Дата документу 28.01.2025
Справа № 334/4508/21
Провадження № 3-в/334/7/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року суддя Ленінського районного суду м. Запоріжжя Коломаренко К.А., розглянувши клопотання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення від відбування покарання, у зв`язку із закінченням строку давності виконання постанови від 25.10.2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 130 КУпАП, -

встановив:

21 січня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про вирішення питання про звільнення його від відбування частково невідбутого адміністративного стягнення у вигляді 11 годин 37 хвилин, у зв`язку з закінченням строку давності виконання судового рішення.

В обґрунтування зазначив, що постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25.10.2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту на строк 10 діб з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки. 15.02.2022 року ОСОБА_1 був доставлений до Ізолятору тимчасового тримання №1 ГУНП в Запорізькій області для відбуття адміністративного арешту строком 10 діб. Згідно довідки ГУНП в Запорізькій області, 25.02.2022 року о 00-30 годині ОСОБА_2 було звільнено з ІТТ №1, у зв`язку з початком військової агресії рф проти України, а строк адміністративного арешту було припинено. Термін невідбутого адміністративного арешту складає 11 годин 37 хвилин. Просить вирішити питання про припинення виконання постанови про накладення адміністративного стягнення, у зв`язку із закінченням строку давності виконання постанови від 25.10.2021 року.

В судове засідання ОСОБА_2 не з`явився, будучи завчасно та належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

Суд, дослідивши матеріали клопотання, матеріали справи про адміністративне правопорушення, встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, доходить наступних висновків.

Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя, від 25.10.2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту на строк 10 діб з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки (а.с.27-28).

Згідно довідки Ізолятора тимчасового тримання №1 ГУНП в Запорізькій області №378/49/01-2024 від 09.09.2024 року, 25.02.2022 року о 00-30 годині ОСОБА_2 було звільнено з ІТТ №1, у зв`язку з початком військової агресії рф проти України, а строк адміністративного арешту було припинено. Термін невідбутого адміністративного арешту складає 11 годин 37 хвилин (а.с.38).

Згідно ч.1 ст. 303 КУпАП не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.

Відповідно до статті 304 КУпАП питання, пов`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з Кодексу та інших законів України, а згідно з положеннями ст. 9 Конституції України, ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова для застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини, надаючи автономного значення поняттям, які застосовуються в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), часто розцінює справи про адміністративні правопорушення саме як «кримінальні» у розумінні норм Конвенції.

Так, ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008 р. зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Положення Кодексу України про адміністративні правопорушення, не містить поняття строки давності виконання постанови суду про накладення адміністративного стягнення, тобто законодавцем залишено поза сферою свого регулювання питання щодо строків виконання таких постанов, створивши при цьому ситуацію безстрокового виконання такого рішення суду.

Припинення виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у межах КУпАП можливе лише за наявності обставин, зазначених у п. 5 (видання акту амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення), 6 (скасування акту, який встановлює адміністративну відповідальність) і 9 (смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі) ст. 247 цього Кодексу, при наявності яких орган (посадова особа), який виніс постанову про накладення адміністративного стягнення, припиняє її виконання (ст. 302).

Однак вказана норма має іншу правову природу і не кореспондується зі строками виконання постанов про накладення стягнення у виді адміністративного арешту, а тому у даному конкретному випадку застосована бути не може.

В рішеннях ЄСПЛ також неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності, зокрема у п. 53 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine), заява № 17283/02); у п. 19 рішення від 18.12.2008 у справі «Новік проти України» (Novikv.Ukraine), заява № 48068/06).

Натомість, дані строки, передбачені в КК України, а саме, ст.80 та регламентує звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Крім того, КСУ у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11.10.2011року (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні Суд поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно ст.80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: 1) два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі засудження до покарання у виді обмеження волі; 3) п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин; 4) десять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин; 5) п`ятнадцять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин. Строки давності щодо додаткових покарань визначаються основним покаранням, призначеним за вироком суду. Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину. Питання про застосування давності до особи, засудженої до довічного позбавлення волі, вирішується судом. Якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, довічне позбавлення волі заміняється позбавленням волі. Давність не застосовується у разі засудження за злочини проти миру та безпеки людства, передбачені статтями 437-439 та частиною першою статті 442 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, вважаю, що відповідно до принципу верховенства права давність виконання постанови судді про накладення стягнення у виді адміністративного арешту в адміністративному праві не може тривати довше, ніж давність виконання обвинувального вироку суду у кримінальному праві, у якому особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано: 2 роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі (яким і є арешт згідно п. 8 і 9 ст.51 , 60 КК; п. 7 ч.1 ст.24, 32 КУпАП);

Таким чином, системний аналіз положень КУпАП у поєднанні з вказаним законодавством і судовою практикою, дають підстави вважати, що строк давності виконання постанови судді про накладення стягнення у виді адміністративного арешту повинен розпочинатися з дня набрання цим судовим рішення законної сили, тобто через 10 днів з дня її винесення, і в усякому разі не перевищувати 2-х років, а тому суд вбачає підстави для прийняття рішення про звільнення ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення, накладеного постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25.10.2021 року за ч.2 ст.130 КУпАП у вигляді адміністративного арешту.

Керуючись ст.ст.304, 305 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення від відбування покарання, у зв`язку із закінченням строку давності виконання постанови від 25.10.2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 130 КУпАП - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування частково невідбутого адміністративного стягнення у виді 11 годин 37 хвилин адміністративного арешту, накладеного постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25.10.2021 року у справі № 334/4508/21 на загальний строк 10 (десять) діб, у зв`язку із закінченням строків давності виконання постанови про накладення адміністративного стягнення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення постанови до Запорізького апеляційного суду.

Суддя: Коломаренко К. А.