Житомирський апеляційний суд
Номер провадження №33/4805/171/25
Категорія ст. 124 КУпАП Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Григорусь Н.Й., за участі: особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника адвоката Ліневич М.Т., потерпілого ОСОБА_2 , представника потерпілого - адвоката Забродського Б.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу захисника Ліневича Максима Томашевича на постанову Богунського районного суду м. Житомира від 09 грудня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ст. 124 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Богунського районного суду м. Житомира від 09 грудня 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосувати до неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. Стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Згідно постанови судді місцевого суду, 12 жовтня 2024 року о 14 год 17 хв, ОСОБА_1 , у м. Житомирі по вул. Тараса Бульби Боровця, 23, керуючи транспортним засобом «Mercedes», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перед початком обгону не переконалася в тому, що водій транспортного засобу, який рухався попереду по тій самій смузі, не подав сигналу про намір повороту ліворуч та здійснила зіткнення з транспортним засобом «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду захисник Ліневич М.Т. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд не дав належної і об`єктивної оцінки фактичним обставинам справи та наявним доказам, внаслідок чого ухвалив постанову з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема вказує, що суд помилково прийняв до уваги відеозапис, на якому не зафіксовано момент ДТП, та безпідставно відхилив пояснення свідків.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вислухавши пояснення учасників справи, які з`явилися у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, доходжу висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як слідує із протоколу про адміністративне правопорушення № 149024 від 12.10.2024, ОСОБА_1 12 жовтня 2024 року о 14 год 17 хв у м. Житомирі по вул. Тараса Бульби Боровця, 23, керуючи ТЗ «Mercedes», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перед початком обгону не переконалася в тому, що водій транспортного засобу, який рухався попереду по тій самій смузі, не подав сигналу про намір повороту ліворуч та здійснила зіткнення з транспортним засобом «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Під час зіткнень автомобілі отримали механічні пошкодження із завданням матеріальних збитків, чим порушила вимоги п. 14.2 б) Правил дорожнього руху, тобто вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

В своїх поясненнях суду водій ОСОБА_1 стверджує, що автомобіль «Volkswagen» рухався повільно по узбіччю праворуч, а при наближенні до нього різко повернув ліворуч. Намагаючись уникнути зіткнення, вона виїхала на зустрічну смугу, де відбувся контакт ТЗ.

Схожі свідчення надали свідки ОСОБА_3 , яка перебувала пасажиром в автомобілі «Mercedes» та ОСОБА_4 , який рухався позаду автомобіля «Mercedes» у попутному напрямку.

Потерпілий ОСОБА_2 зазначив у поясненнях, що він рухався повільно по проїзній частині вулиці і зупинився для повороту ліворуч. За відсутності зустрічного транспорту, почав маневр і приблизно через півметра відчув удар в ліву передню частину автомобіля. Побачив автомобіль «Mercedes», який об`їжджав його з лівої сторони, хоча мав можливість об`їхати праворуч.

Свідок ОСОБА_5 , який перебував пасажиром в автомобілі «Volkswagen», надав аналогічні пояснення із водієм останнього.

В матеріалах справи містяться: аналогічні письмові пояснення водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Судом першої інстанції також було досліджено:

схему місця ДТП з додатком до нього, на який відображено місце зіткнення, зафіксовано пошкодження на автомобілях «Mercedes» д/н НОМЕР_1 , «Volkswagen» д/н НОМЕР_2 ;

відеозапис з камеру нагляду ІНФОРМАЦІЯ_1 , на якому міститься початок руху автомобіля «Volkswagen» та проїзд автомобіля «Mercedes» по вул.Тараса Бульби-Боровця в м. Житомир.

Проаналізувавши вищевказані докази, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що виразилося у порушення нею п. 14.2 б) ПДР України.

У відповідності до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Таким чином, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду не було дотримано у достатньому обсязі і висновок суду про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за обставин, наведених у постанові, не підтверджується зібраними по справі доказами. Висновки, які викладені в постанові суду, не ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Так, порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ст. 124 КУпАП.

Зазначена норма є бланкетною і при встановленні винуватості особи необхідно встановити пункт ПДР України, який порушено водієм і який, окрім того, перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із останнім.

Характеризуючою ознакою дорожньо-транспортної пригоди є те, що при зіткненні двох або більше транспортних засобів, порушення ПДР України може бути допущено усіма його учасниками, але у причинно-наслідковому зв`язку із пригодою можуть бути порушення одного із водіїв.

Причинно-наслідковий зв`язок між пригодою та порушенням ПДР України встановлюється у кожному конкретному випадку на підставі повного і всебічного дослідження доказів зібраних працівниками поліції та наданих учасниками.

Тобто тільки ті порушення ПДР, які є причиною настання цих наслідків, а отже перебувають із ними у причинному зв`язку.

Свій висновок суд, з посиланням на схему місця ДТП з додатком, фототаблицю, відеозапис, письмові пояснення потерпілого ОСОБА_2 , свідка ОСОБА_5 , обґрунтував порушенням водієм ОСОБА_1 вимог п. 14.2 б) ПДР України (перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що водій транспортного засобу, який рухається попереду по тій самій смузі, не подав сигналу про намір повороту (перестроювання) ліворуч), і вважав, що останнє знаходиться у причинному зв`язку із виникнення даної ДТП.

В той же час, такі висновки суду є лише припущеннями, які не базуються на повному та всебічному дослідженню фактичних обставин ДТП.

При оцінці доказів суд реалізує стандарт більшої переконливості, при якому цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Так, судом не враховано, що схема місця пригоди не містить даних про місце зіткнення ТЗ. Зокрема, як слідує зі схеми місця ДТП, автомобіль «Volkswagen» перебуває на зустрічній смузі руху, а автомобіль «Mercedes» - на своїй смузі руху (частково розвернутий у зворотному напрямку). В той же час ширина проїзної частини не зазначена, як і стан правого узбіччя (тротуару), наявності на ньому слідів від шин автомобіля у напрямку руху вказаних ТЗ для перевірки пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 щодо з`ясування можливого руху автомобіль «Volkswagen» перед маневром ліворуч по останньому. При цьому до протоколу про адміністративне правопорушення долучено лише пояснення водія ОСОБА_1 (а.с. 4), пояснення водія ОСОБА_2 (а.с. 5, копія), схему місця ДТП (а.с. 3, копія). Свідки ДТП, зокрема, пасажири автомобілів та інші учасники дорожнього руху працівниками поліції не опитувались, їх пояснення в матеріалах справи відсутні, як не долучено будь-яких фото та відеодоказів.

Встановлюючи причинно-наслідковий зв`язок між порушенням водієм ОСОБА_1 п. 14.2 б) ПДР України та наслідками пригоди, суд першої інстанції не звернув уваги на вищевказані недоліки матеріалів та не спростував належними доказами (висновками експертиз) доводи останньої і свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо раптового маневру автомобіля «Volkswagen» з правого узбіччя ліворуч, що призвело до ДТП. Відсутність належних вихідних даних та висновків експертиз відносно характеру зіткнення транспортних засобів, які б надавали можливість встановити траєкторію руху автомобіля «Volkswagen» до моменту зіткнення, можливість чи неможливість здійснення водієм ОСОБА_2 маневру ліворуч з правої смуги руху чи тільки з узбіччя, місця перебування автомобіля «Mercedes» на проїзній частині в момент виникнення для водія останнього небезпеки для руху (зазначений момент не встановлений матеріалами справи).

Одночасно, судом не враховано, що працівниками поліції в матеріалах ДТП зазначено і про можливе порушення водієм п. 10.1 ПДР України (зворотна сторона).

Згідно п. 10.1 ПДР України перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Отже, зазначене порушення, імовірно мало місце в діях водія автомобіля «Volkswagen» ОСОБА_2 , який в даній дорожній обстановці повинен був діяти у відповідності до вимог цього пункту Правил, впевнившись перед маневром ліворуч, що це не створить перешкод іншим учасникам руху, в т.ч. і тим, хто розпочав маневр обгону.

Характер механічних пошкоджень на ТЗ може свідчити про те, що в момент початку маневру автомобіля «Volkswagen» ліворуч інший автомобіль міг ще перебувати на правій смузі руху та у подальшому здійснити маневр виїзду на зустрічну смугу руху для об`їзду перешкоди або вже розпочати обгін (в залежності від швидкості руху, розташування ТЗ на проїзній частині або узбіччі), від чого залежить встановлення моменту виникнення небезпеки для руху для одного із водіїв, наявності технічної можливості у нього уникнути зіткнення шляхом екстреного гальмування або безпечного об`їзду перешкоди, визначення дотримання вимог ПДР України кожним із водіїв та встановлення причинно-наслідкового зв`язку між таким порушенням і виникненням даної ДТП.

Будь-яких достовірних доказів, які б могли надати чітку відповідь про те, ким із водіїв ТЗ було порушено вимоги ПДР України, що призвели до ДТП, матеріали справи не містять і, з урахуванням протилежних пояснень учасників ДТП та свідків, які могли з об`єктивних та суб`єктивних причин неналежним чином сприйняти і запам`ятати обставини події, у даному випадку неможливе застосування принципу більшої переконливості.

Відеозапис, на якому зафіксовано початок руху автомобіля «Volkswagen» та подальшій проїзд повз камери автомобіля «Mercedes» не надає відповіді на зазначені вище питання, оскільки не відображує самої події перед та в момент ДТП, не дає можливості перевірити суду відповідність дій водіїв вимогам ПДР України. Натомість, дані останньої можуть бути використані при проведенні автотехнічної та/або трасологічної експертиз механізму пригоди для встановлення швидкості автомобіля «Mercedes», можливого розташування останнього на проїзній частині тощо.

Без з`ясування вказаних фактичних обставин неможливо за наявними матеріалами беззаперечно встановити наявність у водія ОСОБА_1 порушень п. 14.2 б) ПДР України та їх зв`язок із наслідками пригоди.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В п. 39 Рішення ЄСПЛ «Лучанінова проти України» Суд зробив висновок, що з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушив заявник у зазначеній справі, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням, Суд вважає, що провадження, про яке йдеться (справа про адміністративне правопорушення), є кримінальним для цілей застосування Конвенції.

Згідно зі статтею 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Відповідно до змісту частини сьомої статті 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції при розгляді справи дійшов передчасного висновку при винуватість водія ОСОБА_1 , що в подальшому потягло за собою прийняття незаконного рішення. Тому апеляційний вважає недоведеною вину ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, яке пов`язано із порушенням п. 14.2 б) ПДР України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Ліневича Максима Томашевича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову судді Богунського районного суду м. Житомира від 09 грудня 2024 року.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Й. Григорусь