Справа № 214/2211/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 січня 2025 року м. Кривий Ріг

Суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Євтушенко О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали, які надійшли від Полку патрульної поліції в м. Кривому Розі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

20.02.2024 о 08:48 год. ОСОБА_2 , керував транспортним засобом Chery Amulet, р.н. НОМЕР_2 , за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Дарвіна, біля електроопори №49, перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння, а саме: канабіноїдного сп`яніння, що підтверджується висновком лікаря-нарколога КП «КБЛПД» ДОР. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п.2.9 «а» ПДР України.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , будучи неодноразово належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, причини його неявки суду не відомі, що не перешкоджає подальшому судовому розгляду.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд відповідно до вимог ст.280 КУпАП повинен, зокрема, з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в діях ОСОБА_2 присутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, що підтверджується наступними доказами:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД за №636067 від 27.02.2024, відповідно до змісту якого 20.02.2024 о 08:48 год. ОСОБА_2 , керував транспортним засобом Chery Amulet, р.н. НОМЕР_2 , за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Дарвіна, біля електроопори №49, перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння, а саме: канабіноїдного сп`яніння, що підтверджується висновком лікаря-нарколога КП «КБЛПД» ДОР. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п.2.9 «а» ПДР України (а.с.1);

-рапортом інспектора поліції від 27.02.2024, який узгоджується із протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД за №636067 від 27.02.2024 (а.с.2);

-копією висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння за №481, складеного 20.02.2024 о 09:05 год. відносно ОСОБА_2 (а.с.3);

-довідкою від 29.02.2024 про отримання ОСОБА_2 посвідчення водія серії НОМЕР_3 (а.с.4).

-відеозаписом, який містить фіксацію обставин, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД за №636067 від 27.02.2024 (а.с.5).

Відповідно положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Положеннями ст.251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно з ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до п.2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п.п.2, 3 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерством охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Частина 1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Так, під час дослідження матеріалів справи про адміністративне правопорушення, зокрема, висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння за №481, складеного 20.02.2024 вбачається, що огляд ОСОБА_2 проводився 20.02.2024 о 09:05 год. та за результатами якого встановлено, що останній перебуває у стані канабіноїдного сп`яніння.

Дослідженим відеозаписом, долученим до протоколу встановлено, що на ньому зафіксовано рух транспортного засобу Chery Amulet, р.н. НОМЕР_2 , за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Дарвіна, біля електроопори №49, до самої зупинки. Під час перевірки документів та під час спілкування працівниками патрульної поліції з ОСОБА_2 , у останнього були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння. Працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_2 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку в медичному закладі, на що водій погодився, та пройшов такий огляд 20.02.2024 у КП «КБЛПД» ДОР. Відповідно до висновку огляду водія на стан сп`яніння за №481 від 20.02.2024, ОСОБА_2 перебував у стані канабіноїдного сп`яніння, та за результатами даного висновку відносно ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

При цьому, в ході судового розгляду судом не встановлено жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Вищезазначені докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.

Водночас судом встановлено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, був обізнаний про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, про час та місце розгляду справи в суді, має законного представника, який неодноразово подавав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, однак не ОСОБА_2 , не його захисник адвокат Буліч Н.В. не вжили заходів для явки до суду, або надання письмових заперечень.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Слід зазначити, що Європейський суд у своїх рішеннях наголошує на тому, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Кожна з сторін, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу цікавитись провадженням у її справі.

ОСОБА_2 та його захисник адвокат Буліч Н.В., були обізнані про наявність у провадженні суду адміністративної справи про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, що підтверджується довідками про отримання судової повістки про виклик їх до суду на 22.01.2025 о 09:00 год. та поштовими поверненнями. Також, захисник ОСОБА_2 адвокат Буліч Н.В. сім разів зверталась до суду із клопотаннями про відкладення розгляду справи, у яких остання просила перенести судове засідання на інший день у зв`язку із зайнятістю в інших судових процесах, щорічною відпусткою та лікарняним. Судові засідання відкладались неодноразово, однак, на чергову визначену дату та час ОСОБА_2 та його захисник адвокат Буліч Н.В. не з`явились.

Отже, суд неодноразово сприяв у реалізації ОСОБА_2 його законних прав, зокрема на захист, ознайомлення із матеріалами справи. Однак, враховуючи вищезазначені обставини та зважаючи на строки притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд вважає, що ОСОБА_2 та його захисник адвокат Буліч Н.В. свідомо ухиляються від явки до суду, з метою затягування строків розгляду справи, задля уникнення відповідальності ОСОБА_2 .

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, а також зобов`язана демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, та максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Зокрема, згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (пункт 69).

Передбачене ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» («Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989).

У правовій позиції Верховного Суду під зловживанням процесуальними правами розуміється форма умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних із наслідками, до яких вони можуть призвести, використанні наданих прав всупереч їх призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження, перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ, необґрунтованого перевантаження роботи суду.

Отже, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, повинна добросовісно використовувати надані їй процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язана демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді й утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені Законом для прискорення процедури слухання.

Відтак, водій ОСОБА_2 порушив вимоги п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України, а отже, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, за ознаками: керування транспортними засобами особами в стані наркотичного сп`яніння.

Відповідно до ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником так і іншими особами.

Суд виходить не з принципу формального підходу до вирішення справи, а саме з необхідності забезпечення судом уникнення порушень прав і свобод інших громадян, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством, а тому, притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності є виправданим, оскільки його вина є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом» як цього вимагають справжні інтереси суспільства, на охорону яких і направлені завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Обираючи вид стягнення, відповідно до ст.33 КУпАП, суд враховує особу ОСОБА_2 , його явне зневажливе ставлення до встановленого порядку керування транспортними засобами, суспільну небезпечність адміністративного проступку, який створює небезпеку і загрозу як його здоров`ю та життю, так і інших учасників дорожнього руху, тому вважає за необхідне піддати його адміністративному стягненню у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, що суд вважає справедливим, достатнім та оправданим метою застосування стягнення.

Також, відповідно до ст.40-1 КУпАП, у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

На підставі викладеного, керуючись ст.33, ч.1 ст.130, ст.ст.283, 284, ч.ч.1, 2, 3 ст.294, ч.1 ст.303 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп. в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, захисником, потерпілою протягом 10 днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Строк пред`явлення постанови до виконання протягом трьох місяців з дня її винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги.

Згідно зі ст.308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений ч.1 ст.307 КУпАП, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу.

Суддя О.І. Євтушенко