Справа № 509/378/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2025 року Суддя Овідіопольського районного суду Одеської області Панасенко Євгеній Миколайович, розглянувши справу стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, офіцер групи розвідки штабу ВЧ НОМЕР_1 , лейтенант, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП)

ВСТАНОВИВ:

до Овідіопольського районного суду Одеської області від військової частини НОМЕР_1 надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення офіцера групи розвідки штабу військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_2 .

З протоколу НОМЕР_1 №1 про військове адміністративне правопорушення за частиною 2 статті 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 16.01.2025 слідує, що лейтенанта ОСОБА_2 згідно резолюції командира військової частини НОМЕР_1 , накладеної на рапорті № 4/5764 від 25.12.2024, було визначено відповідальним за проведення службового розслідування за фактом завдання державі матеріальної шкоди особовим складом 2 стрілецької роти, який самовільно залишив військову частину не повернувши майно. Станом на 15.01.2025 лейтенантом ОСОБА_2 у встановлений на резолюції термін до 15.01.2024 не зареєстровано наказ про призначення службового розслідування. Після повторної резолюції командира військової частини НОМЕР_1 на рапорті (вх. № 4/252 від 15.01.2025) лейтенантом ОСОБА_2 був зареєстрований наказ в групі персоналу. Так, дане службове розслідування не проведено своєчасно, станом на 15.01.2025 не завершене, в групі персоналу військової частини НОМЕР_1 немає акту службового розслідування, наказу про завершення, матеріалів службового розслідування.

Таким чином лейтенант ОСОБА_2 здійснив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, а саме: недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.

У судове засідання ОСОБА_2 не з`явився, адвокат Рашевська Ольга Олексіївна, яка діє в його інтересах через систему «Електронний суд» надала на адресу суду клопотання про закриття провадження по справі у зв`язку з відсутністю складу та події адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_2 .

Дослідивши матеріали долучені до адміністративного протоколу, надавши правову оцінку доводам захисника, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до положень ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною другою статті 172-15 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Недбалим ставленням до військової служби є несумлінне ставлення службової особи до покладених на неї службових обов`язків, що виявляється в їх невиконанні (бездіяльність) або у неналежному виконанні (дія).

Несумлінне ставлення до службових обов`язків характеризує об`єктивну сторону вчиненого і полягає в тому, що за наявності реальної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби, винний або взагалі не діє, або хоча і діє, але неналежним чином.

Також з об`єктивної сторони, дане правопорушення характеризується суспільно-небезпечною бездіяльністю у вигляді недбалого ставлення до служби та суспільно-небезпечними наслідками, які можуть настати в результаті цього.

Недбале ставлення до служби означає невиконання або неналежне виконання військовою, службовою особою своїх службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них.

Якщо особа не мала реальної можливості взагалі проявити ставлення до своїх службових обов`язків ( у зв`язку з виконанням інших покладених на неї обов`язків внаслідок нетривалої роботи на посаді та за відсутності досвіду тощо), не можна говорити про те, що воно було недбалим чи несумлінним.

З наведеного вбачається, що для встановлення факту недбалого ставлення до військової служби є необхідним встановити не тільки факт невиконання військовослужбовцем певного обов`язку, але й те, що він мав місце саме внаслідок недбалості, тобто у зв`язку із тим, що особа за наявності реальної можливості виконання своїх обов`язків проявила до них байдужість та несумлінність.

Особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій (ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

17 березня 2014 року Указом Президента України № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» оголошено провести часткову мобілізацію, тобто ще з 2014 року в Україні розпочав діяти особливий період.

Із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні було введено воєнний стан згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», строк якого неодноразово продовжувався та триває досі.

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» було оголошено проведення загальної мобілізації.

