Справа № 127/678/25
Провадження № 3/127/175/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2025 рокум. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Тишківський С.Л., розглянувши матеріали про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 23.12.2024 р. серії ВАД № 152651: «23.12.2024 близько 12:00 год. за адресою: м. Вінниця, вул. Гладкова біля будинку №3 громадянин ОСОБА_1 здійснив злісну непокору законному розпорядженню або вимозі працівнику поліції».

ОСОБА_1 в судовому засіданні винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та суду пояснив, що 23.12.2024 він знаходився біля магазину «Продукти» за адресою: м. Вінниця, вул. Сонячна, 3 та побачив, що поліцейські хтіли затримати невідомого йому чоловіка та силоміць затащити до автомобіля. ОСОБА_1 спитав у поліцейських, що порушив той хлопець, але вони ніяк не відреагували. До поліцейських з різних сторін почали сходитись невідомі ОСОБА_2 люди: чоловіки та жінки. Коли ОСОБА_1 підійшов до одного з поліцейських ближче, то до нього було застосовано газовий балончик, після цього він відійшов в сторону та викликав швидку допомогу, після того як йому надали медичну допомогу, він вирушив додому і ніяких протиправних дій відносно поліцейських не вчиняв. Жодної виоги жоден поліцейський Сторожуку не висловлював.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, її захисника, суд дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, зважаючи на наступне.

Диспозиція ст. 185 КУпАП передбачає відповідальність, зокрема, за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.

В матеріалах справи містяться пояснення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які були свідками подій, з яких не вбачається , щоб ОСОБА_1 працівникаи поліції висловлювались будь-які вимоги та розпорядження, та щоб він злісно їм не підкорився.

В рапорті від 23.12.2024 ПОГ СВГ ВП №1 Тульчинського РВП ГУ НП у Вінницькій області Сергій Хривоніс повідомляє, що 23.12.2024 у м. Вінниця по вул. Гладкова на нього напав ОСОБА_1 , порва формений одяг, пошкодив йому металевий карабін та ремінець до табельної зброї, на зауваження не реагував. Поряд з цим докази таких дій ОСОБА_1 матеріали справи не містять. Також в рапорті не зазначено, чи було висловлено працівником поліції законне розпорядження або вимога та про злісну непокору їм ОСОБА_1 .

Таким чином, викладені в протоколі обставини не підтверджуються наявними у справі доказами, а сам протокол від 23.12.2024 не містить відомостей, якій саме законній вимозі або розпорядженню злісно не підкорився ОСОБА_1 , що вказує на відсутність зазначення в протоколі про адміністративне правопорушення передбаченої ст. 185 КУпАП об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення.

ОСОБА_1 викладене в протоколі звинувачення спростував та зазначив, що жодної злісної непокори з його боку по відношенню до працівників поліції не було, як, власне, не було висловлено і вимоги або розпорядження з-боку працівників поліції в його адресу.

Таким чином, при наявності двох протилежних версій, одна з яких жодним чином не підтверджена матеріалами справи, а інша жодним чином не спростована, приймаючи до уваги норми статті 62 Конституції України, що всі сумніви щодо недоведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд приходить до висновку про недоведеність наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, а саме вчинення ним злісної непокори законним вимогам працівників поліції при виконанні ними службових обов`язків.

Суд враховує рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010, відповідно до якого адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі й закріплених в статті 62 Конституції України.

Європейський суд з прав людини, у своєму рішенні від 10.02.1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях притримується позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 р.), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Положення статті 62 Конституції України встановлюють, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» (Заява № 39598/03) Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно із ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, і ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП встановлено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Зважаючи на вказане суд дійшов висновку, що наданими матеріалами не доведено наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 185, ст.ст. 7, 9, 221, 245, 247, 251, 252, 276, 279, 280, 283, 284, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя: