Справа № 130/3435/24
Провадження № 33/801/134/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Грушковська Л. Ю.
Доповідач: Матківська М. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Матківська М. В.,

розглянувши за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 і його захисника адвоката Полігаса Володимира Миколайовича

апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

на постанову Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 09 грудня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

Встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 136917, який складено 26 листопада 2024 року о 12 год 18 хв, водій ОСОБА_1 26 листопада 2024 року о 12 год 07 хв в с. Мала Жмеринка по вул. Революції Гідності керував автомобілем ВАЗ державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (наркотичного сп`яніння), а саме: порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, що зафіксовано на технічний засіб бодікамери 798706, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 09 грудня 2024 року визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення за вчинене правопорушення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000,00 грн. в дохід держави, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.

В апеляційній скарзі особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , вважаючи постанову суду першої інстанції незаконною, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати і закрити провадження у справі.

Одночасно ОСОБА_1 подав клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, зазначивши, що жодної повістки не отримував і інших сповіщень про день та час розгляду справи у суді не отримував. Про наявність постанови суду довідався лише після того, як відносно нього було винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП від 12 січня 2025 року. Після чого він ознайомився із матеріалами даної справи та отримав оскаржувану постанову 15 січня 2025 року. Після ознайомлення із матеріалами справи йому стало відомо про те, що повідомлення у додаток Viber надсилалося не на його номер мобільного телефону.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що на думку правопорушника, працівники поліції зобов`язані були вручити направлення до медичного закладу (жодного доказу про вручення направлення матеріали справи не містять, адже вони його ОСОБА_1 не вручали та навіть не пропонували його отримати) та забезпечити його доставку до найближчого медичного закладу і лише після доставки до медичного закладу мали б скласти відповідний протокол. При цьому вважає, що протокол не може бути належним та допустимим доказом у справі, оскільки у протоколі працівники поліції зазначили лише ознаки алкогольного сп`яніння, а зобов`язані були зазначити саме які дії правопорушник вчинив щодо відмови від проходження огляду.

Крім того, ОСОБА_1 вважає, що постанова суду підлягає до скасування, оскільки жодної повістки чи інших сповіщень про день та час розгляду справи він не отримував. Лише після ознайомлення з матеріалами справи йому стало відомо, що на номер +38097-112-89-95 у додаток Viber направлялось відповідне повідомлення, однак це не його номер, адже його номер це НОМЕР_2 , про що він повідомляв працівників поліції.

В судовому засіданні особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 і його захисник адвокат Полігас В. М. підтримали апеляційну скаргу, просять її задовольнити.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, у тому числі відеозаписи події, дійшов висновку, що клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови суду підлягає до задоволення, а апеляційна скарга до задоволення не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Згідно вимог статті 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Як свідчать матеріали справи оскаржувану постанову судом першої інстанції винесено 09 грудня 2024 року за відсутності ОСОБА_1 (а. с. 17), при цьому копію постанови згідно супровідного листа направлено правопорушнику 16 грудня 2024 року (а. с. 18). Відомостей щодо направлення та отримання копії постанови ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

14 січня 2025 року ОСОБА_1 подав до суду заяву, у якій просив надати йому для ознайомлення та фотокопіювання матеріали справи про притягнення його до адміністративної відповідальності та надати матеріали відеофіксації правопорушення. На заяві міститься запис ОСОБА_1 , який свідчить про те, що 15 січня 2025 року він ознайомився із матеріалами справи і 15 січня 2025 року отримав копію постанови суду (а. с. 24).

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подав до суду 17 січня 2025 року (а. с.27-31) із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду від 09 грудня 2024 року (а. с. 32-33).

Такі обставини вказують на поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду, а тому цей строк підлягає поновленню.

Відповідно до частини 7 статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, проте не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, згідно вимог статті 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За правилами статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно роз`яснень, наданих у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23 грудня 2005 року при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно з пунктом 2.5. Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною першою статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, відповідальність за вказаною статтею настає не лише за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, а так само і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідного огляду. Тобто, факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння сам по собі утворює склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 136917 від 26 листопада 2024 року, водій ОСОБА_1 26 листопада 2024 року о 12 год 07 хв в с. Мала Жмеринка по вул. Революції Гідності керував автомобілем ВАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (наркотичного сп`яніння), а саме: порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, що зафіксовано на технічний засіб бодікамери 798706 (а. с. 1-2).

До протоколу долучено: копію постанови серія ЕНА № 3550538 від 26 листопада 2024 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 126 КУпАП (а. с. 3); направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а. с. 4); письмові пояснення ОСОБА_1 (а. с. 6); відеозапис із нагрудної камери поліцейського, на якій зафіксовано подію, що мала місце при складанні протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 136917 від 26 листопада 2024 року, а саме факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу (а. с. 12).

Відповідно до частин 1 і 2 статті 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду визначена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкція).

Так, згідно з пунктом 2 розділу І цієї Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння згідно з пунктом 3 розділу І Інструкції є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Інструкції за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Відповідно до пункту 7 розділу І Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення, відповідно до ст. 266 КУпАП.

Відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я (пункт 6).

Згідно пункту 4 розділу 10 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07 листопада 2015 року № 1395 огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Наявні матеріали відеозапису долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

З`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, які узгоджуються між собою, апеляційний суд приходить до висновку про правильність та обґрунтованість висновку суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння і відмовився на вимогу працівників поліції від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, що зафіксовано на відеозапис нагрудних камер поліцейських.

За правилами статті 251 КУпАП, відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції був досліджений долучений до матеріалів про адміністративне правопорушення відеозапис з нагрудної камери інспектора патрульної поліції, який приймав участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозапис належним та допустимим доказом, оскільки він отриманий у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого ОСОБА_1 правопорушення.

Як вбачається із долученого відеозапису, у спілкуванні з поліцейськими ОСОБА_1 повідомив, що придбав автомобіль та їде додому. На неодноразові вимоги поліцейських пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу чи в закладі охорони здоров`я категорично відмовлявся, зазначаючи що «я так хочу» і «це моє право».

При цьому правопорушнику було детально роз`яснено наслідки такої відмови, а також в усному порядку ознайомлено з матеріалами, що оформлювались поліцейськими, оскільки засвідчити своє ознайомлення з матеріалами власноручним підписом та отримати їх копії ОСОБА_1 не забажав.

Доводи апеляційної скарги не стосуються суті вчиненого правопорушення, оскільки не спростовують факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та його відмову від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

При цьому варто зазначити, що невиконання вимоги працівника поліції, яка, очевидно, входить до кола його повноважень, не може бути визнане правомірним, якщо особа, виходячи зі своєї оцінки ситуації, вважає таку вимогу безпідставною, і навіть якщо в подальшому виявиться, що ця вимога ґрунтувалася на неправильній оцінці ситуації поліцейським і не мала достатніх підстав (постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року у справі № 444/2115/17).

Отже, невиконання законної вимоги поліцейського не допускається. Правопорушник володіє правом оскаржувати незаконні, на його думку, дії працівників поліції, однак ухилення від виконання вимоги працівника поліції на момент оголошення такої вимоги не може вважатися допустимим способом захисту ймовірно порушених прав та свідчить виключно про зухвале нехтування громадянином встановленого законодавством порядку.

Доводи апеляційної скарги про те, що працівниками поліції порушено порядок огляду водія на стан сп`яніння, оскільки вони зобов`язані були вручити правопорушнику направлення та забезпечити його доставлення до медичного закладу, апеляційний суд вважає неспроможними, оскільки статтею 266 КУпАП чітко визначено, що саме у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами, огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Разом із тим, відеозапис з місця події підтверджує, що ОСОБА_1 у розмові з поліцейськими категорично відмовився від проходження огляду як на місці зупинки, так і у закладі охорони здоров`я. Відтак, у поліцейських не було підстав для його доставлення до медичного закладу.

Щодо невручення копій матеріалів справи (протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 136917 від 26 листопада 2024 року, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції), суд вважає, що це зумовлено діями самого правопорушника, який відмовився від ознайомлення та отримання документів, що підтверджується матеріалами справи.

Як свідчать матеріали справи протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 136917 від 26 листопада 2024 року відносно ОСОБА_1 складено у відповідності до вимог, встановлених ст. 256 КУпАП, уповноваженим на такі дії працівником поліції, у спосіб, з підстав та з дотриманням порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 256 КУпАП ОСОБА_1 мав можливість висловити свої зауваження щодо змісту протоколу про адміністративне правопорушення, зокрема зазначити про те, що він не відмовляється від проходження огляду, бажає пройти його, у графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» або у своїх письмових поясненнях.

Однак від жодних підписів у протоколі, як і в інших документах, ОСОБА_1 відмовився.

У письмових поясненнях, написаних поліцейським у присутності ОСОБА_1 та прочитаних йому вголос, викладено обставини, що узгоджуються з відеозаписом з бодікамери поліцейського №798706: повністю визнано ОСОБА_1 факт керування ним транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та відмову від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку (а. с. 6).

Доводи апеляційної скарги стосовно неналежного повідомлення ОСОБА_1 про час розгляду справи у зв`язку з чим він був позбавлений можливості бути присутнім у суді та був позбавлений права на захист, апеляційним судом відхиляються у зв`язку з наступним.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України суди, як і інші органи державної влади, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Крім того, відповідно до положень ст. 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Інші особи, які беруть участь у провадженні по справі про адміністративні правопорушення, повідомляються про день розгляду справи в той же строк.

Оскільки нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення не визначено порядок і способи надсилання повісток учасникам справи, то у даному випадку необхідно застосувати аналогію найбільш близької галузі права кримінального процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 135 КПК особа викликається до суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою. При цьому суд повинен переконатися, що таке повідомлення мало місце.

Згідно з ч. 1 ст. 136 КПК належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розписка особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.

Відповідно до Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу в електронній формі, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 23 січня 2023 року № 28, при відправці повістки в електронній формі за замовчуванням перевірятиметься наявність додатку «Viber» за номером телефону. У випадку, якщо за даним номером додаток доступний та повідомлення буде відправлено, в АСДС буде отримано статус «Доставлено (Viber)». Якщо додаток «Viber» за номером телефону не зафіксовано, повістка буде надіслана вже існуючим шляхом у вигляді SMS-повідомлення.

Як вбачається з матеріалів справи правопорушник ОСОБА_1 про дату і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення був повідомлений текстовим повідомленням у додаток «Viber» (а. с. 15) на узгоджений з ним номер телефону, зазначений у письмових поясненнях ОСОБА_1 (а. с. 6)

При цьому з дослідженого відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 чітко зазначив поліцейським, що його мобільний номер НОМЕР_3 , а не +38097-118-29-95 як зазначає правопорушник в апеляційній скарзі.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, а посилання на те, що він не зміг реалізувати свої права, передбачені ст. 268 КУпАП, є своєрідним способом захисту своїх прав, спрямованих на безпідставне скасування законної та обґрунтованої постанови суду першої інстанції, що є недопустимим.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що з метою забезпечення права на доступ до правосуддя та права на апеляційне оскарження постанови суду, процесуальні права ОСОБА_1 поновлені шляхом звернення до апеляційного суду і під час апеляційного розгляду судом безпосередньо повно та всебічно перевірені докази, якими обґрунтовуються обставини вчинення правопорушення та заперечення правопорушника, які викладені в апеляційній скарзі.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують факту вчинення правопорушення, а лише свідчать про спробу ОСОБА_1 уникнути відповідальності за свої дії, що робить їх неспроможними.

Інші доводи апеляційної скарги є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону. Об`єктивних підстав ставити під сумнів належність, допустимість та достовірність наведених доказів та викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає.

За таких обставин факт відмови ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом будучи з ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, підтверджений належними та допустимими доказами.

Апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно; вина ОСОБА_1 доведена повністю, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та призначене судом адміністративне стягнення повністю відповідає вимогам статті 33 КУпАП.

Враховуючи, що при розгляді справи судом першої інстанції не допущено порушень вимог ст. 280 КУпАП, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність особи, що притягується до адміністративної відповідальності у вчиненому правопорушенні, кваліфікацію дій та необґрунтованість накладеного стягнення, підстав для скасування або зміни постанови суду не вбачається.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

Постановив:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 09 грудня 2024 року.

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 09 грудня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддяМ. В. Матківська