Згідно ч. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут) необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, які перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини, не допускати порушень, пов`язаних із дискримінацією за ознакою статі, сексуальним домаганням, насильством за ознакою статі, правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканості; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Відповідно до ч. 16 Статуту кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Об`єктивною стороною недбалості, тобто недбале ставлення до служби передбачає невиконання або неналежне виконання службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них. При цьому, якщо особа не мала реальної можливості взагалі проявити ставлення до своїх службових обов`язків, то не можна говорити про те, що воно було недбалим чи несумлінним (хвороба, відсутність досвіду, нетривалість служби). Недбале ставлення військової службової особи до своїх службових обов`язків характеризує, перш за все, об`єктивну сторону вчиненого і виявляється в тому, що за наявності в особи реальної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби, винний або взагалі не діє, не виконує службові обов`язки, або хоча і діє, але виконує ці обов`язки неналежним чином, не відповідно до закону або відповідно до нього, проте неякісно, неточно, неповно, несвоєчасно, поверхово, у протиріччя з установленим порядком і тією обстановкою, що склалася, тощо.

Верховний Суд України у своїй постанові від 21.05.2021 справі № 185/12161/15-к вказав, що, при встановленні недбалого ставлення до військової служби у формі невиконання службових (посадових) обов`язків необхідно встановити, що винний зобов`язаний був вчинити ті дії, невиконання яких ставиться йому за вину. Військова службова особа може відповідати за недбале ставлення до військової служби лише у тому випадку, коли вона не тільки повинна була через свій службовий обов`язок виконати ті чи інші дії, але й могла, тобто мала реальну можливість виконати їх належним чином. Якщо військова службова особа перебувала у таких умовах, за яких не мала фактичної можливості належно виконати свої службові (посадові) обов`язки, то відповідальність за недбале ставлення до військової служби виключається.

Суд звертає увагу, що з матеріалів справи слідує, що лейтенант ОСОБА_2 згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 234 від 21.08.2024 призначений на посаду офіцера групи розвідки штабу військової частини НОМЕР_1 , яку займає і по теперішній час.

Згідно функціональних обов`язків особового складу окремого батальйону територіальної оборони, затвердженого наказом командира окремого батальйону територіальної оборони від 07.11.2024 № 310дск «Про затвердження функціональних обов`язків особового складу окремого батальйону територіальної оборони» обов`язок проведення службових розслідувань на офіцерів групи розвідки штабу не покладається.

Згідно п. 1 розділу I Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 (далі - Порядок), Порядок визначає підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів (військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі.

Відповідно до п.1 розділу III Порядку, рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Інші посадові (службові) особи у разі необхідності звертаються за підпорядкованістю з клопотанням про призначення службового розслідування.

Згідно п. 3 розділу III Порядку проведення службових розслідувань у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 608 від 21.11.2017 службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування.

Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.

Згідно п. 13 розділу III Порядку проведення службових розслідувань у Збройних Силах України, cлужбове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць.

Отже, єдиною підставою для початку проведення службового розслідування є письмовий наказ командира (начальника).

Судом встановлено, що у матеріалах справи відсутній наказ командира військової частини НОМЕР_1 щодо покладання на ОСОБА_2 обов`язку з проведення службового розслідування за фактом завдання державі матеріальної шкоди особовим складом 2-ї стрілецької роти, який самовільно залишив військову частину не повернувши майно.

Також суд звертає увагу, що в Протоколі НОМЕР_1 № 1 про військове адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП зазначено, що наказ про призначення службового розслідування станом на 15.01.2025 (тобто на дату складання протоколу) не зареєстрований.

Тож, враховуючи вищезазначене, єдиною підставою для початку проведення службового розслідування є письмовий наказ командира (начальника), однак такого наказу матеріали справи не містять.

В Протоколі зазначено, що доручення на проведення службового розслідування ОСОБА_2 міститься в резолюції командира військової частини НОМЕР_1 , накладеної на рапорті № 4/5764 і з цього приводу суд вважає за необхідне зауважити наступне.

Згідно п. 1.1. Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 31.01.2024 № 40 (далі - Інструкція), Інструкція встановлює загальні вимоги до документування управлінської інформації та організації роботи з документами, створеними в паперовій та електронній формі в Апараті Головнокомандувача Збройних Сил України, Генеральному штабі Збройних Сил України, командуваннях видів, родів військ (сил) Збройних Сил України, органах військового управління, штабах угруповань військ (сил), військових частинах (установах) Збройних Сил України (далі - військові частини, установи), включаючи їх підготовку, реєстрацію, облік, зберігання і контроль за виконанням.

Відповідно до п. 2.7.7.4 Інструкції, обов`язковому датуванню підлягають усі службові відмітки, пов`язані з проходженням та виконанням документа (резолюції, відмітки про виконання документа, надсилання його до справи тощо).

В резолюціях на рапортах, які наявні в матеріалах справи, відсутні дати їх накладання. Зазначене унеможливлює з`ясування, коли саме командир військової частини розглянув рапорт та наклав на нього резолюцію з інформацією про прийняте ним рішення.

Також, матеріали справи не містять аркушу доведення змісту резолюції безпосередньо до ОСОБА_2 , тож обізнаність його щодо змісту резолюції не є доведеною.

Крім того, резолюція на рапорті не є підставою для початку проведення службового розслідування, адже, як вже зазначалось вище, згідно Порядку проведення службових розслідувань у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 608 від 21.11.2017, єдиною підставою для початку проведення службового розслідування є письмовий наказ командира.

Отже, ретельно дослідивши надані суду матеріали справи, суд вважає за необхідне закрити відносно ОСОБА_2 провадження по справі у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, оскільки до протоколу та суду взагалі не надано доказів того, що ОСОБА_2 був призначений наказом командира військової частини відповідальним за проведення службового розслідування.

Долучені ж до справи документи містять доказову інформацію лише щодо займаної посади ОСОБА_2 , а рапорти та витяги з наказів не містять інформації в контексті предмета доказування, не містять доказів на підтвердження обставин, що саме ОСОБА_2 є належним суб`єктом правопорушення, в контексті викладених в протоколі обставин та меж обвинувачення, а тому докази не містять підтвердження вчинення даного правопорушення ОСОБА_2 .

Диспозиція ст. 172-15 КУпАП передбачає спеціальний суб`єкт адміністративного правопорушення, як військова службова особа.

Поняття «військової службової особи» міститься в примітці до ст. 172-13 КУпАП. Під військовими службовими особами розуміються військові начальники, а також інші військовослужбовці, які обіймають постійно чи тимчасово посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або виконують такі обов`язки за спеціальним дорученням повноважного командування.

Так, відповідно до Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 26 квітня 2002 року адміністративно-господарські функції (обов`язки) - це обов`язки з управління або розпорядження державним, комунальним майном (установлення порядку його зберігання, переробки, реалізації забезпечення контролю за цими операціями тощо). Такі повноваження в тому чи іншому обсязі є у начальників планово-господарських, постачальницьких, фінансових відділів і служб, завідуючих складами, магазинами, майстернями, ательє, їх заступників, керівників відділів підприємств, відомчих ревізорів та контролерів тощо.

Організаційно-розпорядчі функції (обов`язки) - це обов`язки щодо здійснення керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форм власності. Такі функції виконують, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, комунальних підприємств, установ або організацій, їхні заступники, керівники структурних підрозділів (начальники цехів, завідуючі відділами, лабораторіями, кафедрами), їхні заступники, особи, які керують ділянками робіт (майстри, виконроби, бригадири тощо).

Разом з тим, будь-яких відомостей про те, що ОСОБА_2 займає посаду або виконує обов`язки, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, матеріали справи не містять.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_2 є лейтенантом за військовим званням та займає посаду середнього офіцерського складу, посадові обов`язки якого не передбачають адміністративно-господарські або організаційно-розпорядчі функції.

Тобто з матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_2 постійно або тимчасово має статус військової службової особи та є суб`єктом правопорушення, передбаченого ст. 172-15 КУпАП.

За приписами КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

В силу вимог ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові ВС/КАС від 08.07.2020 року у справі № 463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Згідно ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження по справі належить закрити, якщо судом встановлено, що в діях особи у відношенні якої, складено протокол про адміністративні правопорушення, відсутні склад та подія адміністративного правопорушення.

Таким чином, суд вважає за необхідне провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності закрити, в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 33-35, 172-15 ч. 2, 221, 268, 280, 283, 284, 285, 287 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі № 509/378/25 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч.2 ст. 172-15 КУпАП закрити у зв`язку із відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення згідно ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Овідіопольський районний суд в Одеській області протягом десяти днів з дня її оголошення.

Суддя: Є. М. Панасенко