Справа № 450/3204/24 Провадження № 3/450/185/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року суддя Пустомитівського районного суду Львівської області Мельничук І. І., розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

25.06.2024 року о 20 год. 50 хв. на а/д «Київ-Чоп» в с. Солонка 556 км. + 400 м., водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом INFINITI Q50 з д.н.з. НОМЕР_1 , будучи учасником ДТП, керувала автомобілем із ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовилась. Від керування транспортного засобу була відсторонена. Правопорушення вчинено повторно протягом року. Такими своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги п. 2.5 ПДР України.

13.09.2024 року через канцелярію Пустомитівського районного суду Львівської області від представника ОСОБА_1 адвоката Цапа І. В. подано письмове пояснення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 , в якому просить суд закрити провадження у справі згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, обґрунтовуючи це тим, що При складанні протоколу щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 КУпАП було допущено ряд порушень законодавства, що ставить під сумнів його доказову силу. Відеозаписи з нагрудних камер поліцейських не містять підтвердження ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 або факту її відмови від проходження огляду відповідно до законодавчо визначеної процедури. На записах також не зафіксовано, щоб поліцейські пропонували водію пройти огляд за допомогою спеціальних технічних засобів або медичний огляд у закладі охорони здоров`я. До матеріалів справи не долучено направлення на огляд, а під час оформлення ДТП працівники поліції не зазначали про наявність ознак сп`яніння у водія. Лише після встановлення особи ОСОБА_1 та виявлення її попереднього притягнення за аналогічне правопорушення було складено протокол. Таким чином, наявні порушення процедури ставлять під сумнів обґрунтованість притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 з`явилася в судове засідання, підтримала доводи, викладені в письмових поясненнях, та зазначила, що камера поліцейської, яка складала протокол, була закрита. Також наголосила, що протокол за ч. 2 ст. 130 КУпАП було складено лише після встановлення її особи та виявлення попереднього притягнення за аналогічне правопорушення. Вона підкреслила, що пропозиція пройти огляд їй не надавалась, а тому від нього вона не відмовлялась. Просить суд закрити провадження у справі через відсутність доказів її відмови від огляду.

Представник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвокат Цап І. В. в судовому засіданні підтримав викладені у письмових поясненнях аргументи, вказав, що при складанні даного протоколу працівниками поліції було допущено ряд порушень, які наведені в поданому ним на адресу суду письмовому поясненні, а тому просить суд провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адмінправопорушення.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Статтею 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.5 ПДР України встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного чи наркотичного) або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також відмова осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, вчинене повторно протягом року.

Розглядаючи матеріали справи про адміністративне правопорушення в межах наявних доказів, незважаючи на доводи, наведені в письмовому поясненні представника, які суд оцінює критично, приходжу до висновку про те, що ОСОБА_1 порушила вимоги пункту 2.5 ПДР України і вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП, її вина доведена матеріалами справи, а саме протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 570724 від 25.06.2024 року; копією протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 570723 від 25.06.2024 року; письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 25.06.2024 року; довідкою старшого інспектора ВАП УПП у Львівській області ДПП капітана поліції Христини Попович від 27.06.2024 року про те, що згідно бази даних «Національна автоматизована інформаційна система», підсистеми «Пошук посвідчення водія», ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав 04.02.2017 р. посвідчення водія серія НОМЕР_2 ; при цьому, як доказ повторності в матеріалах справи міститься довідка старшого інспектора ВАП УПП у Львівській області ДПП капітана поліції Христини Попович від 27.06.2024 року про те, що згідно інформаційного порталу Національної поліції України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягався 21.03.2024 року Апеляційним судом Львівської області до адміністративної відповідальності за скоєння 14.01.2024 року правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1(один) рік; постановою про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 2476433 від 25.06.2024 року; рапортом від 25.06.2024 року; відеозаписом.

Суд не приймає до уваги доводи адвоката Цап І. В. про те, що відеозапис є недопустимим доказом, оскільки такі спростовуються вимогами ст. 251 КУпАП.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Згідно з пунктом 2 Розділу І «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі Інструкція № 1026), застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення

За таких обставин, суд вважає, що доводи представника Кузь В. Т. є неспроможними та такими, що не впливають на кваліфікацію дій водійки ОСОБА_1 , оскільки на відео в повному обсязі зафіксовано процес спілкування поліцейських при виконанні ними службових обов`язків із водійкою, з фіксацією обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 570724 від 25.06.2024 року, а саме її опитування, пропозицію пройти перевірку на стан сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі, а також відмову від огляду. Таким чином, наявні докази дозволяють ідентифікувати ОСОБА_1 та підтверджують обставини, викладені у протоколі.

Твердження ОСОБА_1 , що виявлені ознаки алкогольного сп`яніння нічим не підтверджуються, суд піддає сумніву, оскільки такі не підтверджені належними доказами, а навпаки спростовуються, наявним в матеріалах справи письмовим поясненням гр. ОСОБА_2 , в якому він вказує, що відбулось ДТП, за його участі та ОСОБА_1 , зазначає, що в автомобіль з яким відбулось зіткнення було дві невідомі йому особи жіночої статті, в яких поведінка була некоректна та незрозуміла в даній ситуації та рапортом поліцейського взводу 2 роти 3 батальйону УПП у Львівської області ДПП лейтенанта поліції Сергія Левицького.

Постановою Верховного Суду від 29.01.2020 року у справі № 686/19114/17 підкреслено, що рапорт не може бути єдиним доказом вини особи. Суд повинен оцінювати його разом із іншими доказами відеозаписами, показаннями свідків, результатами огляду тощо.

Аргументи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що така від проходження огляду на стан сп`яніння не відмовлялася, не заслуговують на увагу суду, оскільки спростовуються відеозаписом, який описано вище за текстом.

Як вбачається з матеріалів справи та відеозапису події, жодного упередженого ставлення в працівників поліції до ОСОБА_1 не було, всі дії працівників поліції відповідали вимогам ст. 266 КУпАП, «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, та «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України, МОЗ України 09 листопада 2015 року № 1452/735 та ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію».

Оцінені судом докази доводять винуватість ОСОБА_1 «поза розумним сумнівом», тобто достовірно і достатньо підтверджують вчинення ним порушення вимог пунктів 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Тому враховуючи наведене, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 28 КУпАП, оплатне вилучення предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом адміністративного правопорушення, полягає в його примусовому вилученні за рішенням суду і наступній реалізації з вирученої суми колишньому власникові з відрахуванням витрат по реалізації вилученого предмета.

У відповідності до абзацу 4 п. 28 роз`яснень постанови Пленуму ВСУ №14 від 23.12.2005 року (із змінами і доповненнями від 19.12.2008 року №18) «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» - не можна накладати оплатне вилучення транспортного засобу на особу, яка вчинила відповідне правопорушення, керуючи транспортним засобом, що належить іншій особі.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 570724 від 25.06.2024 року, в графі належність транспортного засобу INFINITI Q50 з д.н.з. НОМЕР_1 , вказано ОСОБА_1 , вказане підтверджується також долученою до матеріалів справи реєстраційною карткою ТЗ даного транспортного засобу.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Вирішуючи питання про вид стягнення, з врахуванням особи правопорушника, беручи до уваги те, що ОСОБА_1 відмовилася від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, суд вважає необхідним і достатнім стягненням для ОСОБА_1 призначення адміністративного стягнення в межах санкції ч. 2 ст. 130 КУпАП, що передбачає відповідальність за вчинене правопорушення у виді штрафу в розмірі 2 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 (три) роки, без оплатного вилучення транспортного засобу.

Керуючись ст. ст. 36, 283, 284 КУпАП, суддя,-

п о с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 2000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень в дохід держави, з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 (три) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дохід держави 605,60 гривень судового збору.

Роз`яснити, що відповідно до вимог частини першої статті 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Згідно статті 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

СуддяІ. І. Мельничук