Справа № 467/1274/24 Головуючий у першій інстанції Догарєва І.О.
Провадження № 33/812/54/25 Доповідач апеляційного суду Лівінський І.В.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

іменем України

04 лютого 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Лівінського І.В.,

з секретарем судового засідання Травкіною В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою

захисника Рубана Сергія Юрійовича

на постанову Арбузинського районного суду Миколаївської області від 03 січня 2025 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік,

в с т а н о в и в :

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 03 вересня 2024 року серії ААД № 840708, того ж дня о 09 годині 01 хвилині в селищі Арбузинка по вул. Шевченка, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ЗИЛ ММЗ 554», державний номерний знак НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводився в КНП «ЮМБЛ». Відповідно до висновку № 66, наданого лікарем, водій ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння легкого ступеню, чим порушив вимоги пункту 2.9 а Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі ПДР), за що передбачена адміністративна відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП.

Постановою Арбузинського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 січня 2025 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, захисник ОСОБА_1 адвокат Рубан С.Ю. подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі захисник Рубан С.Ю., посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просив постанову суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою закрити провадження у справі, на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу захисник зазначав, що висновок МОЗ України КНП ЮМБЛ № 66 щодо результатів медичного огляду не можна визнати належним та допустимим, достовірним та таким, що узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» і які свідчать про беззастережну винуватість водія у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Апелянт вказує, що відповідно до акту огляду на стан сп`яніння, складеного працівниками поліції, водій ОСОБА_1 згодний з позитивним результатом огляду на стан алкогольного сп`яніння, тоді як із відеозапису вбачається, що він постійно заперечував факт вживання ним алкоголю та висловлював незгоду з результатами оглядів.

Крім того, захисник зазначає, що поліцейським не було вказано водію причину зупинки його транспортного засобу, ознаки алкогольного сп`яніння, а відразу запропоновано пройти огляд на місці. При цьому не був роз`яснений порядок проведення такого огляду.

Також захисник вказує, що результат огляду на стан алкогольного сп`яніння, який зафіксовано у акті медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння № 66 від 03 вересня 2024 року, складеного лікарем під час огляду ОСОБА_1 , зазначений 0, 2 %0. Однак такий результат огляду не може свідчити про перебування водія ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, оскільки такий є в межах норми, та не тягне за собою наслідком притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Захисник посилається також, що лікарем КНП «ЮМБЛ» було допущено порушення порядку огляду водія на стан сп`яніння, оскільки у ОСОБА_1 були відібрані біологічні зразки крові, однак жодна норма чинного законодавства не містить такого обов`язку. Визначення стану алкогольного сп`яніння шляхом лабораторного дослідження здійснюється лише у окремо взятих випадках, зокрема, під час дорожньо-транспортної пригоди.

Вказує також, що у висновку лікаря № 66 від 03 вересня 2024 року зазначено, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння легкого ступеня, а заключний діагноз після результату аналізу венозної крові на алкоголь в токсикологічній лабораторії м. Миколаєва. А тому цей висновок дає підстави вважати, що висновок про алкогольне сп`яніння ОСОБА_1 не є остаточним.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 та його захисник Рубан С.Ю. не з`явились. Про дату, місце і час судового засідання повідомлені належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 63), довідка про доставку повідомлення у додаток «Viber» (а.с. 62 зворот), а також довідка про доставку електронного документу (а.с. 60) та телефонограма (а.с. 61). Клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, а тому їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Переглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг з дотриманням вимог частини 7 статті 294 КУпАП, апеляційний суд дійшов наступного.

Приймаючи рішення за протоколом серії ААД № 840708 від 03 вересня 2024 року, суд першої інстанції дійшов висновку, що огляд на стан сп`яніння водія ОСОБА_1 проведено уповноваженою особою в закладі охорони здоров`я у відповідності до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я від 09 листопада 2015 року №1452 №1452/735 і підстав ставити цей висновок під сумнів суд не вбачав. А тому суд зробив висновок, що вина ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення поза розумним сумнівом повністю доведена, а його дії правильно кваліфіковані поліцейським за частиною 1 статті 130 КУпАП, як керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп`яніння.

Однак, з такими висновками апеляційний суд не погоджується з огляду на таке.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 840708, 03 вересня 2024 року о 09 годині 01 хвилині в селищі Арбузинка по вул. Шевченка, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ЗИЛ ММЗ 554», державний номерний знак НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводився в КНП «ЮМБЛ». Відповідно до висновку № 66, наданого лікарем, водій ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння легкого ступеню, чим порушив вимоги пункту 2.9 а ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП.

Зі змістом протоколу ОСОБА_1 ознайомився під підпис. В письмових поясненнях по суті порушення в протоколі останній зазначив: «не згоден що я п`яний».

Відповідно до статті 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до положень пункту 2.9 а ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Невиконання вказаних вимог утворюють склад правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Як вбачається з диспозиції частини 1 статті 130 КУпАП адміністративна відповідальність настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При цьому, зазначена диспозиція частини 1 статті 130 КУпАП є відсилочною, оскільки «встановленого порядку огляду» не визначає, а тому, суд має керуватися іншими нормами.

Так, підстави та порядок виявлення у водіїв транспортних засобів алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також направлення водіїв для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції передбачені статтею 266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 9 листопада 2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція № 1452), та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі Порядок № 1103).

Згідно зі статтею 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Отже, із системного аналізу статті 266 КУпАП вбачається, що визначений цією статтею порядок огляду водіїв на стан сп`яніння передбачає певний алгоритм дій працівників поліції під час проведення такого огляду. Зокрема, працівник поліції має запропонувати водієві пройти огляд, який проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, а у разі незгоди водія на проведення такого огляду на стан сп`яніння або в разі незгоди з його результатами, поліцейський має запропонувати провести огляд на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 1103 огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність); лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Огляд може також проводитися в спеціально обладнаних пересувних пунктах (автомобілях), що належать закладам охорони здоров`я і відповідають установленим МОЗ вимогам (пункт 6 Порядку № 1103).

Відповідно до пункту 9 розділу ІІ Інструкції № 1452 з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Відповідно до пункту 6 розділу 1 Інструкції № 1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених МОЗ та Держспоживстандартом.

За умовами пункту 7 розділу ІІ Інструкції № 1452/735 установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Згідно положень розділу ІІІ Інструкції № 1452/735, яким врегульовано проведення огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я, метою цього огляду є встановлення наявності чи відсутності стану сп`яніння в обстежуваної особи (пункт 4).

Проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове. Метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння. Використання в закладах охорони здоров`я для проведення лабораторних досліджень вимірювальної техніки та обладнання, дозволених МОЗ, підтверджується сертифікатом відповідності та свідоцтвом про повірку робочого засобу вимірювальної техніки (пункти 7-9).

За результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду (пункт 15).

Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі Висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння) (додаток 4 ), видається на підставі акта медичного огляду (пункт 16).

Отже, із системного аналізу положень розділів ІІ, ІІІ Інструкції № 1452/735 вбачається, що одним із способів проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі є проведення такого огляду з використанням спеціальних технічних засобів. При цьому, стан алкогольного сп`яніння встановлюється, якщо показники цих засобів після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

У статті 8 Віденської Конвенції про дорожній рух від 8 листопада 1968 року, з доповненнями, внесеними Європейською угодою від 01 травня 1971 року, міститься норма про те, що у національному законодавстві повинні бути передбачені спеціальні положення, що стосуються керування транспортними засобами під дією алкоголю, а також допустимий законом рівень вмісту алкоголю у крові, а у відповідних випадках - в повітрі, що видихається, перевищення якого є не сумісним із керуванням транспортним засобом. У будь-якому випадку максимальний рівень вмісту алкоголю у крові у відповідності із національним законодавством не повинен перевищувати 0,50 г чистого алкоголю на літр крові чи 0,25 мг на літр повітря, що видихається. Водій транспортного засобу повинен уникати будь-яких дій, що не пов`язані з водінням.

Вказана норма Конвенції не встановлює мінімального рівня алкоголю в крові або у повітрі, що видихається водієм, а навпаки, встановлює його максимальний рівень. При цьому, Конвенція про дорожній рух не забороняє національним органам влади встановлювати інші показники рівня алкоголю, що й має місце в Україні, де встановлено дозволений показник рівня алкоголю у крові - 0,2 проміле.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , був направлений поліцейським СРПП №1 Первомайського РВП ГУНП Волошиним О.В. на огляд до медичного закладу в КНП ЮМБЛ. Відповідно до Висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння від 03 вересня 2024 року, який проводився лікарем ОСОБА_2 , ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння легкого ступеня.

Водночас, згідно із Актом медичного огляду особи, що керує транспортним засобом, з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №66 від 03 вересня 2024 року (далі Акт медичного огляду №66), який був оформлений лікарем ОСОБА_2 під час огляду ОСОБА_1 , лікарем встановлено, що зовнішній вигляд обстежуваної особи: одяг чистий, шкірні покрови не ушкоджені, поведінка обстежуваної особи є адекватною, скарги на перепади артеріального тиску, на місці, у часі та власній особистості орієнтований, мовна здатність не порушена, вегетативно-судинні реакції не виражені, дихання не змінене 16 подихів на хвилину, пульс 102, артеріальний тиск 180/100 мм рт. ст., зіниці не змінені, ністагм при погляді в бік відсутній, міміка звичайна, хода без хитань, в позі Ромберга стійка, пальце-носова проба без порушень, тремтіння відсутнє, вживання алкоголю обстежуваний заперечує, запах алкоголю присутній.

Крім того, під час огляду лікарем проведено два обстеження ОСОБА_1 для визначення наявності або вимірювання вмісту етилового спирту у видихуваному повітрі з використанням технічного засобу «Алконт 01-СУ». При цьому, результати обох обстежень, проведених о 09 год. 40 хв та о 09 год. 55 хв були незмінними- 0,2‰.

Між тим, у графі «Висновок та діагноз за результатом огляду» лікар зазначила: алкогольне сп`яніння легкого ступеня.

Із відеозапису з нагрудної камери патрульного поліцейського вбачається, що 03 вересня 2024 року ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції о 09 год. 01 хв., поліцейський представився, перевірив документи водія та запитав, чи не вживав він алкогольні напої, на що водій відповів, що не вживав. Після цього поліцейський запропонував водію пройти тест на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, на що водій відразу та беззаперечно погодився. В присутності водія розпаковано одноразовий мундштук приладу «Драгер 6820». Після декількох продуттів приладом «Драгер 6820», зафіксовано показник - 0,52‰ алкоголю у видихуваному повітрі. З результатом огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу водій категорично не погодився та погодився проїхати до «Южноукраїнської лікарні» для проведення медичного огляду.

В лікарні ОСОБА_1 двічі проходив огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного приладу, показник якого обидва рази становив - 0,2‰ (проміле) алкоголю у видихуваному повітрі. При цьому ОСОБА_1 повідомляв, що не вживав алкогольні напої та не погоджувався з тим, що він може перебувати у стані алкогольного сп`яніння.

Отже, враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що зазначений вище Висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння від 03 вересня 2024 року, в якому зазначено, що ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння, суперечить даним Акту медичного огляду №66, результат обстеження якого з використанням технічного засобу не перевищував 0,2 %0.

За такого, вказаний Висновок щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, проведений з порушенням Інструкції № 1452, а тому вважається недійсними на підставі пункту 22 розділу ІІІ цієї Інструкції.

Таким чином, враховуючи, що інших доказів перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, окрім вказаного Висновку, у справі не має, апеляційний суд вважає, що суду не надано беззаперечних доказів, які б підтверджували обґрунтованість складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статті 17 Закону України "Про міжнародні договори", міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до частини 2 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування пункту 2 статті 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - "кримінальне обвинувачення" і "суперечки про громадянські права". У справі "Кадубец проти Словаччини", представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку та на підставі законно добутих доказів.

Відповідно до статті 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях, а усі припущення мають тлумачитись на користь такої особи.

Такий підхід до тлумачення норм, в тому числі, адміністративного законодавства, відповідає контексту рішення Європейського Суду від 15 травня 2008 року у справі "Надточій проти України" (заява №7460/03), в якому зазначено, що адміністративне правопорушення має ознаки, притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів доведеності вини обвинуваченого.

Отже, стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено Європейським Судом й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки під "кримінальним обвинуваченням" у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа "Лучанінова проти України" (рішення від 09.06.2011 р., заява №16347/02).

Окремим видом адміністративних правопорушень (проступків) є правопорушення на транспорті, в тому числі порушення, вчиненні під час дорожнього руху.

При цьому спрощений підхід до розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягують до адміністративної відповідальності, як і потерпілих, є неприпустимим (пункт 24 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" від 23 грудня 2005 року).

За висновком Верховного суду, викладеним у постанові від 21 січня 2020 року у справі № 754/17019/17 (провадження № 51-2568км19), який є релевантним для даної справи, при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК, що передбачають: «ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом… Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що вина водія ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП не доведена поза розумним сумнівом.

За таких обставин, висновки суду про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні 03 вересня 2024 року вимог пункту 2.9 а ПДР України є необґрунтованими, а тому не доведено наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Відповідно до пункту 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, постанову суду належить скасувати із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав, передбачених пунктом 1 статті 247 КУпАП, за відсутністю у діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Керуючись статтями 247, 283, 294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Рубана Сергія Юрійовича задовольнити.

Постанову Арбузинського районного суду Миколаївської області від 03 січня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, скасувати, а провадження у справі закрити на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду І.В. Лівінський