ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/7170/24 Головуючий суддя І інстанції Бондаренко І. Е.
Провадження № 33/818/148/25 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2025 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Царьова Р.В., а також іншого учасника ДТП ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Царьова Р.В. на постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 19 вересня 2024 року, стосовно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП,-

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець м. Харкова,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення, у виді штрафу у розмірі 850 грн.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 605 грн. 80 коп.

Постановою встановлено, що 06.07.2024 о 17 год. 45 хв. в Харківській області, селище Санжари, вул. Спортивна, 22, водій керував т/з ДЕУ Ланос д.н.з. НОМЕР_1 та при зміні напрямку руху не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з т/з Тойота Рав 4, д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п. 10.1 ПДР за що відповідальність передбачена за ст. 124 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі захисник Царьов Р.В. просив судову постанову скасувати та ухвалити нову постанову, якою закрити провадження у справі на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а матеріали справи направити до УПП в Харківській області для доопрацювання. Посилався на те, що порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху не підтверджується будь-якими доказами у справі, в тому числі, протоколом. Вказував, що водій іншого автомобіля, здійснював обгін автомобіля, під керуванням ОСОБА_1 , з порушенням ПДР, а саме з перевищуванням встановленої швидкості руху та з виїздом на зустрічну смугу руху. Вважав, що матеріали справи працівником поліції складені не точно, що, на його думку, унеможливлює прийняття їх як доказів, а суд першої інстанції розглянув ці матеріали поверхнево та дійшов висновків, які не відповідають дійсності.

Поряд з цим, захисник Царьов Р.В. просив поновити йому пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді, оскільки в судовому засіданні в суді першої інстанції участі не приймали, а про існування оскаржуваної постанови дізнались лише 25.09.2024 року на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

За таких обставин, враховуючи незначний строк пропуску на апеляційне оскарження, а також з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника Царьова Р.В. в інтересах ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника адвоката Царьова Р.В., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, а також доводи потерпілого ОСОБА_2 , який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги та вважав оскаржувану постанову законною та обґрунтованою, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху України, передбачених п.п. 10.1.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції послався на докази, а саме відомості, які містяться в: схемі місця ДТП; письмових поясненнях учасників ДТП.

Поряд з цим, відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк.1) вбачається, що ОСОБА_1 06.07.2024 року об 17.45 год. в селище Санжари Харківської області по вул. Спортивна, 22, керував автомобілем та при зміні напрямку руху, не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з іншим автомобілем, який рухався в попутному напрямку. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Належить врахувати, що ОСОБА_1 отримав копію цього протоколу, що свідчить про те, що зі змістом цього протоколу він був ознайомлений.

Також, належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ані ОСОБА_1 , ані його захисником Царьовим Р.В. не оскаржувалися, тобто останні не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки щодо дій, пов`язаних зі складання матеріалів у цій справі, не зверталися до суду в порядку КАС України щодо дії або бездіяльності працівників поліції під час складення протоколу, а також не зверталися із відповідними заявами у порядку, передбаченому КПК України, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції.

Враховуючи відсутність будь яких скарг сторони захисту, а також відсутність відповідних висновків інших компетентних органів щодо незаконності дій працівників поліції під час складення ними протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП та схеми місця ДТП до цього протоколу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП та схемі місця ДТП відповідають дійсності, тому можуть слугувати доказами у справі.

Поряд з цим, відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, в тому числі, протоколом про адміністративне правопорушення.

Отже, враховуючи відсутність скарг на дії працівників поліції під час складення ними протоколу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в протоколі працівником поліції можуть бути доказами у цій справі, а тому такі твердження апелянта є необґрунтованими.

Крім того, в матеріалах справи міститься схема місця ДТП (арк. 2).

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції працівник поліції, який складав цю схему повідомив, що ним дійсно було зафіксовано у цій схемі розташування автомобілів, станом на момент її складення. Також повідомив, що учасники ДТП, під час складення цієї схеми, не заперечували щодо правильності відомостей, які в ній зафіксовані.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтвердили, що схема була складена на місці пригоди працівником поліції та відомості, які в ній зафіксовані об`єктивно відображають ті обставини, які відбувались після ДТП.

З відомостей цієї схеми вбачається, що місцем зіткнення автомобілів, під керуванням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є місце проїжджої частини, яке розділене дорожньою розміткою, як «островок безпеки», тобто середина проїжджої частини.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції працівник поліції пояснив, що на цій ділянці проїжджої частини дійсно дозволено рух по двом смугам руху у кожному напрямку, а також між ними є «островок безпеки», який окремо виділений суцільними смугами.

Потерпілий ОСОБА_2 пояснив, що він рухався у крайній лівій смузі руху та здійснював випередження автомобіля, який рухався у правій смузі руху в попутному напрямку. Під час коли автомобілі порівнялись між собою, автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , який рухався праворуч від нього, різко здійснив маневр повороту ліворуч, тобто у бік автомобіля, під його керуванням. Після цього, він не встиг загальмувати, враховуючи незначну відстань між автомобілями та намагався уникнути зіткнення здійснюючи маневр повороту ліворуч, виїжджаючи на «островок безпеки». Однак уникнути зіткнення не вдалось, а від удару, його автомобіль енерційно виїхав на зустрічну смугу руху, оскільки удар прийшовся у правий бік його автомобіля.

