Справа № 299/4453/24
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.02.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., за участю захисника-адвоката Поковби В. В., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/707/24 за апеляційною скаргою захисника-адвоката Поковби В. В. на постанову судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 23.08.2024.

Цією постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 488838 від 07.06.2024 та постанови судді від 23.08.2024 вбачається, що 07.06.2024 о 21 год 20 хв у с. В. Копаня Берегівського району, на автодорозі Н09 ОСОБА_2 керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz Vario», р.н. НОМЕР_1 , де під час зустрічного роз`їзду не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого допустив зіткнення з трактором МТЗ, р.н. НОМЕР_2 , під керування ОСОБА_3 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 13.3, 12.3 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Поковба В. В. просить постанову суду від 23.03.2024 скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП. В обґрунтування апеляційної скарги вказує на незаконність постанови суду у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_2 вимоги ст. 268 КУпАП, чим порушили його право користуватися юридичною допомогою адвоката, що в свою чергу призвело до безпідставного складення щодо ОСОБА_2 протоколу на місці події без проведення судово автотехнічного дослідження. ОСОБА_2 не порушував жодних Правил дорожнього руху України, а суд першої інстанції залишив поза увагою наявні в матеріалах справи пояснення ОСОБА_2 про те, що причиною дорожньо-транспортної пригоди стало те, що їдучий назустріч трактор тягнув позаду себе сівалку, яка у нічний час не була нічим позначена, та через свої габарити виїхала на його смугу руху, де і відбулося зіткнення, що також підтверджується і схемою місця дорожньо-транспортної пригоди. Разом із тим, звертає увагу на висновок інженерно транспортно авто технічного дослідження № 101/07 від 05.07.2024, яким встановлено, що умовою настання дорожньо-транспортної пригоди з технічної точки зору є невідповідність дій водія ОСОБА_3 ,

-2-

який керував трактором МТЗ/82 КУН, д.н.з. НОМЕР_2 та буксирував великогабаритну сівалку, вимогам п. 1.2; 1.5; 2.3 «а», «б»; 11.2; розділу 22 (пп. 22.4, 22.5, 22.7) та 1.10 (в частині тлумачення поняття «небезпека для руху) Правил дорожнього руху України, дорожньої розмітки 1.1 «вузька суцільна лінія», розділу 34 Правил дорожнього руху України «Дорожня розмітка», що знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з фактом цієї пригоди.

Будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на розгляд справи щодо ОСОБА_2 не з`явилися. Останні повідомлені за допомогою смс-повідомлення, що підтверджується відповідними довідками про доставку, клопотання про відкладення розгляду справи та відомості про поважність причин неявки не заявляли. Враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст. 268, 269 КУпАП. При цьому, враховується думка захисника-адвоката Поковби В. В., який не заперечував щодо розгляду апеляційної скарги без участі ОСОБА_2 .

Заслухавши пояснення захисника-адвоката Поковби В. В., який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

За приписами ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновки експерта, речові докази, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, тощо.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення та постанови судді вбачається, що вказані вимоги закону не були дотримані як інспектором СРПП ВП № 1 Берегівського РВП ГУ НП у Закарпатській області при проведенні перевірки та складанні протоколу, так і суддею при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 , у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги захисника-адвоката Поковби В. В. про незаконність постанови суду підлягають до задоволення.

-3-

Згідно диспозиції ст. 124 КУпАП адміністративна відповідальність за вказаною статтею настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Умовою настання відповідальності є порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 488838 від 07.06.2024, складеному відносно ОСОБА_2 вбачається, що ОСОБА_2 ставиться у вину порушення пунктів 13.3, 12.3 Правил дорожнього руху України, зокрема те, що він 07.06.2024 о 21 год 20 хв у с. В. Копаня Берегівського району, на автодорозі Н09, керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz Vario», р.н. НОМЕР_1 , де під час зустрічного роз`їзду не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого допустив зіткнення з трактором МТЗ, р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Відповідно до пункту 12.3 Правил дорожнього руху України, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Згідно п. 13.3 Правил дорожнього руху України під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.

За змістом письмових пояснень ОСОБА_2 від 07.06.2024, які наявні в матеріалах справи (а. с. 4), 07.06.2024 приблизно о 21 год 20 хв він рухався зі сторони с. Широке у напрямку м. Хуст, і у с. В. Копаня йому на зустріч рухався трактор. При в`їзді на міст він побачив вузькі фари трактора з дальнім світлом. Навісної сівалки він не бачив. При виїзді трактора з мосту між ними сталася ДТП, внаслідок чого його транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Сівалка виступала за суцільну лінію і на ній не було проблискових маячків.

З письмових пояснень ОСОБА_3 від 07.06.2024 (а. с. 5) вбачається, що 07.06.2024 приблизно о 21 год 20 хв він рухався зі сторони м. Хуст у напрямку с. Широке на тракторі з сівалкою, на якій були світловідбиваючі маячки. Виїжджаючи з мосту на великій швидкості він побачив, що йому на зустріч їде автомобіль, який не надав йому переваги в русі для того, щоб завершити маневр виїзду з мосту, у результаті чого між транспортними засобами відбулося зіткнення, у зв`язку з чим такі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Разом з тим, як вбачається з постанови, обґрунтовуючи винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суддя послався на протокол, рапорт, схему дорожньо-транспортної пригоди, пояснення.

При цьому, указаним доказам суд першої інстанції не дав належної оцінки, не зазначив, які саме факти вони підтверджують та які відомості у них містяться, що свідчить про невмотивованість висновків суду першої інстанції.

Крім того, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд дійшов висновку про порушення ОСОБА_2 вимог п. 1.3.1, 2.3 Правил дорожнього руху України, що не узгоджується зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення та обставинами справи, відповідно до яких ОСОБА_2 ставиться у провину порушення вимог п. 13.3, 12.3 Правил дорожнього руху України.

Наведене свідчить про те, що суд залишив поза увагою той факт, що розгляд справи здійснюється у межах складеного щодо особи протоколу.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод із урахуванням практики її застосування Європейським судом з прав людини поширюється також на справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності (Lutz v. Germany, § 182; Schmautzer v. Austria; Malige v. France).

-4-

Гарантії статті 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод включають зобов`язання суддів надавати достатні підстави для винесення рішень (H. v. Belgium (Н. проти Бельгії), § 53). Достатні підстави демонструють сторонам, що їхню справу було ретельно розглянуто.

Хоча національний суд користується певним правом розсуду, обираючи аргументи і приймаючи докази, він зобов`язаний обґрунтувати свої дії підставами для винесення рішень (Suominen v. Finland (Суомінен проти Фінляндії), § 36).

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст. 251 КУпАП, є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.

Проте, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Зазначене узгоджується із судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

-5-

При тому, відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malafeyeva у Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin у. Russia» заява № 926/08, рішення від 20.09.2016), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має: права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа мас захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

З огляду на зазначене, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.

Суд позбавлений можливості змінити фабулу адміністративного правопорушення та не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

З огляду на вказане, враховуючи, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено обставини вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, із посиланням на відповідний Закон, суд позбавлений можливості самостійно змінювати вказані обставини, що свідчить про те, що суддя, вийшовши за межі протоколу про адміністративне правопорушення, визнаючи доведеним порушення ОСОБА_2 вимог п. 1.3.1, 2.3 Правил дорожнього руху України, які йому не ставились у провину, та дійшов необґрунтованого висновку про наявність у діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу на те, що стороною захисту надано висновок судової автотехнічної експертизи № 11/02 від 03.02.2024, відповідно до якого у заданій дорожній ситуації водій автомобіля «Mercedes-Benz Vario 814 D», р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_2 відповідно до вимог п. 12.3, 12.1 Правил дорожнього руху України повинен був із технічної точки зору, вести свій автомобіль по своїй смузі руху, а з моменту виявлення небезпеки для руху негайно застосувати гальмування для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу. Водій ОСОБА_3 , який керував трактором МТЗ-82 КУН, д.н.з. НОМЕР_2 та буксирував сівалку пневматичну точного висіву відповідно з вимогами розділу 22 (пп. 22.4, 22.5, 22.7), враховуючи габарити сівалки (за вихідними даними 4, 4 м) взагалі не повинен був, з технічної точки зору, рухатися на дорозі загального користування без відповідного дозволу та супроводу патрульним автомобілем Національної поліції або автомобілем прикриття, який має бути обладнаний з додержанням вимог стандартів. При заданих вихідних даний водій автомобіля марки «Mercedes-Benz Vario 814 D», р.н. НОМЕР_1 , своїми односторонніми діями не мав технічної можливості уникнути зіткнення з сівалкою, ліва частина рами якої рухалася по його смузі руху назустріч. Якщо дорожня ситуація розвивалася тим чином, як це задано у вихідних даних, то при заданому комплексі вихідних даних умовою настання

-6-

даної ДТП, з технічної точки зору, є факт невідповідності дій водія ОСОБА_3 , який керував трактором моделі МТЗ-82 КУН, д.н.з. НОМЕР_2 та буксирував великогабаритну сівалку, вимогам п. 1.2; 1.5; 2.3 «а», «б»; 11.2; розділу 22 (пп. 22.4, 22.5, 22.7) та 1.10 (в частині тлумачення поняття «небезпека для руху) Правил дорожнього руху України, дорожньої розмітки 1.1 «вузька суцільна лінія», розділу 34 Правил дорожнього руху України «Дорожня розмітка», що знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з фактом цієї пригоди.

Таким чином, з висновку експерта № 11/02 від 03.02.2024 слідує, що ОСОБА_2 з технічної точки зору своїми односторонніми діями не мав можливості уникнути зіткнення з сівалкою, ліва частина якої рухалася по його смузі руху назустріч.

Указаний висновок повністю узгоджується з наявними в матеріалах справи письмовими поясненнями ОСОБА_2 , а тому апеляційний суд надає перевагу саме його поясненням.

Наведене свідчить про те, що викладені у судовому рішенні обставини дорожньо-транспортної пригоди, не відповідають фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги проте, що ОСОБА_2 не порушував жодних Правил дорожнього руху України, апеляційний суд визнає такими, що заслуговують на увагу.

Разом з тим, слушними і такими, що знаходять своє підтвердження є і доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції залишив поза увагою наявні в матеріалах справи пояснення ОСОБА_2 про те, що причиною дорожньо-транспортної пригоди стало те, що їдучий назустріч трактор тягнув позаду себе сівалку, яка у нічний час не була нічим позначена, та через свої габарити виїхала на його смугу руху, де і відбулося зіткнення, що також підтверджується і схемою місця дорожньо-транспортної пригоди.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що висновок судової автотехнічної експертизи виготовлений уповноваженою на те особою, яка повідомлена про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України, науково обґрунтований, не містить суперечностей та неоднозначного тлумачення обставин події, а отже ставити його під сумнів, як неналежний та недопустимий доказ, в апеляційного суду немає підстав.

Саме вказаний висновок експертизи в сукупності з доказами, наявними в матеріалах справи, у тому числі поясненнями ОСОБА_2 , свідчить про відсутність у діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

При оцінці указаного висновку, апеляційний суд вважає, що вимоги КУпАП та інші нормативно-правові акти, при його складанні, порушені не були.

Між тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що іншим учасником ДТП ОСОБА_3 не надано жодних доказів у підтвердження наданих ним після ДТП письмових пояснень. Будучи належним чином повідомлений про час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не з`явився, рухом справи не цікавився, заперечень на апеляційну скаргу не подавав, жодних доказів у спростування висновку експерта від 03.02.2025 не надав, клопотань про призначення повторної експертизи не заявляв, чим самостійно позбавив себе можливості реалізувати свої права, передбачені ст. 269 КУпАП.

Беручи до уваги наведене вище, апеляційний суд приходить до висновку проте, що дорожньо-транспортна пригода настала не з вини ОСОБА_2 , оскільки його дії не знаходяться у прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що не надає оцінки діям водія ОСОБА_3 , оскільки справа про адміністративне правопорушення розглядається лише щодо особи, відносно якої складено протокол, та у межах складеного протоколу.

