КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/824/949/2025 Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2025 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., за участю захисника Понько Р.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Понька Р.В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, зі стягненням судового збору в дохід держави у розмірі 605, 60 грн.

Згідно постанови судді, 14 липня 2024 року о 00 годині 17 хвилин у місті Києві на вул. Хрещатик, буд. 16, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Volkswagen» номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, порушення координації рухів, від проходження огляду на стан сп`яніння водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із постановою судді, захисник Понько Р.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись необґрунтованість та незаконність рішення суду, просить скасувати постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2024 року та закрити провадження у справі.

Крім того, апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2024 року, мотивуючи клопотання тим, що копію постанови було одержано за місцем реєстрації скаржника 13.12.2024, а отже строк апеляційного оскарження був пропущений не з вини особи, яку притягнено до адміністративної відповідальності, а тому причини пропуску є поважними.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує, що як зазначено у постанові суду, факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду встановлено на підставі долучених до матеріалів справи відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції, при цьому судом не взято до уваги надані водієм пояснення щодо відсутності відмови від проходження огляду, а також доводи про те, що водію не роз`яснено його права та обов`язки.

Так, як вказує апелянт, відеозаписом, наявним у матеріалах справи, підтверджується, що о 01 год. 05 хв. водій чітко зазначає про намір здати аналізи у лікарні, після чого поліцейський уточнює, чи хоче ОСОБА_1 звернутися до лікарні самостійно, а водій таку інформацію підтверджує. Отже, ОСОБА_1 не висловлював чіткої відмови у формі, яка б не передбачала двозначного трактування, ним зазначено, що він відмовляється від проходження перевірки на місці зупинки, проте бажає пройти її самостійно у закладі охорони здоров`я. Долучений до матеріалів справи висновок від КНП «Соціотерапія», складений тієї ж ночі 14.07.2024 підтверджує, що ОСОБА_1 добровільно прибув на огляд на стан сп`яніння до закладу охорони здоров`я та висновком №003831 підтверджується, що водій у стані сп`яніння не перебував.

Таким чином, на думку апелянта, ОСОБА_1 виконав передбачений п.2.5 ПДР обов`язок пройти на вимогу поліцейського у встановленому законом порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Щодо тверджень у постанові суду, що огляд здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення, то як вказано у п. 12 Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. Вимога щодо 2-годинного строку в даному положенні Інструкції відсутня. Таким чином, забезпечення огляду не пізніше як впродовж 2 годин покладається саме на поліцейського, за умови до провадження ним водія до медичного закладу.

Також апелянт зазначає, що суд не взяв до увагу ту обставину, що о 01 год. 09 хв. ОСОБА_1 повторно повідомляє поліцейського про намір пройти огляд в медичному закладі і уточнює скільки має на це часу, у відповідь поліцейський повідомив, що заклад працює вночі і звернутися можна відразу після прибуття тверезого водія. Апелянт звертає увагу, що водієві не було роз`яснено, що строк звернення до медичного закладу обмежений двома годинами та не було зазначено про жодні наслідки у випадку пропуску такого строку.

Таким чином, як наголошує апелянт, у цій частині ОСОБА_1 не був ознайомлений зі своїми обов`язками співробітниками поліції, а суд безпідставно визнав факт роз`яснення ОСОБА_1 його права та обов`язки доведеним.

Як зазначає апелянт, ОСОБА_1 звертався за оглядом самостійно на підставі направлення, співробітники поліції не здійснювали його доставки до медичного закладу, а від керування транспортним засобом водій був відсторонений, проходження ним огляду у медичному закладі було фактично неможливими до приїзду іншого водія. Як зафіксовано на відеозаписі, поліцейські допустили до керування зупиненим транспортним засобом третю особу о 01 год. 32 хв., після чого ОСОБА_1 одержав змогу вжити дій щодо самостійного звернення для огляду на стан сп`яніння, а отже апелянт вважає, що саме тоді виникли підстави для проходження огляду за направленням поліції, висновок щодо результатів медичного огляду свідчить, що він здійснювався о 03 год. 13 хв. 14.07.2024, тобто протягом двох годин з моменту виникнення відповідної підстави.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу, та просив її задовольнити, перевіривши матеріали справи в повному обсязі, дослідивши відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Щодо питання про поновлення строку на оскарження постанови, то слід зазначити, що як вбачається з матеріалів провадження, постанова була ухвалена за відсутності ОСОБА_1 , копію постанови було одержано за місцем реєстрації скаржника 13.12.2024, що підтверджується інформацією з трекінгу відправлення №792. У зв`язку з викладеним, з метою забезпечення реалізації права на апеляційний перегляд судового рішення, вважаю, що строк апеляційного оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15.11.2024 слід поновити.

З приводу доводів апеляційної скарги, слід зазначити, що відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі, з`ясував всі обставини, дослідив і належним чином оцінив всі докази та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Проте, ОСОБА_1 вимоги вказаного пункту ПДР дотримано не було.