Такі пояснення повністю узгоджуються з відомостями схеми місця ДТП про те, що місцем зіткнення є саме «островок безпеки», а не зустрічна смуга руху, що вочевидь спростовує твердження апелянта про те, що ОСОБА_2 здійснював маневр обгону автомобіля під керуванням ОСОБА_1 по зустрічній смузі руху.

Крім того, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, після дослідження доказів, ОСОБА_1 повністю визнав себе винним у порушені відповідних пунктів ПДР України, що призвело до зіткнення його автомобіля з автомобілем під керуванням ОСОБА_2 .

Також ОСОБА_1 вказував, що дорожньо-транспортна пригода відбулась у момент руху обох автомобілів під час того, як автомобіль під керуванням ОСОБА_2 здійснював його випередження ліворуч від нього.

Крім того в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтвердив, що на місці пригоди саме 06.07.2024 року надавав письмові пояснення працівникам поліції.

З відомостей цих пояснень (арк. 4, 8) вбачається, що ОСОБА_1 дійсно керував автомобілем Деу Ланос та не впорався з керуванням, що призвело до зіткнення з іншим автомобілем під керуванням ОСОБА_2 .

Належить врахувати, що в схемі місця ДТП відсутній гальмівний шлях обох автомобілів.

Тобто, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_2 здійснював випередження автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , а тому на місці зіткнення відсутній гальмівний шлях його автомобіля.

Твердження ОСОБА_1 про те, що його автомобіль за декілька кілометрів від місця події потрапив у дорожню вибоїну та переднє колесо почало спускати не підтверджується будь-якими фактичними відомостями. Також в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 під час коли він, почав змінювати напрямок руху свого автомобіля, не увімкнув покажчики аварійної світлової сигналізації або повороту.

Відповідно до вимог п. 2.3б ПДР України, для забезпечення дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Поряд з цим належить врахувати, що у разі потрапляння колеса у дорожню вибоїну, водій повинен переконатись у справності автомобіля, а лише потім продовжувати рух. З пояснень ОСОБА_1 вбачається, що він не виконав такі дії, а тому ймовірне пошкодження колесу не спростовує його винуватості у цій ДТП.

Крім того, апеляційний суд не погоджується з твердженнями апелянта про необхідність призначення експертизи у цій справі, оскільки матеріали справи містять достатньо об`єктивних фактичних відомостей для того, щоб встановити винуватість ОСОБА_1 у цій дорожньо-транспортній пригоді, які не потребують спеціальних знань, а тому у задоволенні такого клопотання належить відмовити.

Крім того, відповідно до вимог п.10.1 Правил дорожнього руху вбачається, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Аналізуючи цей пункт правил суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідальність настає у разі, якщо водій створив перешкоду або небезпеку іншим учасникам руху, а також у разі, якщо перед початком руху не впевнився, що це буде безпечним.

Отже, ОСОБА_1 керуючи автомобілем не впевнився, що виконання маневру повороту ліворуч буде безпечним для нього та інших учасників дорожнього руху та здійснив зіткнення з іншим автомобілем під керуванням ОСОБА_2 , що, поза розумним сумнівом, свідчить про порушення ним саме п. 10.1 ПДР України.

Поряд з цим, відповідно до вимог п. 1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до вимог п.1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 10.1 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ст. 124 КУпАП до адміністративної відповідальності, а тому посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

Крім того, відповідно до санкції ст. 124 КУпАП вбачається, що у разі визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого цією статтею, на неї накладається стягнення у виді штрафу або у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Тобто, поза розумним сумнівом, вбачається, законодавець надав суду дискреційні повноваження щодо визначення виду адміністративного стягнення. Тобто ці види адміністративних стягнень накладаються виключно окремо один від одного.

Отже, вочевидь вбачається, що суд першої інстанції незаконно застосував до ОСОБА_1 всі передбачені санкцією статті 124 КУпАП види адміністративних стягнень, а саме і штраф і позбавлення права керування транспортними засобами, що свідчить про неправильне застосування судом норм матеріального права.

Тому, враховуючи наведене, а також характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 та повне визнання ним своєї вини та щире каяття у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість накладення на останнього адміністративного стягнення у виді штрафу, що обумовлює скасування постанови суду першої інстанції в частині накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, а в решті постанову належить залишити без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання захисника Царьова Р.В. задовольнити, поновивши йому пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Харківського районного суду Харківської області від 19 вересня 2024 року.

Клопотання захисника Царьова Р.В. про призначення автотехнічної експертизи залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника Царьова Р.В. задовольнити частково.

Постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 19 вересня 2024 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП скасувати в часині рішення та висновків суду щодо накладення адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

В решті постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 19 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков