Доповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

судді - Гапончука В.В.,

за участю

особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 січня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, розлученого, має інвалідність 3 групи, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122-2 КпАП України,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.01.2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122-2 КпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 9 (дев`ять) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в гривневому еквіваленті становить 153,00 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 18.10.2024 року о 22:59 годині в селі Тарасове, вулиця Боголюбська, будинок 2, керуючи транспортним засобом Audi E-tron д.н.з. НОМЕР_1 не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, яку працівник поліції подав шляхом увімкнення на службовому транспортному засобі проблискових маячків синього і червоного кольорів та подання спеціального звукового сигналу, чим порушив п.п.2.4, 8.9 «б» ПДР, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122-2 КпАП України.

Не погоджуючись із постановою судді особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу в якій просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі за відсутності в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 , який підтримав останню з мотивів, викладених в ній, та просив її задовольнити, приходжу до наступного висновку.

За положеннями статтей 245, 252, 280 КпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На думку апеляційного суду вказаних вимог закону при розгляді справи суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.

Судом вжито всіх заходів, передбачених КпАП України, для з`ясування питання, зокрема про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122-2 КпАП України, а тому вищевказаний висновок суду є правильним і повністю відповідає вимогам ст.280 КпАП України.

Факт вчинення ОСОБА_1 згаданого адміністративного правопорушення за обставин, зазначених в оскаржуваній постанові судді, підтверджуються зібраними у справі і належним чином дослідженими місцевим судом доказами. Так, його вина у вчиненні цього адміністративного проступку повністю доводиться:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 153846 від 19.10.2024 року за ознаками ч.1 ст.122-2 КпАП України,

- протоколом про адміністративне затримання серії АЗ № 012672 від 18.10.2024 року;

- рапортом поліцейського від 19.10.2024 року;

- письмовими поясненнями особи, що притягується до відповідальності від 19.10.2024 року;

- відеозаписами з нагрудного відеореєстратора поліцейського СРПП Луцького РУП ГУНП у Волинській області;

- відеозаписами з нагрудного відеореєстратора поліцейського СРПП Луцького РУП ГУНП у Волинській області, надані безпосередньо ОСОБА_1 ;

- аудіозаписом звернення ОСОБА_1 на лінію 102.

Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності вважаю, що винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КпАП України, які містяться в матеріалах справи.

Вищевикладені докази у своїй сукупності відтворюють реальну картину перебігу подій, є чіткими та послідовними та не викликають сумніву в апеляційного суду.

Крім того під час розгляду справи місцевим судом безпосередньо ОСОБА_1 не заперечувались фактичні обставини, викладені в протоколі серії ЕПР1 № 153846 від 19.10.2024 року, а саме факт невиконання вимоги поліцейського про зупинку транспортного засобу, подану шляхом увімкнення на службовому транспортному засобів проблискових маячків синього і червоного кольорів та подання спеціального звукового сигналу.

Що стосується тверджень ОСОБА_1 про те, що він не виконав вимог працівників поліції з причин його побоювання за своє життя та здоров`я безпосередньо з боку поліцейських, то місцевий суд вірно зазначив, що оскільки працівники поліції перебували в службовому автомобілі, обладнаному відповідними системами оповіщення: проблискові маячки, звукова сирена тощо, були вдягнені у спеціальну поліцейську форму, то підстав не виконувати законні вимоги працівників поліції, під час виконання ними своїх службових обов`язків, та вбачати в таких діях працівників поліції небезпеку не було.

Також не заслуговують на увагу твердження ОСОБА_1 про погрози та протиправні дії з боку поліцейських ГРПП Луцького РУП ГУНП у Волинській області, оскільки даний факт не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи як в судді першої, так і в суді апеляційної інстанції.

Також є вірним висновок місцевого суду, що сам факт незгоди ОСОБА_1 з попередніми діями або рішеннями поліцейських СРПП Луцького РУП ГУНП у Волинській області не може бути підставою для невиконання ним законних вимог вказаних посадових осіб, довільного трактування фактичних обставин та порушення положень ПДР України.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції обґрунтовано визнав винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122-2 КпАП України, а саме не виконання вимоги поліцейського про зупинку транспортного засобу, яку працівник поліції подав шляхом увімкнення на службовому транспортному засобі проблискових маячків синього і червоного кольорів та подання спеціального звукового сигналу. Оскаржувана постанова судді є законною та мотивованою, а накладене на нього стягнення відповідає повністю вимогам ст.ст.23, 33 КпАП України.

Таким чином вищенаведені та усі інші доводи сторони ОСОБА_1 , які викладені в апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду справи щодо незаконності судового рішення, жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, а на думку апеляційного суду, фактично спрямовані на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України, шляхом закриття провадження у справі.

Суддею прийняте законне та обґрунтоване рішення. Порушень вимог чинного законодавства при розгляді справи, які тягнули б за собою скасування постанови, не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись статтею 294 КпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 січня 2025 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Гапончук