На переконання апеляційного суду, вищенаведені обставини та наявні у матеріалах справи докази не підтверджують факту порушення ОСОБА_2 вимог п. 13.3 та 12.3 Правил дорожнього руху України та, відповідно і вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

-7-

Інших доказів, які безумовно можуть слугувати підставою для висновку, що у діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, у матеріалах справи немає.

Наведені обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, що, на переконання апеляційного суду, свідчать про те, що, розглядаючи справу щодо ОСОБА_2 , суд першої інстанції, у порушення вимог, передбачених ст. 245, 252, 280 КУпАП, не з`ясував усі обставини справи та не дав належної оцінки доказам у їх сукупності.

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення апеляційний суд бере до уваги те, що винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину в справі.

Згідно ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, тому суд, приймаючи рішення, виходить із встановлених та перевірених у суді доказів.

За таких обставин, з точки зору достатності доказів, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять тієї сукупності доказів, яка б усунула обґрунтований сумнів щодо доведеності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП у діях ОСОБА_2 , за викладених у протоколі обставин, а тому всі сумніви і припущення щодо наявності в діях ОСОБА_2 складу цього адміністративного правопорушення тлумачаться на його користь.

Частина 1 статті 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Пунктом 1 статті 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Аналізуючи досліджені під час апеляційного розгляду наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про те, що висновки суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_2 складу передбаченого ст. 124 КУпАП адміністративного правопорушення, не підтверджуються зібраними та наявними у матеріалах справи доказами, приєднані до справи докази породжують сумніви у достовірності викладених у них фактів, та ґрунтуються на припущеннях - суб`єктивних даних відповідних посадових осіб.

Тому, апеляційний суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП складений щодо ОСОБА_2 безпідставно, а суд першої інстанції, формально підійшовши до розгляду справи, не давши належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам та обставинам події, дійшов необґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Вищенаведені обставини в своїй сукупності свідчать про те, що доводи апеляційної скарги про відсутність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення достовірними доказами не спростовані, і матеріали справи не містять відомостей, які б давали підстави для сумнівів у достовірності цих доводів та пояснень сторони захисту, а тому керуючись принципом презумпції невинуватості, апеляційний суд при прийнятті судового рішення бере їх до уваги.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що винуватість ОСОБА_2 у вчиненні передбаченого ст. 124 КУпАП адміністративного правопорушення, наявними в матеріалах справи доказами не доведена, можливості збирання додаткових доказів у підтвердження факту вчинення правопорушення вичерпані, а апеляційним судом вжиті всі передбачені законом заходи для з`ясування

-8-

обставин дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце за участю ОСОБА_2 ,. у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції скасуванню, а провадження в справі закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в діях ОСОБА_2 події і складу адміністративного правопорушення.

Приймаючи рішення про закриття провадження у справі апеляційний суд також зазначає, що: відповідно до положень Кодексу України про адміністративні правопорушення вжиття заходів по встановленню осіб, які вчинили адміністративні правопорушення на транспорті, їх огляд та огляд транспортних засобів, складання протоколів про адміністративні правопорушення, з`ясування обставин, за яких скоєно правопорушення, вилучення речей та документів (посвідчення водія та інших), покладаються на органи Національної поліції, їх територіальні підрозділи; відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; саме на відповідних посадових осіб - поліцейських покладено доведення винуватості особи у вчиненні того чи іншого правопорушення на транспорті з точним дотриманням положень чинних нормативно-правових актів.

При прийнятті рішення апеляційний суд враховує положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП щодо перегляду апеляційним судом справи в межах апеляційної скарги та не обмеження доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права; що в підтвердження висновку про доведеність вини особи у скоєнні правопорушення суд вправі посилатись лише на докази, які зібрані відповідно до чинних нормативно-правових актів України, не містять суперечностей і не є суб`єктивною думкою окремих посадових осіб і не породжують сумнівів у достовірності зазначених у них відомостей; що всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на користь цієї особи.

Керуючись ст. 247, 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Поковби В. В. задовольнити.

Постанову судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 23.08.2024, щодо ОСОБА_5 , - скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП щодо нього закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу цього адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя