Провадження 3/635/45/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 року с-ще Покотилівка

Суддя Харківського районного суду Харківської області Омельник М.М., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, пенсіонера, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

про притягається до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 123 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

згідно з протоколом, 23 листопада 2024 року о 09 годині 30 хвилин в м. Південне, вул. Залізнична, 132, керуючи автомобілем Geely д.н.з. НОМЕР_1 проїхав залізничний переїзд 800 км перетну Покотилівка-Мерефа-ст. Південне, на заборонений червоний та на заборонений звуковий сигнал світлофору, чим порушив вимоги п. 20.5 в) Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 2 ст. 123 КУпАП.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 в судовому засіданні вину не визнав та пояснив, що на момент коли загорілась проїзна сигналізація він вже був на колії та завершував маневр. Дані покази підтвердила свідок ОСОБА_2 , яка зазначила, що 0 9 годині 30 хвилин 23 листопада 2024 року на переїзді проїжджала газель, яка припинила хід через водостік на дорозі, яка знаходиться між шлагбаумом і путями, за нею їхав ОСОБА_1 , який на коліях пригальмував, так як газель переїжджала водостічну канаву. В цей час починає спрацьовувати сигналізація, а через 9 секунд закривається шлагбаум. За ОСОБА_1 зупинилась темна легкова машина, щоб звільнити колію всі машини прискорились та закінчили маневр. З урахуванням викладеного ОСОБА_1 прохав суд провадження в справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

За результатами розгляду, суддя керується такими положеннями закону та дійшла до таких висновків.

Згідно зі ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

У відповідності до п.20.5 Правил дорожнього руху, рух через переїзд забороняється, якщо: а) черговий по переїзду подає сигнал заборони руху - стоїть до водія грудьми або спиною з піднятим над головою жезлом (червоним ліхтарем чи прапорцем) або з витягнутими в сторони руками; б) шлагбаум опущений або почав опускатися; в) увімкнено заборонний сигнал світлофора чи звуковий сигнал незалежно від наявності та положення шлагбаума; г) за переїздом утворився затор, який змусить водія зупинитися на переїзді; ґ) до переїзду в межах видимості наближається поїзд (локомотив, дрезина).

Пунктом 20.3 Правил дорожнього руху України передбачено, що для пропуску поїзда, що наближається, і в інших випадках, коли рух через залізничний переїзд заборонено, водій повинен зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією), дорожнім знаком 2.2, шлагбаумом чи світлофором так, щоб бачити сигнали, а якщо засоби організації дорожнього руху відсутні - не ближче 10 м до найближчої рейки.

Згідно п.8.7.3 ПДР України, сигнали світлофора мають такі значення: е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Відповідно до п.8.7.6 ПДР України для регулювання руху на залізничних переїздах

використовуються світлофори з двома червоними сигналами або одним біло-місячним і двома червоними, які мають такі значення: а) миготливі червоні сигнали забороняють рух транспортних засобів через переїзд.

Диспозиція ч. 2 ст.123 КУпАП, тобто частина статті, яка встановлює ознаки конкретного правопорушення, передбачає настання відповідальності саме за в`їзд на залізничний переїзд у випадках, коли рух через переїзд заборонений.

Системний аналіз зазначених норм ПДР України та КУпАП в їх сукупності дає можливість стверджувати, що єдиною умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.123 КУпАП є в`їзд на залізничний переїзд у випадках, коли рух через переїзд заборонений, при цьому, як вже зазначалося, залізничний переїзд це не аби яка ділянка дороги поблизу залізничної колії, а саме перехрещення дороги із залізничними коліями на одному рівні.

Згідно з ч. 1 ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У порушення ч.1 ст.256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення, не викладено обставин і не зазначено доказів, які б свідчили, що ОСОБА_1 дійсно умисно здійснив виїзд на залізничний переїзд при увімкненому забороненому сигналі світлофора. Так, інформація, виявлена на відеозаписі, жодним чином не підтверджує факт виїзду на залізничний переїзд при увімкненому забороненому сигналі світлофора та не відкритому шлагбауму.

При перегляді відеозапису, наданого працівниками поліції у якості доказу до протоколу про адміністративне правопорушення, не відображено, як ОСОБА_3 переїжджав залізничний переїзд на забороняючий сигнал світлофору.

Тому, суд приходить до висновку про те, що у ОСОБА_1 , відсутній умисел щодо порушення правил дорожнього руху під час виїзду на залізничний переїзд.

Крім вказаного відеозапису, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, а один протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не може бути достатнім доказом для встановлення вини останнього, оскільки вина правопорушника повинна підтверджуватись сукупністю доказів.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 здійснив виїзд на залізничний переїзд при увімкненому забороненому сигналі світлофора.

За таких обставин направлені до суду матеріали та їх аргументація є сумнівними, однак наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v.

the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа Коробов проти України № 39598/03 від 21.07.2011 року (стаття 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини), тож, суд, враховуючи вищезазначене, позбавлений можливості самостійно надати оцінку відомостям в частині доведеності чи недоведеності обставин, відображених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Згідно ст.62 Конституції України всі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Отже, при розгляді справи не встановлено фактичних даних на спростування доводів особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, а при складанні протоколу про адміністративне правопорушення працівниками поліції не було долучено будь-яких інших доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Зазначене є підставою для закриття провадження в справі за недоведеністю належними доказами складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст.123 КУпАП.

Отож, суддя дослідивши протокол, надані до нього докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, вважає не доведеним, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 123 КУпАП, адже у справі відсутні допустимі докази вчинення ним вказаного адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, провадження стосовно ОСОБА_1 необхідно закрити, за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 123 КУпАП, адже відсутні допустимі докази його вини.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

провадження у справі про адміністративне правопорушення, стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - закрити, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 123 КУпАП.

Посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 08 квітня 2023 року повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги через Харківський районний суд Харківської області.

Суддя М.М.Омельник