Всупереч доводам апеляційної скарги захисника, порушення ОСОБА_1 зазначених вимог п. 2.5. ПДР України, за обставин, викладених у постанові, підтверджується зібраними у справі та дослідженими судом доказами, які містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, а саме протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №721927, згідно якого 14 липня 2024 року о 00 годині 17 хвилин у місті Києві на вул. Хрещатик, буд. 16, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Volkswagen» номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, порушення координації рухів, від проходження огляду на стан сп`яніння водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зазначений протокол складено уповноваженою на те особою, за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст. 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 №1395 та підписаний особою, яка його склала і безпосередньо ОСОБА_1 , якому були роз`яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП і який він підписав протокол без жодних зауважень.

В свою чергу, наведені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повністю підтверджуються направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції.

Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою.

Враховуючи сукупність доказів у справі приходжу до висновку про те, що судом першої інстанції вірно встановлені фактичні обставини, а дії ОСОБА_1 , які полягають у відмові від проходження огляду на стан сп`яніння в законному порядку, є порушенням п. 2.5 ПДР України та утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Під час апеляційного розгляду було переглянуто відеозапис з нагрудної камери поліцейського, з якого вбачається, що після того, як ОСОБА_1 було зупинено, працівник поліції повідомив, що у нього виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим запропонував пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер» або у лікаря-нарколога. Спочатку ОСОБА_1 погодився пройти огляд, втім після довгих зволікань відмовився від проходження такого огляду. Працівниками поліції неодноразово повторно пропонувалось пройти огляд на стан сп`яніння, який ОСОБА_1 відмовився пройти. В подальшому працівником поліції було роз`яснено наслідки відмови та складено протокол про адміністративне правопорушення.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності відмови ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження, оскільки повністю спростовуються відеозаписом з нагрудної камери поліцейського. При цьому, працівник поліції неодноразово пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння і роз`яснював наслідки відмови.

Твердження захисника про те, ОСОБА_1 не висловлював чіткої відмови у формі, яка б не передбачала двозначного трактування, оскільки ним зазначено, що він відмовляється від проходження перевірки на місці зупинки, проте бажає пройти її самостійно у закладі охорони здоров`я, також не можуть бути взяті до уваги суду, оскільки вони спростовуються даними відеозаписів з нагрудних камер поліцейського, на якому неодноразово зафіксовано чітку відмову ОСОБА_1 від проходження огляду як на місці зупинки, так і від проходження огляду в медичному закладі. Більш того, безпосередньо перед складанням протоколу про адміністративне правопорушення, працівник поліції ще раз з`ясував у ОСОБА_1 це питання, на що отримав чітку відповідь, що від проходження запропонованих видів огляду він відмовляється.

Лише після складання протоколу про адміністративне правопорушення, після чергової консультації по телефону, ОСОБА_1 висловився про те, що бажає самостійно пройти огляд у лікаря - нарколога та поцікавився у поліцейського чи працює цей лікар вночі, на що отримав відповідь, що лікарня «Соціотерапія» працює цілодобово. Разом з тим, такі дії ОСОБА_1 не можуть свідчити про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо відмови проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку.

Також не можуть бути підставою для скасування постанови судді доводи апеляційної скарги про те, що долучений до матеріалів справи висновок від КНП «Соціотерапія», складений тієї ж ночі 14.07.2024 підтверджує, що ОСОБА_1 добровільно прибув на огляд на стан сп`яніння до закладу охорони здоров`я та висновком №003831 підтверджується, що водій у стані сп`яніння не перебував. Так, відповідно до ч. 4 ст. 266 КУпАП, огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Згідно ч. 5 цієї статті, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Так, з відеозапису вбачається, що підстави для здійснення огляду виникли о 00:25, коли працівники поліції повідомили ОСОБА_1 про наявність ознак алкогольного сп`яніння, втім висновок №003831 складено о 03:13, що перевищує встановлений ч. 4 ст. 266 КУпАП термін.

Крім того, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за відмову на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, а не за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Щодо доводів апелянта, що водію не були роз`яснені його права та обов`язки, то вони є неспроможними з огляду на те, що після складання протоколу про адміністративне правопорушення, працівник поліції водія ознайомив зі змістом протоколу, у свою чергу, ОСОБА_1 підписав протокол, в якому роз`яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, без жодних зауважень.

Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суд дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст. 33 КУпАП, та призначив стягнення у межах санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП яка є безальтернативною.

Будь - якого неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено.

З урахуванням вищезазначеного, вважаю, що постанова судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є законною та обґрунтованою і апеляційних підстав для її скасування не вбачаю.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и л а:

Клопотання захисника Понька Р.В. в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити.

Поновити захиснику Поньку Р.В. в інтересах ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2024 року.

Апеляційну скаргу захисника Понька Р.В. в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Л.І. Кепкал