднє та заднє колеса. Переднє ліве колесо має характерне пошкодження колісного металевого диску.

В письмових поясненнях, наданих на місці ДТП, ОСОБА_1 зазначив, що 26.10.2023 рухався по трасі М-01, 33 км, з м. Чернігова у бік м. Києва. Автомобіль почало заносити і він здійснив наїзд на відбійник та машину розвернуло перпендикулярно напрямку руху у крайній правій смузі. В автомобілі перебували його дружина та його теща. Вважав, що причиною ДТП стало пошкодження переднього лівого колеса, унаслідок чого він не зміг упоратися із керуванням, що призвело до наїзду на перешкоду, а саме металевий відбійник (а. с. 7).

Апеляційний суд також дослідив відеозапис із бодікамери поліцейських, що на а. с. 8, з якого вбачається процедура оформлення адміністративного матеріалу відносно ОСОБА_1 . Зокрема вбачається, обставина, що після того, як ОСОБА_1 розповів поліцейським обставини ДТП, а саме що він пошкодив колесо після чого не впорався із керуванням, поліцейський вказує останньому на характерний слід від шини автомобіля на бордюру біля відбійника із лівої частини дороги та вказує, що унаслідок цього зіткнення і пошкодилося колесо та ОСОБА_1 утратив керування автомобілем, що підтвердив останній.

При цьому з фотографій вбачається наявність деформації переднього металевого колісного диску ліворуч та спущеної шини, що кореспондується з письмовими поясненнями ОСОБА_1 , наданими на місці ДТП та у суді першої інстанції в частині його оцінки причини ДТП, а саме пошкодження переднього лівого колеса.

Таким чином, обставини в частині того, що водій автомобіля «Daewoo», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 рухаючись на автодорозі М-01 Київ-Чернігів, 33 км 340 м, пошкодив переднє ліве колесо унаслідок його зіткнення із бордюром, після чого втратив керування та здійснив зіткнення із металевим відбійником із правої сторони дороги, апеляційний суд вважає доведеними.

Апеляційний суд погоджується із доводами скаржника про те, що він не перевищував швидкісного режиму на даній ділянці дороги, адже за його твердженнями рухався зі швидкістю 90/км на ділянці, де дозволено рух зі швидкістю 110/км/год. Дійсно ділянка де сталася ДТП обмежена швидкісним режимом 110 км/год. Однак порушення п. 12.1 ПДР України інкриміновано водію у протоколі не за те, що він перевищив встановлені обмеження швидкості, а через те, що він в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку та втратив змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати автомобілем, унаслідок контакту переднього лівого колеса автомобіля із бордюром біля металевого відбійника з лівого боку, що підтверджено матеріалами справи, та після виникнення такої небезпеки для руху не зупинив автомобіль до повної зупинки та здійснив зіткнення, тобто безпечного для себе та інших учасників дорожнього руху маневру, що кореспондується із п. 12.3 ПДР України.

Вказані порушення ПДР спричинили пошкодження транспортного засобу та металевого відбійника, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про порушення водієм п. 12.1. та 12.3. ПДР України.

Таким чином, висновок суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є правомірним.

Враховуючи, що розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться у межах складеного протоколу відносно ОСОБА_1 , у якому зазначено лише про порушення п. 12.1 та п. 12.3 ПДР України, доводи апеляційної скарги що суд також установив порушення останнім п. 10.9 ПДР не є підставою для скасування постанови суду першої інстанції, адже розгляд проводився виключно в межах протоколу, а зазначення у мотивувальній частині п 10.9 ПДР України є опискою, адже даний пункт ПДР стосується руху заднім ходом, що не відноситься до обставин даної справи.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що диспозиція ст. 124 КУпАП за способом викладення є бланкетною, тобто такою, де закріплюється лише загальні ознаки правила поведінки, а для встановлення ознак, яких бракує, слід звертатись до положень іншого нормативного акта іншої галузі права.

Тобто пунктів ПДР України, які порушила особа, як учасник дорожнього руху, що становлять склад адміністративного правопорушення, та які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, на підставі якого судом встановлюється наявність чи відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Належних та допустимих доказів, які б спростували факти зазначені у протоколі, які кореспондуються з іншими доказами у їх сукупності, матеріали справи не містять. Самі по собі заперечення не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у порушені п. 12.1 та 12.3 ПДР України, адже рухаючись по автодорозі М-01 Київ-Чернігів, у напрямку м. Києва, ОСОБА_1 повинен був ураховувати дорожню обстановку та в установлених межах безпечної швидкості рухуобрати таку швидкість, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним, а за необхідності мати змогу негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу.

Посилання скаржника на те, що суд розглянув справу за його відсутності, чим позбавив його права на надання пояснень, є не обґрунтованими, адже місцевий суд прийняв його письмові пояснення, надав їм належну оцінку. Крім того, як вбачається з матеріалів справи та відображено у мотивувальній частині оскаржуваної постанови, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому суд розглянув справу за його відсутності, врахувавши його письмові пояснення. Більше того, право надання усних пояснень ОСОБА_1 відновлено шляхом апеляційного перегляду.

Посилання на те, що зіткнення із відбійником не посягає на суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху є помилковим, адже, автомобіль було пошкоджено як і металевий відбійник, що стало наслідком порушення учасником дорожнього руху ОСОБА_1 ПДР, а тому факт завдання шкоди майну доведено.

При цьому, суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі "Руїз Торіха проти Іспанії"). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ? від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").

Отже, суд першої інстанції при розгляді даної справи повною мірою дотримався вимог статей 245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

За таких обставин, відсутні підстави для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст. 289, 294 КУпАП

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника ОСОБА_1 - Данілової Наталії Нікітівни про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2024 року - задовольнити.

Поновити захиснику ОСОБА_1 - Даніловій Наталії Нікітівні строк на апеляційне оскарження постанови Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2024 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - Данілової Наталії Нікітівни на постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2024 року - залишити без задоволення.

Постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2024 року стосовно ОСОБА_1 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О. Ф. Мазурик