Єдиний унікальний номер №943/2703/24
Провадження №3/943/72/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2025 року м. Буськ

Суддя Буського районного суду Львівської області Кос І.Б., розглянувши матеріали, які надійшли від начальника ВАП УПП у Львівській області ДПП про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає по АДРЕСА_1 ,

за ч. 5 ст. 126 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

як убачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №177264 від 19.11.2024, що ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП за те, що 19 листопада 2024 року о 12 год. 25 хв. на автодорозі М06 Київ-Чоп, 498 км. + 700 м. (с. Новий Милятин Золочівського району Львівської області) він керував транспортним засобом марки «VOLKSWAGEN PASSAT», реєстраційний номер НОМЕР_1 , відносно якого встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами від 26.09.2019 року ВП №46242219 Мелітопольським ВДВС у Мелітопольському районі Запорізької області, скоєне ним повторно протягом року, чим порушив п. 2.1 «а» ПДР України.

Разом із тим, як убачається із рапорту поліцейського взводу 2 роти 3 батальйону 2 УПП у Львівській області ДПП лейтенанта поліції Левецького С.І. від 23.11.2024, де констатовано, що ним під час оформлення вищевказаних адміністративних матеріалів щодо ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 КУпАП було допущено помилку при кваліфікації дій останнього за ч. 5 цієї статті (за ознакою повторності через те, що по складеному матеріалу за ч. 3 ст. 126 КУпАП щодо ОСОБА_1 рішення не прийнято) та просив вважати вірною кваліфікацію дій ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 126 КУпАП

У судове засідання ОСОБА_1 повторно не з`явився, незважаючи на повідомлення його судом про час і місце розгляду справи, а клопотань про відкладення розгляду справи не подавав. Відтак, на підставі ст. 268 КУпАП, дану справу розглянуто у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №177264 від 19.11.2024 року ставиться у вину вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, а саме керування ним транспортним засобом марки «VOLKSWAGEN PASSAT», реєстраційний номер НОМЕР_1 , відносно якого встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами від 26.09.2019 року ВП №46242219 Мелітопольським ВДВС у Мелітопольському районі Запорізької області, скоєне ним повторно протягом року, чим порушив п. 2.1 «а» ПДР України.

Пунктом 2.1 «а» ПДР України передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Приписами частини п`ятої статті 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою четвертою цієї статті, зокрема, у разі керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами (ч. 3 ст. 126 КУпАП).

В силу п. 4 та п. 5 Розділу VII Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 за №1395, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за №1408/27853, - поліцейський, який подає матеріали до розгляду, готує довідку про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення, а також довідку про належність транспортного засобу. У разі встановлення повторності правопорушення до протоколу (якщо протокол складається) долучається довідка, у якій міститься інформація про дату вчинення попереднього адміністративного правопорушення і прийняте в справі рішення.

Однак, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження у діях ОСОБА_1 такої обов`язкової ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, зокрема: «скоєного повторно протягом року», про що в подальшому погодився поліцейський ОСОБА_2 у своєму рапорті від 23.11.2024.

Зокрема, у вищевказаному рапорті поліцейський Левецький С.І. просив вважати вірною кваліфікацію дій ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 126 КУпАП, оскільки складений протокол за ч. 5 ст. 126 КУпАП містить невірну кваліфікацію за ознакою повторності.

Проте, суд вважає, що розгляд справи про адміністративне правопорушення слід здійснювати у межах пред`явленого особі обвинувачення виключно в межах і на підставі протоколу про адміністративне правопорушення та не може виходити за його межі, зокрема на підставі рапорту поліцейського, оскільки це становитиме порушення права особи на захист, виходячи із такого.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Відповідно до частини третьої статті 61 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить правового визначення меж судового розгляду. Способом ж подолання даної прогалини є можливість застосування правових інструментів, які дозволять в процесі правозастосування вирішити це питання за допомогою аналогії закону.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення у справі «Надточій проти України», рішення у справі «Гурепка проти України» справи про адміністративні правопорушення в силу суворості санкції можуть бути прирівняні до кримінальних. Крім того, у рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Михайлова проти Російської Федерації» Суд звертає увагу, що виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ хоч і за національним законом особа притягується до адміністративної відповідальності, їй пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні ЄСПЛ, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання.

У рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України, Європейський суд з прав людини, що при оцінці доказів суд з прав людини зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.

Згідно рішення ЄСПЛ у справі «Карелін проти Росії» від 20.09.2016, ЄСПЛ вказав, що, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Беручи до уваги вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про можливість застосування аналогії закону щодо визначення меж судового розгляду.

Відповідно до вимог частини першої статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Окрім того, у рішенні ЄСПЛ в справі «Малофєєва проти Росії» від 30.05.2013, Суд зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Отже під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суддя не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка по суті становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді. Суддя також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином суддя неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин, суд приходить до переконання про недоведеність у діях ОСОБА_1 обов`язкової ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, зокрема: повторного вчинення ним правопорушення протягом року.

Крім того, судом встановлено, що у вину ОСОБА_1 поставлено також керування ним транспортним засобом, будучи тимчасово обмеженим у праві керування транспортними засобами.

При цьому, протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №177264 від 19.11.2024 року в цій частині містить покликання на те, що відносно ОСОБА_1 встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами від 26.09.2019 року ВП №46242219 Мелітопольським ВДВС у Мелітопольському районі Запорізької області, однак такої постанови до матеріалів справи не долучено.

Натомість, у матеріалах справи міститься належним чином не засвідчена копія іншої (за іншою датою) постанови державного виконавця Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Гайдей Н.Ю. від 26.03.2019, згідно якої встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа №2/331/1867/14 від 17.11.2014.

Частиною десятою статті 15 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить, серед іншого, вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі, яка надсилається сторонам для відома не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення (п. 2 ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження»). Постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, надсилаються сторонам для відома не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення. Постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, направляються до виконання відповідними органами після закінчення строку, визначеного частиною п`ятою статті 74 цього Закону, для оскарження рішення, дії виконавця, якщо рішення, дії виконавця не були оскаржені. У разі оскарження рішення, дії виконавця, постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, якщо їх не скасовано, підлягають виконанню відповідними органами після розгляду справи відповідним судом (абзаци другий, третій і четвертий частини дев`ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

У постанові Львівського апеляційного суду від 26 березня 2024 року в справі №444/4097/23 Суд виснував, незважаючи на наявність в матеріалах справи про адміністративне правопорушення постанови державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження водія у праві керування транспортними засобами, для доведення в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, необхідні докази не тільки факту керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено таке обмеження, а й того факту, що особа, вчинила це умисно, тобто усвідомлювала протиправний характер своєї дії, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків, оскільки суб`єктивна сторона вказаного вище правопорушення характеризується виключно умисною формою вини. Проте, матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо особи не містять достатніх доказів на підтвердження того, що останній, керуючи транспортним засобом, усвідомлював протиправний характер своїх дій, зокрема знав про встановлене стосовно нього тимчасове обмеження та ігноруючи його, передбачав шкідливі наслідки та бажав або свідомо допускав їх настання. Таким чином у справі відсутні допустимі докази, які б підтверджували наявність в діях водія складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Крім того, у постанові Львівського апеляційного суду від 20 березня 2024 року в справі №454/4445/23 суд апеляційної інстанції виснував, що відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Всупереч наведеному, матеріали справи не містять відомостей про те, чи була скерована на адресу проживання особи постанова про встановлення щодо нього тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами, та відомостей про те, що він ознайомлений зі змістом цієї постанови. Долучена до матеріалів справи про адміністративне правопорушення копія постанови державного виконавця від 11 липня 2022 року про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами також не містить будь-яких відміток про те, що водій отримав копію вказаної постанови або був ознайомлений з її змістом в інший спосіб.

Відтак, за наведених обставин, суд вважає, що залишається недоведеним факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, зокрема: щодо факту керування ним транспортним засобом, стосовно якого встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, оскільки до суду не надано належним чином засвідченої копії постанови державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, яка набрала законної сили та є в даний час чинною. При цьому, місто Мелітополь із 25.02.2022 року по даний час є тимчасово окупованим російською федерацією, що підтверджується наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року №309. Також наявна в справі постанова державного виконавця стосується зовсім іншої дати (26.03.2019), зважаючи на те, що пред`явлене ОСОБА_1 обвинувачення за ч. 5 ст. 126 КУпАП згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №177264 від 19.11.2024, містить покликання на постанову Мелітопольського ВДВС за іншою датою (26.09.2019), хоча такої постанови за вказаною датою в матеріалах справи не має.

Однак, як згадано вище у рішенні ЄСПЛ в справі «Малофєєва проти Росії» від 30.05.2013, Суд зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Натомість, обставини, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №177264 від 19.11.2024, не знайшли свого підтвердження. Суд самостійно збирати докази не має права, оскільки обов`язок щодо збирання доказів, в силу положень ч. 2 ст. 251 КУпАП покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення. Вищевикладене свідчить про те, що поліцією не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, суд вважає, що залишився недоведеним факт повторного протягом року керування транспортним засобом ОСОБА_1 , стосовно якого встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №177264 від 19.11.2024, зважаючи на відсутність у матеріалах справи належних і допустимих доказів, які би підтверджували наявність у діях водія складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26 червня 2019 року в справі №536/1703/17, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а згідно правової позиції у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 липня 2020 року в справі №463/1352/16-а недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відтак, із урахуванням вимог пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною п`ятою статті 126 КУпАП підлягає закриттю за відсутністю у його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Ураховуючи наведене та керуючись статтями 7, 126, 245, 247, 251, 268, 279, 280, 283, 284, 288 КпАП України, суддя, -

п о с т а н о в и в:

провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною п`ятою статті 126 КУпАП закрити за відсутністю у його діях складу даного адміністративного правопорушення на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду через Буський районний суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано.

Суддя І. Б. Кос