Справа № 761/907/25
Провадження № 3/761/668/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року суддя Шевченківського районного суду міста Києва Кваша А.В., розглянувши матеріали, які надійшли від Державної регуляторної служби України про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , обіймаючого посаду начальника Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, робоча адреса м. Київ, вул. Вавілових,10

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 188-45 КУпАП

ВСТАНОВИЛА

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається№ 18-2024/к від 26.12.2024 вбачається, що ОСОБА_1 як начальнику Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці інкримінується те, що він 26.12.2024 y приміщенні Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці за адресою: 04060, м. Київ, вул. Вавілових, 10, перебуваючи на робочому місці та виконуючи свої посадові обов`язки, за результатами розгляду запиту Державної регуляторної служби України від 26.12.2024 № 5035/20-24 не забезпечив присутність заступника начальника Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці Дмитра Мироненка у приміщенні Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці у 14:00 год. 26.12.2024 для вручення протоколу та не надав інформацію про посадових осіб Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, що запитувалися у листі Комісії ДРС від 24.12.2024 № 2, чим створив перешкоди у здійсненні посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну регуляторну політику, політику з питань нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності та дерегуляції господарської діяльності, покладених на них повноважень.

Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 1 ст. 188-45 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду повідомлений належним чином.

В судовому засіданні адвокат Врублевський І.О. в інтересах ОСОБА_1 просив закрити провадження у справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, за обставин викладених у письмових поясненнях, які долучено до матеріалі справи.

Заслухавши позицію захисника, дослідивши наявні у розпорядженні суду протокол та долучені до нього матеріали, а також документи долучені до письмових пояснень захисником, слід вказати на наступне.

У відповідності до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутньою на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки здійснення прав, гарантованих статтею 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Відповідно до ст. 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

При цьому, на підставі задекларованого принципу, що міститься в ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, кожній особі, щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності гарантовано, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до положення ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав та основних свобод людини та ст. 62 Конституції України та ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статей 252, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст.188-45 КУпАП настає за невиконання законних вимог посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну регуляторну політику, політику з питань нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності та дерегуляції господарської діяльності

Об`єктивною стороною ч. 1 ст.188-45 КУпАП є залишення посадовою особою без розгляду подання посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну регуляторну політику, політику з питань нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності та дерегуляції господарської діяльності, щодо усунення порушень закону про державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, а також несвоєчасне надання відповіді на таке подання, неподання необхідної інформації про проведені заходи державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності або подання недостовірної інформації, довідок, документів, матеріалів, відомостей про такі заходи, створення перешкод у здійсненні посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну регуляторну політику, політику з питань нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності та дерегуляції господарської діяльності, покладених на них повноважень.

Відповідно до викладених у протоколі обставин ОСОБА_1 не забезпечив присутність заступника начальника Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці ОСОБА_2 у приміщенні Міжрегіонального управління о 14:00 год. 26.12.2024р. для вручення протоколу та не надав інформацію про посадових осіб Міжрегіонального управління, що запитувалися у листі Комісії Державної регуляторної служби України (далі - ДРС) від 24.12.2024 №2.

За наслідками дослідження наявних у справі матеріалів у їх сукупності, слід зробити висновок, що ДРС 26.12.2024р. направлено до Міжрегіонального управління запит про забезпечення присутності ОСОБА_2 у приміщенні Міжрегіонального управління в той 26.12.2024р. о 14:00 год., про що безпосередньо вказано у протоколі. З наданих адвокатом документів вбачається, що 26.12.2024 о 13.30 до системи електронної взаємодії органів виконавчої влади «СЕВ ОВВ» надійшов запит ДРС від 26.12.2024 № 5035/20-24 з вимогою про забезпечення присутності ОСОБА_2 у приміщенні Міжрегіонального управління о 14:00 26.12.2024, а також з метою надання персональних даних ОСОБА_2 та даних осіб що запитувались у листі Комісії ДРС від 24.12.2024.

Разом з тим, з дослідженої судом посадової інструкції заступника начальника Міжрегіонального управління ОСОБА_2 робоче місце останнього визначено за адресою: м. Черкаси. бул. Шевченка, 205 , відтак суд погоджується із доводами захисту про те, що забезпечити присутність ОСОБА_2 о 14-00 26.12.2024 у приміщенні Міжрегіонального управління м. Київ, вул. Вавілових, 10, у ОСОБА_1 об`єктивно не було можливим у зв`язку з територіальною віддаленістю, зважаючи на те, що запит з вимогою про забезпечення присутності ОСОБА_2 був отриманий в той же день, в який вимагалась присутність - 26.12.2024.

Щодо ненадання ОСОБА_1 інформації про посадових осіб Міжрегіонального управління, що запитувалися у листі Комісії Державної регуляторної служби від 24.12.2024 №2, слід вказати, що Міжрегіональне управління надало на запит ДРС інформацію, що стосується виконання службовими особами своїх службових повноважень на виконання функцій держави, а саме: копії запитуваних наказу Державної служби з питань праці від 04.10.2024 № 80-КТ «Про тимчасове покладання виконання обов`язків на ОСОБА_3 » та посадових інструкцій головних державних інспекторів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 надані до ДРС в додатках листів Міжрегіонального управління за вих. №Ц/3/38881-24 від 25.12.2024р. та №Ц/3/39037-24 від 27.12.2024 р. Разом з тим, з посиланням на положення ЗУ «Про захист персональних даних» запитувана ДРС інформація віднесена особами до конфіденційної інформації щодо дати і місця народження, адреси місця проживання та реєстрації, номер облікової картки податків, номер і серія паспорта - є персональними даними працівників, надана не була, з огляду на те, що вказані дані знаходяться у володінні Міжрегіонального управління, але використовуються виключно відповідно до Закону України «Про захист персональних даних» та відповідно до поданих при призначення на посаду працівниками згод на збір та обробку персональних даних (виключно з метою ведення кадрового діловодства, підготовки статистичних даних, підготовки внутрішніх документів Міжрегіонального управління з питань реалізації визначених законодавством прав та обов`язків у сфері трудових правовідносин, податкових відносин та відносин у сфері бухгалтерського обліку і соціального захисту). Дозволу на використання персональних даних з іншою метою працівники ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не надавали, про що суду надані копії відповідних заяв.

Відтак, слід прийти до висновку про відсутність об`єктивної сторони ст.188-45 КУпАП.

Статтею 62 Конституції України, яка гарантує дотримання державою принципу презумпції невинуватості особи, передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Нормами ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вимоги до змісту протоколу, визначені ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належними доказами по даній справі в розумінні статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у Суду.

Кодекс України про адміністративне правопорушення визначає, що адміністративне правопорушення по своїм суб`єктивним властивостям - діяння чи бездіяльність, вчинені з певною ціллю і з певних мотивів. Ці органічно зв`язані між собою, взаємозалежні форми психічної активності створюють зміст суб`єктивної сторони правопорушення. Вина це є психічне ставлення особи в формі умислу або необережності до своїх дій і їх наслідкам. Вина - це обов`язкова умова адміністративної відповідальності.

Умисел - це відношення пізнавальної можливості і волі суб`єкта до вчиненого ним діяння. Його обов`язкові елементи, це повне усвідомлення протиправності скоєного діяння в його юридичних і соціально-побутових особливостях, передбачення антигромадських результатів свого діяння (бездіяльності), бажання або усвідомлене допущення настання вказаних наслідків. Відсутність умислу і необережності засвідчують про випадок - такому збігу життєвих обставин, при яких особа не усвідомлювала і не могла усвідомлювати властивостей вчиненого або не передбачала і не могла передбачати наслідків вчиненого діяння. Випадок і вина - це категорії взаємовиключні, а тому вчинення діяння або бездіяльності випадково не є умовою адміністративної відповідальності.

Суб`єктивну сторону адміністративного правопорушення характеризував ВССУ в своєму листі від 22.05.2017 року № 223-943/0/4-17 наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу під яким ст. 10 КУпАП розуміє вчинення адміністративного правопорушення, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Отже, вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність суб`єктивної сторони даного правопорушення, яка виходячи із фабули інкримінованої статті КУпАП, завжди характеризується умисною формою вини, тобто сутність правопорушення полягає в тому, що особа, яка за законом зобов`язана вчинити певні дії, однак прагне уникнути цього і таким чином досягти певної мети.

Відповідно до ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу правопорушення.

При цьому слід наголосити, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, не може перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що призведе до порушення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на викладене, провадження по даній справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи викладене, вважаю, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.188-45 КУпАП.

Керуючись ст. ст.1,7,10,9,188-45, 247,251, 252,268, 283-289 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИЛА

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 188-45 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.188-45 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва.

Суддя Антоніна КВАША