Справа № 539/10/25
Провадження № 3/539/66/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2025 року місто Лубни

Суддя Лубенського міськрайонного суду Полтавської області Пилипчук М. М., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, яка надійшла від Головного управління ДПС у Полтавській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; місце проживання на АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) за частиною першою статті 163-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області надійшла справа про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 163-4 КУпАП.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ від 03 січня 2025 року указану справу передано для розгляду судді Пилипчуку М. М.

У судові засідання 17 січня 2025 року та 04 лютого 2025 року ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи не з`явився. Представник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, адвокат Кузьмич Н. О. подала заяву, в якій просила суд не застосовувати штрафні санкції до ОСОБА_1 та провести розгляд справи без їх участі.

У протоколі про адміністративне правопорушення від 16 грудня 2025 року № 11718/16-31-24-05 вказано, що при проведенні перевірки головним державним інспектором відділу планових перевірок оподаткування фізичних осіб управління оподаткування фізичних осіб Головного управління ДПС у Полтавській області Колінчук Д. В. встановлено порушення абзацу «ґ» пункту 176.2 статті 176, підпункту 49.18.2, пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України (далі ПК України) із змінами та доповненнями та Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13 січня 2015 року № 4 зі змінами та доповненнями, затвердженими наказами Міністерства фінансів України від 26 травня 2020 року № 241, від 15 грудня 2020 року № 773, № 278 від 19 травня 2021 року, в результаті чого податкові розрахунки за 14 квартали 2022 року та за 1, 3, 4 квартали 2023 року подано з помилками, а саме фізичною особоюпідприємцем ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 ) в податкових розрахунках не відображались суми виплат за придбану продукцію (надані послуги) у фізичних осібпідприємців (ознака доходу 157 дохід виплачений самозайнятій особі), податковий розрахунок за 4 квартал 2020 року подано з помилками, що призвело до зміни платника податку та несвоєчасно подано податковий розрахунок сум доходів, нарахованих (сплачених) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форми 1-ДФ) за 2 квартал 2022 року (граничний термін подання 09 серпня 2022 року, фактично подано 11 серпня 2022 року).

У протоколі від 16 грудня 2024 року № 11718/16-3124-05 також зазначено, що своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено частиною першою статті 163-4 КУпАП.

ОСОБА_1 не погодився з висновками державної податкової служби та податковими повідомленнями-рішеннями, які винесені за результатами перевірки (акт № 14418/16-31-24-05-01/ НОМЕР_2 ), тому оскаржив їх до Полтавського окружного адміністративного суду, який відкрив провадження у справі № 440/939/25.

Вказані обставини підтверджуються ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження в адміністративній справі.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності та надавши їм належну правову оцінку, враховуючи характер і обставини вчиненого правопорушення, суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 16 грудня 2024 року № 11718/16-3124-05 період вчинення правопорушення зазначено з 4 кварталу 2020 року до 4 кварталу 2023 року.

Згідно з частиною другою статті 38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій шостій цієї статті.

При цьому, адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 163-4 КУпАП, у частинах третій шостій статті 38 КУпАП не зазначено. Отже, стягнення за частиною першою статті 163-4 КУпАП може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення відповідного правопорушення.

Законодавче регулювання питання закриття провадження у справі про адміністративні правопорушення у зв`язку зі спливом строків накладення адміністративного стягнення здійснюється, зокрема, статтею 38, пунктом 7 частини першої статті 247 КУпАП.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Зі змісту норм права вбачається, що закриття провадження на підставі статті 38, пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення; сплив встановленого законом двомісячного (або тримісячного) строку, перебіг якого розпочинається з дня вчинення адміністративного правопорушення (при триваючому правопорушенні з дня його виявлення).

Закриття провадження у справі на підставі пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП можливе лише за умови встановлення судом факту вчинення особою винної протиправної дії чи допущення винної протиправної бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення. Наявність можливого адміністративного правопорушення, не доведеного та не підтвердженого належними та допустимими доказами, не може бути достатньою підставою для закриття провадження у справі відповідно до пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП.

Водночас, слід враховувати, що однією із самостійних підстав для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення законодавець визначає відсутність події і складу адміністративного правопорушення (пункт 1 частини першої статті 247 КУпАП). Тобто, у разі якщо факту вчинення адміністративного правопорушення встановлено не буде, то провадження у справі підлягатиме закриттю на підставі пункту 1 (відсутність події і складу адміністративного правопорушення), а не пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП (закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу).

Підстава для закриття провадження в справі відповідно до статті 38 КУпАП не є такою, що реабілітує особу, а тому таке закриття можливе лише в разі вчинення особою протиправної, винної (умисної або необережної) дії чи бездіяльності, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

За змістом статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статей 251, 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд повинен з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, для чого дослідити і дати оцінку зібраним у справі доказам.

Оцінка доказів відповідно до статті 252 КУпАП відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед установленої сили.

Розгляд справи відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення відносно конкретної особи.

Посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі. Суддя ж, розглянувши справу, повинен переконатись у наявності чи відсутності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за конкретні дії.

Адміністративним правопорушенням (проступком), як визначено статтею 9 КУпАП, визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Відповідно до частини першої статті 163-4 КУпАП відповідальність настає за неутримання або неперерахування до бюджету сум податку на доходи фізичних осіб при виплаті фізичній особі доходів, перерахування податку на доходи фізичних осіб за рахунок коштів підприємств, установ і організацій (крім випадків, коли таке перерахування дозволено законодавством), неповідомлення або несвоєчасне повідомлення державним податковим інспекціям за встановленою формою відомостей про доходи громадян, тягне за собою попередження або накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій, а також на громадян суб`єктів підприємницької діяльності у розмірі від двох до трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно ж до правової позиції, зазначеної в постанові Верховного Суду від 08 вересня 2020 року у справі № П/811/2893/14, висновки, викладені в акті перевірки, є відображенням дій працівників податкових органів і самі собою не породжують правових наслідків для платника податків. Податковий орган не позбавлений права викладати в акті перевірки власні суб`єктивні висновки щодо зафіксованих обставин, та в подальшому, у разі виникнення спору щодо рішень про визначення грошових зобов`язань, що приймаються на підставі такого акту, обґрунтовувати ними власну позицію щодо наявності певних допущених платником податків порушень, а оцінка акту перевірки, в тому числі і оцінка дій посадових осіб податкового органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, а також щодо самих висновків перевірки, надається при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акту.

Зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення твердження про порушення вимог ведення податкового обліку без конкретизації обставин, які дозволяють встановити та перевірити наявність вказаних порушень, не відповідає вимогам закону щодо розуміння суті пред`явленого обвинувачення та забезпечення справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, його мотивів і форми вини, а висновки суду щодо оцінки доказів мають вказуватись у вигляді точних і категоричних суджень, які виключали б сумніви з приводу достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

У рішенні у справі «Маттоціа проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

У рішенні у справі «Ващенко проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що «обвинувачення» для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру.

Справа розглядається в межах адміністративного обвинувачення, що міститься в протоколі про адміністративне правопорушення і встановлення інших обставин, які знаходяться за межами обвинувачення та погіршують становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є неприпустимим, оскільки порушує право на захист від конкретного обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.

Сутність пред`явленого обвинувачення повинна відповідати диспозиції статті закону, яким встановлено відповідальність за вчинення правопорушення. При цьому суд, відповідно до вимог статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і змінювати формулювання висунутого обвинувачення та відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Згідно з пунктом 86.1 статті 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка. Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, або особами, уповноваженими на це у встановленому порядку, у строки, визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати. Акт перевірки документ, який складається у передбачених цим Кодексом випадках, підтверджує факт проведення перевірки та відображає її результати. Акт перевірки не може розглядатися як заява або повідомлення про вчинення кримінального правопорушення щодо ухилення від сплати податків. Довідка перевірки документ, який складається у передбачених цим Кодексом випадках, підтверджує факт проведення перевірки та відображає її результати і є носієм доказової інформації про невстановлення фактів порушень вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Строк складення акта (довідки) про результати перевірки не зараховується до строку проведення перевірки, встановленого цим Кодексом (з урахуванням його продовження). У разі незгоди платника податків з висновками акта (довідки) такий платник зобов`язаний підписати такий акт (довідку) перевірки із запереченнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта (довідки) або окремо у строки, передбачені цим Кодексом. Матеріали перевірки це: акт (довідка) перевірки з інформативними додатками, які є його невід`ємною частиною; заперечення, надані платником податків до акта (довідки) перевірки (у разі їх наявності на час розгляду); пояснення та їх документальне підтвердження, які надані платником податків відповідно до підпункту 16.1.15 пункту 16.1 статті 16 та відповідно до абзацу другого підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 розділу I цього Кодексу. Порядок оформлення результатів перевірок, що проводяться контролюючими органами, визначеними підпунктом 41.1.2 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, та надання заперечень до них визначається Митним кодексом України.

Так, Головним управлінням ДПС у Полтавській області проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 .

За результатами проведеної перевірки було складено акт від 11 жовтня 2024 року № 14418/16-31-24-05-01/ НОМЕР_2 «Про результати документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2023 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2023 року».

Підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо ФОП ОСОБА_1 був лише акт перевірки від 11 жовтня 2024 року № 14418/16-31-24-05-01/ НОМЕР_2 .

Оскільки ФОП ОСОБА_1 не був згідний з висновками державної податкової служби та податковим повідомленням-рішенням, які винесені на підставі вищевказаного акта, тому оскаржив їх до Полтавського окружного адміністративного суду, який відкрив провадження у справі № 440/939/25.

Рішення контролюючого органу у сфері адміністрування податків може бути оскаржено суб`єктом господарювання платником податку по процедурі адміністративного оскарження (статі 55, 56 ПК України) та в судовому порядку. Розпочата процедура оскарження прийнятих на підставі акта перевірки податкових-повідомлень рішень призводить до неузгодженості сум, визначених у них зобов`язань, та зупиняє їх стягнення.

Як було зазначено вище, відповідно до постанови Верховного Суду від 08 вересня 2020 року у справі № П/811/2898/14, висновки, викладені в акті перевірки, є відображенням дій працівників податкових органів і самі собою не породжують правових наслідків для платника податків та, відповідно, такий акт не порушує прав останнього.

Отже, на переконання суду, внаслідок оформлення акта про результати документальної планової виїзної перевірки, на підставі якого складено протокол про адміністративне правопорушення, платник податків не вважається таким, що вчинив порушення податкового законодавства, відтак, такий акт, враховуючи встановлені вище обставини, не може бути підставою для притягнення до відповідальності ФОП ОСОБА_1 .

Тому складення протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 163-4 КУпАП, за таких обставин, слід визнати передчасним.

Зі змісту статті 62 Конституції України вбачається, що ніхто не може бути підданий покаранню інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів у справі.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що в діях ФОП ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений частиною першою статті 163-1 КУпАП, оскільки до матеріалів справи не надано належних та допустимих доказів, які підтверджують вину останнього у вчиненні зазначеного правопорушення.

З огляду на викладене, провадження у справі про адміністративне правопорушення необхідно закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись статтями 163-4, 247, 284 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 163-4 КУпАП закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Полтавського апеляційного суду в порядку, визначеному статтею 294 КУпАП.

Суддя М. М. Пилипчук