Справа № 683/3362/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року м. Старокостянтинів

Суддя Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області Бондарчук Л.А., розглянувши справу, яка надійшла від Хмельницького районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.130 КУпАП,-

установила:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 152090 від 16 жовтня 2024 року, ОСОБА_1 16 жовтня 2024 року о 16 годині 52 хвилин по вул. Лісовій в с. Малий Чернятин, Хмельницького району, Хмельницької області, керував транспортним засобом мотоблоком Zubr д.н.з. б/н, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння проводився зі згоди водія у встановленому порядку із застосування приладу Alkotest Drager 6810. Результат 1.51 проміле, чим порушив п.2.9.а. ПДР.

В судове засідання захисник ОСОБА_1 адвокат Кравчук В.М. подав клопотання про закриття справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 . Вказує, що ОСОБА_1 є особою з обмеженими можливостями з вадами мови та слуху, провадження у справі та складання протоколу мало б відбуватись лише за участі захисника та/або перекладача або особи, що володіє технікою жестової мови для спілкування з особами з вадами слуху, тому протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 було складено з грубим порушенням права на захист, а вимога щодо проходження огляду заявлена без перекладача і була не зрозумілою для ОСОБА_1 .

Статтею 6 Конвенції «Право на справедливий суд» визначено загальні для кримінального та цивільного провадження гарантії - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях «Енгель та інші проти Нідерландів» та «Озтюрк проти Німеччини» напрацьовано три основних критерії, за якими повинна бути здійснена оцінка для класифікації провадження як кримінального у розумінні Конвенції: класифікація правопорушення в національному законодавстві відповідної держави; характер правопорушення; суворість покарання, до якого може бути притягнута особа.

У рішеннях ЄСПЛ по цих справах було визначено, що термін кримінальне провадження для цілей Конвенції має автономне визначення, яке може й не співпадати з національним правом.

Згідно практики Європейського Суду з прав людини, деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.21-22 рішення у справі Надточій проти України». П.33 рішення у справі «Гурепка проти України»).

Враховуючи наявність прогалин в праві стосовно процесуального врегулювання розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення, приходжу до висновку, що в даному випадку правомірним і доцільним буде застосування аналогії процесуального закону - за правилами, закріпленими в КПК України.

Відповідно до вимог ст.52 ч.1 КПК участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного.

В інших випадках обов`язкова участь захисника забезпечується у кримінальному провадженні, у тому числі, щодо осіб, які внаслідок психічних чи фізичних вад (німі, глухі, сліпі, тощо) не здатні повною мірою реалізувати свої права, - з моменту встановлення цих вад (ст.52 ч.2 п.3 КК України).

Право на захист захисника забезпечується, зокрема, нормами КПК, які регламентують обов`язкову участь захисника у кримінальному провадженні (ст.49,52 КПК), визнання недопустимими доказів, отриманих внаслідок порушення права особи на захист (ст.87 КПК), особливості реалізації права на відмову від захисника (ст.ст.54 КПК), можливість підготовки до захисту від нового (ст.338 КПК) або від додаткового обвинувачення (ст.339 КПК), здійснення судового провадження за відсутності захисника як підставу для скасування судового рішення (п.4 ч.2 ст.412 КПК).

Належна реалізація права на захист вимагає застосування практики ЄСПЛ, згідно з правовою позицією якого, відображеною, зокрема, у п.262 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», «право кожного обвинуваченого у вчиненні злочину на ефективний захист, наданий захисником…, є однією з основних ознак справедливого судового розгляду». Також у п.89 рішення ЄСПЛ від 13 лютого 2001 року у справі «Кромбах проти Франції» вказано, що «хоча право кожної особи, обвинувачуваної у вчиненні кримінального правопорушення, на ефективний захист адвокатом не є абсолютним, воно становить одну з головних підвалин справедливого судового розгляду». Разом із тим, потрібно враховувати правові позиції ЄСПЛ, які містяться, зокрема, у таких рішеннях: від 19.02.2009 року у справі «Доронін проти України», «Шабельник проти України», від 16.12.2010 року у справі «Боротюк проти України», від 03.11.2011 року у справі «Балицький проти України», від 24.11.2011 року у справі «Загородній проти України», від 12.01.2012 року у справах «Тодоров проти України», «Довженко проти України», «Іглін проти України», від 15.11.2012 року у справі «Єрохіна проти України» та інші.

Також необхідною умовою реалізації права на захист є забезпечення основних його гарантій на усіх стадіях кримінального провадження, оскільки випадки, коли підозрюваному, обвинуваченому під час досудового розслідування не було призначено захисника за умови його обов`язкової участі, ставлять під сумнів питання належності та допустимості доказів, на яких ґрунтується обвинувальний акт прокурора. При цьому призначення захисника у судовому провадженні у таких справах не може саме по собі відновити порушене право на захист. Правову позицію ЄСПЛ щодо початкового етапу забезпечення права на захист у кримінальному провадженні викладено, зокрема, в п. 63 рішення ЄСПЛ від 09 червня 2011 року у справі «Лучанінова проти України», де зазначено, що «для здійснення обвинуваченим свого права на захист йому зазвичай повинно бути забезпечено можливість отримати ефективну допомогу захисника із самого початку провадження» (п.52 рішення ЄСПЛ від 27.11.2008 року у справі «Сальдуз проти Туреччини» та пункти 9091 рішення ЄСПЛ від 12.06.2008 року у справі «Яременко проти України»). За необхідності захисника мають призначати офіційно. Просте призначення національними органами захисника не гарантує ефективну правову допомогу (п.65 рішення ЄСПЛ від 19.12.1989 року у справі «Камазінскі проти Австрії»).

Згідно з довідкою до акту огляду міжрайонною психіатричною медико-соціальною експертною комісією Серії ВТЄ-5 № 025574 від 27.08.1990 року ОСОБА_1 , встановлена з 27.08.1990 року безтерміново третя група інвалідності з дитинства, з діагнозом хр. неврит слухових нервів з глухотою на обидва вуха.

Як випливає із законодавчих положень, під особами, які через свої фізичні або психічні вади не можуть самі реалізувати право на захист, необхідно розуміти, зокрема осіб з істотними дефектами мови, зору, слуху тощо, а також осіб, які, хоча і визнані осудними, але мають психічні вади, що перешкоджають самостійно захищатися від обвинувачення.

При вирішенні питання про наявність психічних чи фізичних вад, внаслідок яких особа нездатна повною мірою реалізувати свої права, суддям доцільно керуватись п.13 постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року №8 «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві», згідно з яким під особами, які через свої фізичні або психічні вади не можуть самі реалізувати право на захист, необхідно розуміти, зокрема, осіб з істотними дефектами мови, зору, слуху тощо, а також осіб, які хоча і визнані осудними, але мають психічні вади, що перешкоджають самостійно захищатися від обвинувачення.

Згідно ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч.2 ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, тощо, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно вимог ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.

Наведені обставини вказують на істотне порушення права на захист ОСОБА_1 , відповідно до ст.268, 270 КУпАП, що дає підстави дійти висновку про те, що протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом та на підставі якого встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, є недопустимим доказом.

Як передбачено п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст.164-16, 247, 279, 283, 284 КУпАП, -

постановила:

Справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її проголошення до Хмельницького апеляційного суду.

Суддя: