Номер провадження: 33/813/130/25
Головуючий у першій інстанції Коваленко В.М.
Доповідач Копіца О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі головуючого судді Копіци О.В., за участі секретаря судового засідання Ровенко А.С., прокурора Богатиря В.К., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисника Войни А.А., розглянувши його апеляційну скаргу на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 16.10.2024, відносно:

ОСОБА_1 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Курячівка Марківського р-ну Луганської обл., громадянки України, члена позаштатних постійно діючих військово-лікарської та лікарсько-льотної комісій ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

- про накладення стягнення за вчинення адміністративногоправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Зазначеною постановою суду 1-ої інстанції на ОСОБА_1 було накладено стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., а також стягнуто судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 грн.

Відповідно до постанови суду 1-ої інстанції, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді лікаря-невропатолога КНП «Одеська обласна клінічна лікарня» Одеської обласної ради, будучи включеною відповідно до наказу ІНФОРМАЦІЯ_3 №6 від 02.01.2024 до складу позаштатних постійно діючих військово-лікарської та лікарсько-льотної комісій ІНФОРМАЦІЯ_3 , являючись суб`єктом декларування відповідно до п.п. «г» п.2 ч.1 ст.3 Закону України від 14.10.2014 №1700-VII «Про запобігання корупції», суб`єктом згідно примітки ст.172-6 КУпАП, несвоєчасно 28.06.2024, без поважних причин, подала шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконанням функцій держави або місцевого самоврядування за 2023 рік, чим порушила вимоги ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» та вчинила правопорушення, пов`язане з корупцією, а саме: несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник Война А.А. зазначив, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою з огляду на наступне:

- судом 1-ої інстанції не досліджено питання додержання порядку проведення перевірки стосовно ОСОБА_1 , визначеного чинним антикорупційним законодавством України, посадовими особами УСР в Одеській обл. ДСР НПУ, оскільки вони не відносяться до суб`єктів, які наділені правом перевірки як декларацій, так і змін у майновому стані суб`єктів декларування, тому здійснюючи перевірку особи, як суб`єкта декларування, та складаючи протокол без відповідного звернення (доручення) НАЗК, діяли з перевищенням наданих їм повноважень, а відтак докази винуватості ОСОБА_1 отримані з порушенням вимог чинного законодавства є недопустимими та не можуть бути покладені в основу прийнятого судового рішення;

- поза увагою суду залишилось те, що в діях ОСОБА_1 відсутній умисел, направлений на вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а відтак вона не підлягає відповідальності за діяння, вчинене через необережність;

- суд 1-ої інстанції в порушення вимог ч.ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах ВС від 11.04.2018 у справі № 814/886/17, від 10.04.2019 у справі № 826/16495/17, від 10.04.2018 у справі № 990/480/18, від 12.03.2018 у справі № П/9901/110/18800/17, зокрема, щодо суб`єктів, наділених виключним правом проводити перевірки щодо подачі (не подачі) декларацій відповідними посадовими особами, визначеними Законом, як і не врахував подібних правових висновків Одеського апеляційного суду, викладених у постанові від 28.01.2019 у справі № 520/12557/18.

Посилаючись на наведені обставини, захисник Война А.А. просить скасувати постанову суду 1-ої інстанції та закрити провадження у справі.

Заслухавши пояснення захисника Войни А.А. та ОСОБА_1 , які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, думку прокурора Богатиря В.К., який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд критично відноситься до тверджень захисника Войни А.А. про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, оскільки вони є голослівними та, навпаки, спростовується доказами по справі.

Так, диспозиція ч. 1 ст. 172-6 КУпАП передбачає відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Статтею 1 Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закону) визначено поняття правопорушення, пов`язаного із корупцією діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

При цьому, зазначена ст. 1 Закону (в ред. Закону № 3384-IX від 20.09.2023, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачає, що суб`єкти декларування - особи, зазначені у п. 1, п.п. "а", "в"-"ґ" п. 2, п. 4 ч.1 ст. 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

У підпункті «ґ» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону (в редакції Закону № 3621-IX від 21.03.2024, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) зазначено, що суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування: голови та члени медико-соціальних експертних комісій, а також голови, їх заступники, члени та секретарі позаштатних постійно діючих військово-лікарських і лікарсько-льотних комісій, які при цьому не є особами, зазначеними у п. 1 ч. 1 цієї статті.

Таким чином, ОСОБА_1 , будучи включеною відповідно до наказу ІНФОРМАЦІЯ_3 №6 від 02.01.2024 до складу позаштатних постійно діючих військово-лікарської та лікарсько-льотної комісій ІНФОРМАЦІЯ_3 , є суб`єктом декларування відповідно до Закону.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 45 Закону (в ред. Закону № 3384-IX від 20.09.2023), яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), особи, зазначені у п. 1, п.п. "а", "в"-"ґ" п. 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 подала декларацію за 2023 рік несвоєчасно без поважних на це причин 28.06.2024, чим допустила порушення вимог фінансового контрою та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією №1247/2024 від 15.07.2024 (а.с. 1-9);

- поясненнями ОСОБА_1 від 24.06.2024 (а.с. 47-49), відповідно до яких остання підтвердила факт неподання нею в строк до 01.04.2024 шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції щорічної декларації особи, уповноваженої на виконанням функцій держави або місцевого самоврядування за 2023 рік, вказавши, що їй не було відомо про те, що вона є суб`єктом декларування та на неї як на члена ВЛК поширюються вимоги ЗУ «Про запобігання корупції»;

- щорічною декларацією ОСОБА_1 за 2023 рік, поданою нею 28.06.2024 о 15:13 год (а.с. 11-15);

- наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 №6 від 02.01.2024 про включення, зокрема, ОСОБА_1 до складу позаштатних постійно діючих військово-лікарської та лікарсько-льотної комісій ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 18-20).

Отже, апеляційний суд погоджує висновок суду 1-ої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а саме: несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Апеляційний суд критично оцінює посилання сторони захисту щодо порушення визначеного чинним антикорупційним законодавством України порядку проведення перевірки стосовно ОСОБА_1 допущеного співробітниками УСР НП в Одеській обл. з наступних підстав.

Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 51-2 Закону, державні органи, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, а також юридичні особи публічного права зобов`язані перевіряти факт подання суб`єктами декларування, які в них працюють (працювали або входять чи входили до складу утвореної в органі конкурсної комісії, до складу Громадської ради доброчесності), відповідно до цього Закону декларацій та повідомляти Національне агентство про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій у визначеному ним порядку.

Якщо за результатами контролю встановлено, що суб`єкт декларування не подав декларацію, Національне агентство письмово повідомляє такого суб`єкта про факт неподання декларації, і суб`єкт декларування повинен протягом десяти днів з дня отримання такого повідомлення подати декларацію в порядку, визначеному ч. 1 ст. 45 цього Закону.

Одночасно Національне агентство письмово повідомляє про факт неподання декларації спеціально уповноваженим суб`єктам у сфері протидії корупції, а також керівнику державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права про факт неподання декларації відповідним суб`єктом декларування.

Згідно абз. 14 ч.1 ст.1 Закону спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції - органи прокуратури, Національної поліції, Національне антикорупційне бюро України, Національне агентство з питань запобігання корупції.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законі України.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 255 КУпАП, у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в ст.ст. 218 -221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів Національної поліції, зокрема щодо адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.172-4 - 172-9 КУпАП (за винятком правопорушень, вчинених службовими особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище).

Положенням про Управління стратегічних розслідувань в Одеській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України (далі УСР, управління), затвердженого наказом Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 06.11.2019 за № 17 (а.с.52-61), завданням Управління є реалізація повноважень Національної поліції та Департаменту, зокрема, в частині протидії корупції, а саме: протидія корупції серед посадових осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», вжиття заходів з метою виявлення корупційних правопорушень і правопорушень, пов`язаних з корупцією, та їх припинення відповідно до законодавства України; здійснення моніторингу та аналізу стану дотримання антикорупційного законодавства особами, на яких поширюється дія ст. 3 Закону України Про запобігання корупції; здійснює збирання доказів про вчинення корупційних правопорушень та правопорушень, пов`язаних з корупцією; здійснює складання в межах компетенції протоколу про правопорушення, пов`язані з корупцією та направлення їх до суду в установленому законом порядку.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, співробітники Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 255 КУпАП, уповноважені складати протокол про вчинення правопорушень, передбачених ст. 172-6 КУпАП, за винятком правопорушень, вчинених службовими особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Окрім того, зі змісту рапортів старшого о/у в ОВС УСР в Одеській області ДСР НП України Іщука Б. від 15.07.2024 (а.с.70,71) вбачається, що останньою на виконання вимог п. 3 ст. 23 ЗУ «Про Національну поліцію України» в ході проведення заходів, направлених на виявлення правопорушення пов`язаного з корупцією, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, виявлено факт несвоєчасного, а саме: 28.06.2024, без поважних причин подання ОСОБА_1 декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2023 рік.

Отже, апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи сторони захисту про те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджують факт несвоєчасної подачі ОСОБА_1 декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Натомість, апеляційний суд погоджується з доводами сторони захисту про те, що матеріали провадження не містять підтвердження письмового повідомлення Національного агентства з питань запобігання корупції ОСОБА_1 про факт неподання нею декларації та підтвердження повідомлення Національним агентством спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції про факт неподання ОСОБА_1 декларації, що передбачено положеннями ч. 2 ст. 51-2 Закону України «Про протидію корупції», водночас зауважує, що зазначена обставина не ставить під сумнів повноваження Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України щодо здійснення моніторингу та аналізу стану дотримання антикорупційного законодавства особами, на яких поширюється дія ст. 3 вказаного Закону України , збирання доказів про вчинення корупційних правопорушень та правопорушень, пов`язаних з корупцією, та складання в межах компетенції протоколів про правопорушення, пов`язаних з корупцією.

Також апеляційний суд приймає до уваги роз`яснення НАЗК від 06.02.2019 на ім`я голови Національної поліцій України ОСОБА_2 , надане у зв`язку із надходженням численних листів з управління захисту економіки та управління внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо необхідності направлення на їх адресу обґрунтованих висновків (повідомлень), затверджених Національним агентством, про встановлення факту порушення вимог фінансового контролю, а саме: виявлення фактів адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, відповідальність за які передбачена ч. 1 або ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, зокрема, про те, що ЗУ «Про запобігання корупції» не передбачено затвердження Національним агентством обґрунтованого висновку або повідомлення із встановленим фактом порушення вимог фінансового контролю у разі виявлення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, за частинами першою, другою статті 172-6 КУпАП (а.с. 63-64).

Аналогічні висновки містяться в листі НАЗК від 18.03.2021 за наслідком розгляду звернення Черкаської обласної прокуратури, в якому, серед іншого, з огляду на приписи ст.ст. 251, 255 КУпАП також надано оцінку наявності у Нацполіції повноважень на збирання доказів та складення протоколів, зокрема за ст. 172-6 КУпАП, (а.с. 65-67).

За наведених обставин апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги захисника про порушення визначеного чинним антикорупційним законодавством України порядку проведення перевірки щодо подачі (не подачі) ОСОБА_1 декларації та як наслідок відсутності підстав для складення протоколу без відповідного письмового повідомлення НАЗК.

При цьому, не заслуговують на увагу посилання апелянта з цього приводу на судову практику апеляційних судів, зокрема, Одеського апеляційного суду, яка не є релевантною у зазначеній справі з огляду на різні обставини справ, а також правові позиції Верховного Суду, які стосуються правовідносин, що регулюються КАСУ, отже є відмінними від правовідносин, які регулюються нормами КУпАП.

Водночас, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що розбіжності в тлумаченнях можуть сприйматися як невід`ємна риса судової системи, що складаються з певної мережі судів. Тобто, різні суди можуть дійти до неоднакових, але тим не менш раціональних та обґрунтованих висновків стосовно подібного юридичного питання з подібними фактичними обставинами (рішення ЄСПЛ у справі Шахін і Шахін проти Туреччини).

Принцип єдності судової практики не може бути абсолютним, оскільки в протилежному випадку це означало б неможливість виправити судом свою позицію, або виключало можливість динамічного розвитку права, можливість розвитку незалежності суддівського висновку.

Апеляційний суд також вважає безпідставними доводи захисту щодо відсутності доказів на підтвердження наявності в діях ОСОБА_1 умислу, направленого на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, з огляду на склад вказаного правопорушення, відповідальність за вчинення якого настає за наявності двох обставин, а саме: факту несвоєчасного подання та відсутності у суб`єкта декларування поважних причин порушення термінів подання декларації.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, за наявності встановленого факту несвоєчасного подання ОСОБА_1 декларації та відсутності поважних причин порушення термінів її подання, відсутні підстави стверджувати про відсутність в діях останньої складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Що ж стосується аргументів захисника щодо порушення права ОСОБА_1 на отримання правової допомоги при складенні протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, то вони спростовуються цим же протоколом, зі змісту якого вбачається, що останній було роз`яснено її права, передбачені ст.ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України та ч. 1 ст. 268 КУпАП, в тому числі право користуватися правовою допомогою, про що наявний у відповідній графі протоколу особистий підпис ОСОБА_1 .

Окрім того, право на отримання правової допомоги ОСОБА_1 реалізовано у повному обсязі, як під час розгляду справи в суді 1-ої інстанції, так і на стадії її апеляційного перегляду.

Резюмуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про правильність та обґрунтованість висновків суду 1-ої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та відсутність підстав для закриття провадження за відсутністю в її діях складу зазначеного правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Отже, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника Войни А.А. залишити без задоволення, а постанову суду 1-ої інстанції, як законну та обґрунтовану залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 7, 251, 252, 266, 268, 280, 283, 294 КУпАП апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу захисника Войни А.А., в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 16.10.2024 про накладення на ОСОБА_1 стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.В. Копіца