Провадження №: 3/755/249/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" лютого 2025 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Курило А.В., розглянувши матеріали адміністративної справи, які надійшли з Управління патрульної поліції в м. Києві, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого військовослужбовцем старшим стрільцем-оператором стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КпАП України,-

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ГПР №172949 від 13.11.2024 року « ОСОБА_1 , 13 листопада 2024 року, приблизно о 19 годині 05 хвилин, керуючи транспортним засобом «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_2 , рухався вулицею Празька, у місті Києві, у стані алкогольного сп?яніння.

Огляд для встановлення стану сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу, зі згоди водія, в установленому законом порядку проводився із використанням спеціального технічного засобу - Alcotest «Drager» 6820, результат тесту - 1.83% /тест №4565, на боді-камери 472260».

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.9 Правил дорожнього руху України.

У судове засідання ОСОБА_1 пояснив, що вину визнає за ч.2 ст.130 КпАП України та просить розстрочити виплату штрафу на 2 місяці, у зв`язку з неможливістю сплатити суму одним платежем, його захисник - адвокат Бабич В.А. просив дії ОСОБА_1 перекваліфікувати із ч.3 на ч.2 ст.130 КпАП України, оскільки останній притягався до адміністративної відповідальності за порушення ч.4 ст.130 КпАП України, тобто за вживання алкоголю після ДТП.

Суд, вислухавши думку осіб, які приймають участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, а саме: протокол про адміністративне правопорушення, картку обліку адміністративного правопорушення, результати Alcotest, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, рапорт, довідку щодо проведення заходів із встановленням повторності вчиненого адміністративного правопорушення, витяги з судової влади України та ЄДРСР, копії рішень суду, копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, довідки armor, DVD-R диск, дійшов наступного.

Норма ст.7 КпАП України вказує на те, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Частиною 3 ст.130 КпАП України, передбачена відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені особою, яка двічі протягом року піддавалася адміністративному стягненню за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Водночас, як встановлено у судовому засіданні 09.07.2024 року постановою судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 визнано винним та на нього накладено адміністративне стягнення за ст.ст.122-?, 124, ч.4 ст.130 КпАП України, тобто за вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю.

Згідно ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Аналізуючи положення Кодексу України про адміністративної правопорушення, слід визначити, що він є кодексом, який містить норми матеріального права і одночасно з цим є процесуальним кодексом.

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 11 жовтня 2011 №10-рп/2011 зазначає, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення».

У пункті 3.6 цього рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Частиною 2 статті 130 КпАП України передбачена відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті /керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції/.

У цій справі встановлено факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, за який відповідальність регламентована ч.2 ст.130 КпАП України, відповідно й особа, яка вчинила це адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

При цьому, враховуючи, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення, відповідно до ст.1 КпАП України, крім іншого, є і запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов?язків, відповідальності перед суспільством, слід дійти висновку, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в протоколі, однак лише в частині зміни правової кваліфікації правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється провадження.

Із позиції Верховного Суду в постанові від 19 жовтня 2021 року в справі №552/2540/20 витікає, що межі повноважень суду щодо перекваліфікації/зміни кваліфікації допускаються лише в бік покращення становища особи, зокрема шляхом застосування закону про менш тяжке діяння. Закриття судом провадження у тих випадках, коли існують підстави для перекваліфікації дій не узгоджується із завданнями судочинства. Відмова від переслідування особи за наявності у її діях ознак іншого караного діяння (менш тяжкого, ніж те, у якому їй пред?явлено звинувачення) суперечитиме таким засадам як верховенство права, законність та диспозитивність, що призведе до безкарності винного і створить умови для повторної віктимізації.

За наведених обставин, враховуючи, що перекваліфікація інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення призведе до пом?якшення відповідальності, суд дійшов висновку про можливість такої перекваліфікації та вважає доведеним, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 КпАП України. При цьому перекваліфікація дій не порушує права ОСОБА_1 та не змінює обставин правопорушення, зафіксованих в протоколі про адміністративне правопорушення.

Нормами ст.245 КпАП України передбачено ряд завдань серед яких є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

За таких обставин, суд, враховуючи вищевикладене, дійшов висновку, що в діях водія ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КпАП України.

Статтею 30 КпАП України, передбачена можливість застосування до особи позбавлення права керування транспортними засобами на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом. Якщо особою, позбавленою права керування транспортним засобом, до закінчення строку дії такого стягнення вчинено нове адміністративне правопорушення, до стягнення за вчинення нового адміністративного правопорушення приєднується невідбута частина стягнення, загальний строк позбавлення права керування транспортним засобом може перевищувати гранично допустимий строк, передбачений частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст.35 КпАП України, обставинами, які обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, визнаються: повторне протягом року вчинення однорідного правопорушення, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

Як вбачається з довідки щодо проведення заходів із встановленням повторності вчиненого адміністративного правопорушення, виданої поліцейським взводу №2 роти №3 батальйону №3 полку №1 /з обслуговування правого берега/ управління патрульної поліції міста Києва Департаменту патрульної поліції, старшим лейтенантом поліції, Л. Васечко - ОСОБА_1 рішеннями Білоцерківського міськрайонного суду Київської області та Дніпровського районного суду міста Києва визнаний винним за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КпАП України та, згідно ст.23 КпАП України, на нього накладено адміністративне стягнення, а саме: 06.02.2024 року /справа №357/695/24/ за ст.124, ч.1 ст.130 КпАП України - у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 рік; 09.07.2024 року /справа №755/8556/24/ за ст.ст.122-?, 124, ч.4 ст.130 КпАП України - у виді штрафу в розмірі 34 000 гривень з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 3 роки /а.с.6/.

Водночас, із протоколу про адміністративне правопорушення серії ГПР №172949 від 13.11.2024 року вбачається, що транспортний засіб «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_2 належить ОСОБА_2 , а тому суд не знаходить підстав для накладення на особу, яка притягається до адміністративної відповідальності стягнення у виді оплатного вилучення транспортного засобу /а.с.1, 23/.

При накладенні стягнення, відповідно до ст.ст.33, 252 КпАП України, суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, також враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, вважає, що на нього має бути накладено стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Крім того, згідно ст.40-? КпАП України, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення підлягає стягненню з особи, на яку його накладено у розмірі визначеному ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року /зі змінами і доповненнями/.

Щодо клопотання про розстрочку суми штрафу, то згідно зі ст.301 КУпАП, відстрочка виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу (за винятком стягнення штрафу на місці вчинення адміністративного правопорушення) здійснюється в порядку, встановленому законом.

Частиною 1 статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення.

Отже, системне тлумачення положень ст.301 КпАП України, ст.33 Закону України «Про виконавче провадження» вказує, що розстрочка виконання рішення суду може бути надана судом виключно за заявою державного виконавця чи сторін виконавчого провадження у виняткових випадках за наявності обставин особливого характеру, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, а саме: хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо.

Оскільки, у судовому засіданні не встановлені та не підтверджені жодними доказами обставини особливого характеру, що ускладнюють сплату суми штрафу, як того вимагає зміст ст.301 КпАП України, суд вважає, що правові підстави для розстрочки сплати штрафу за постановою суду, відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 30, 33, 34, 40-?, 130 ч.2, 252, 283-285, 289, 291, 294 КпАП України, суд, -

у х в а л и в:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КпАП України та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 34 000 /тридцять чотири тисячі/ гривень з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 3 /три/ роки без оплатного вилученням транспортного засобу.

Згідно з ч.1 ст.307 КпАП України штраф має бути сплачено протягом п`ятнадцять днів з дня вручення копії постанови про накладення штрафу.

У разі несплати штрафу у строк, встановлений ч.1 ст.307 КпАП України, відповідно до ст.308 КпАП України, у порядку примусового виконання постанови стягнути подвійний розмір штрафу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 0,2 прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, що на день винесення постанови становить 605 гривень 60 копійок.

У задоволенні клопотання про розстрочку виконання постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 05 лютого 2025 року - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Дніпровський районний суд м. Києва.

Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці з дня набрання постановою законної сили.

Суддя Андрій КУРИЛО