Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 33/4809/119/25 Головуючий у суді І-ї інстанції Подоляк Я. М.
Категорія - 122-2 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Онуфрієв В. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2025 року. суддя Кропивницького апеляційного суду Онуфрієв В.М., за участю секретаря Сакари І.І., неповнолітнього ОСОБА_1 в його інтересах законного представника матері ОСОБА_2 та в його інтересах захисника адвоката Мунтян В.І. розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку апеляційну скаргу законного представника ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 на постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 грудня 2024 року, якою:

Неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122-2, ч.5 ст.126 КУпАП та на підставі ч.2 ст.36 КУпАП остаточно накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 грн. з позбавлення права керування транспортними засобами строком на п`ять років та без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнуто судовий збір на користь держави в розмірі 605 грн. 60 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови суду першої інстанції, ОСОБА_1 01.12.2024 року о 22 год. 12 хв. в м.Олександрія Кіровоградської області, по вул.Чонгарська, біля будинку №2Б, керуючи автомобілем ВАЗ 21011, днз. НОМЕР_1 , не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, яку було здійснено шляхом увімкнення проблискових маячків синього та червоного кольорів та спеціального звукового сигналу, чим порушив вимоги п.2.4 ПДР України та вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122-2 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 01.12.2024 року о 22 год. 12 хв. в м.Олександрія Кіровоградської області, по вул.Чонгарська, біля будинку №2Б, керував автомобілем ВАЗ 21011, днз. НОМЕР_1 , не маючи посвідчення водія відповідної категорії. Правопорушення вчинено повторно протягом року, чим порушив вимоги п.2.1 «а» ПДР України та вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.5 ст.126 КУпАП.

В апеляційній скарзі законний представник ОСОБА_2 просила поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що про прийняте судове рішення дізналась від її сина 03.01.2025 року. Копії рішень суду не отримувала.

Вказує, що суд першої інстанції при розгляді справи залучив не належного законного представника. Суд не мав права залучати бабусю як законного представника та мав би заучити її як матір.

Крім того, вказує, що її син ОСОБА_1 , щодо якого складалися зазначені протоколи, є неповнолітньою особою. Однак, суд при розгляді справи, в порушення ст.278 КУпАП не перевірив правильність оформлення протоколів про адміністративні правопорушення щодо неповнолітнього і не врахував істотні порушення закону при його складанні. Докази по справі є не належні та недопустимі, відтак, вони викликають сумніви у своїй достовірності і допустимості в розумінні ст.251 КУпАП.

Зазначає, що до осіб віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років, які вчинили адміністративні правопорушення, застосовуються заходи впливу, передбачені ст.24-1 цього Кодексу. У разі вчинення особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.44, 51, 89, 121-127, 130, ст. 139, ч.3 ст.154, ч.2 ст.156, ст.ст. 173, 173-4, 174, 183-1, 185, 190-195 цього Кодексу, вони підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах. З урахуванням характеру вчиненого правопорушення та особи правопорушника до зазначених осіб (за винятком осіб, які вчинили правопорушення, передбачені ст. 185) можуть бути застосовані заходи впливу, передбачені ст.24-1 цього Кодексу. Ураховуючи приписи вказаних норм, адміністративній відповідальності підлягають особи, які досягли на момент вчинення адміністративного правопорушення досягли шістнадцятирічного віку та вони підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах за вчинення правопорушень, передбачених ст.ст. 121-127 КУпАП.

До вказаних осіб можуть бути застосовані заходи впливу із урахуванням характеру вчиненого правопорушення та особи правопорушника.

Крім того, що уповноважені особи, які складали протоколи про адміністративне правопорушення, не ознайомили неповнолітнього зі спеціальним правом, визначеним у ст.270 КУпАП. Із протоколів про адміністративні правопорушення випливає, що працівниками поліції були відібрані пояснення у неповнолітньої особи без участі батьків (одного з них), іншого законного представника або педагога. Отже, працівниками поліції при складанні протоколів про адміністративні правопорушення було істотно порушено право неповнолітнього на захист. Установивши, що поліцейські спілкуються з неповнолітнім, вони був зобов`язані забезпечити прибуття на місце події законного представника, однак у порушення вимог ст.270 КУпАП, ч.2 ст.33 Закону України "Про національну поліцію" цього не зробили.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши неповнолітнього ОСОБА_1 , законного представника матір ОСОБА_2 та захисника адвоката Мунтян В.І., які просили задовольнити подану апеляційну скаргу, зваживши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах поданої апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню та апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Так, як вбачається з матеріалів адміністративної справи законний представник матір ОСОБА_2 постанову від 23 грудня 2024 року не отримувала, про прийняте судове рішення дізналась від її сина 03.01.2025 року.

За таких обставин, строк на апеляційне оскарження даної постанови суду пропущений скаржником з поважних причин і тому підлягає поновленню.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Вимогами ст. 280 КУпАП, регламентовано, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.1 ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 283 КУпАП постанова судді має ґрунтуватися на обставинах, установлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

На переконання апеляційного суду вказаних вимог закону суд першої інстанції під час розгляду справи стосовно неповнолітнього ОСОБА_1 за ч.1 ст.122-2, ч.5 ст.126 КУпАП не дотримався розглянув справу поверхово, та неповно, не надав всім зібраним по справі доказам належну правову оцінку та дійшов передчасного та помилкового висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованих йому адміністративних правопорушень, а тому постанова суду підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Так, як вбачається із протоколів про адміністративне правопорушення серія ЕПР1 № 186573 від 01.12.2024 року та серія ЕПР №186562 від 01.12.2024 року про адміністративне правопорушення, ОСОБА_3 ставиться в провину, що він 01.12.2024 року о 22 год. 12 хв. в м.Олександрія Кіровоградської області, по вул.Чонгарська, біля будинку №2Б, керуючи автомобілем ВАЗ 21011, днз. НОМЕР_1 , не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, яку було здійснено шляхом увімкнення проблискових маячків синього та червоного кольорів та спеціального звукового сигналу, чим порушив вимоги п.2.4 ПДР України та вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122-2 КУпАП.

Крім того, що він 01.12.2024 року о 22 год. 12 хв. в м.Олександрія Кіровоградської області, по вул.Чонгарська, біля будинку №2Б, керував автомобілем ВАЗ 21011, днз. НОМЕР_1 , не маючи посвідчення водія відповідної категорії. Правопорушення вчинено повторно протягом року, чим порушив вимоги п.2.1 «а» ПДР України та вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.5 ст.126 КУпАП.

На підтвердження наявності в діях ОСОБА_1 вини у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122-2, ч. 5 ст. 126 КУпАП, працівниками поліції до суду надано: письмові пояснення ОСОБА_1 від 01.12.2024 року, написані в присутності законного представника ОСОБА_4 ; довідку Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області від 05.12.2024 року №772/114-2024, згідно якої ОСОБА_1 постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24.06.2024 року було визнано винним за ч.2 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 3 400,00 грн.; копію постанови Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24.06.2024 року; довідку Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області від 05.12.2024 року №772/114-2024, згідно з якою ОСОБА_1 за даними Інформаційно-телекомунікаційної системи «ІПНПУ» підсистеми НАІС «Посвідчення», посвідчення водія не отримував; записи, розміщені на DVD-диску, який є додатком до протоколів про адміністративні правопорушення.

Проте, суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, оцінивши всі зібрані по справі докази, доходить висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122-2, ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Як вбачається з матеріалів справи, особа, стосовно якої складались зазначені протоколи, на час їх складання була неповнолітньою.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 КУпАП інтереси особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, і потерпілого, які є неповнолітніми або особами, що через свої фізичні або психічні вади не можуть самі здійснювати свої права у справах про адміністративні правопорушення, мають право представляти їх законні представники (батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники).

Згідно з вимогами п. 7 Мінімальних стандартних правил ООН, що стосуються відправлення здійснення правосуддя щодо неповнолітніх, право мати адвоката та право на присутність батьків є основними процесуальними гарантіями захисту прав неповнолітніх.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Таким чином, забезпечення права на захист неповнолітньої особи при її притягненні до будь - якого виду юридичної відповідальності здійснюється шляхом обов`язкового залучення законного представника.

Однак, уповноважена особа не переконалась у тому, що ОСОБА_1 правильно розуміє суть правопорушення, вчинення якого їй ставиться у провину, хоча в цьому випадку зобов`язана була такі дії вчинити шляхом повідомлення і залучення до справи захисника або кого-небудь з батьків - законних представників, як того вимагають загальні положення норм права як національного так і міжнародного, зокрема Конвенції ООН про права дитини, що регламентують захист прав дитини, а також особливість порядку притягнення неповнолітніх до відповідальності за вчинення правопорушення.

Крім того, з матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що уповноважена особа, яка складала протокол про адміністративне правопорушення, не ознайомила неповнолітнього зі спеціальним правом, визначеним у ст. 270 КУпАП.

Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 33 Закону України «Про національну поліцію» встановлено, що проведення опитування неповнолітніх допускається тільки за участю батьків (одного з них), іншого законного представника або педагога.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що працівником поліції були відібрані пояснення у неповнолітньої особи без участі батьків (одного з них), іншого законного представника або педагога. При цьому, слід зазначити, що в даному випадку залучена працівниками поліції в якості законного представника бабуся ОСОБА_4 під час відібрання пояснень, не входить до кола осіб визначених положеннями ст.270 КУпАП, оскільки законним представником ОСОБА_1 є один із його батьків, а саме це матір ОСОБА_2 .

Наведені обставини вказують на істотне порушення права на захист неповнолітнього, що дає підстави дійти висновку про те, що протоколи про адміністративні правопорушення, які є основним процесуальним документом, на підставі якого встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, неможна вважати допустимим доказом за таких обставин.

Суд першої інстанції в порушення вимог ст. 278 КУпАП на зазначені недоліки протоколу про адміністративне правопорушення належної уваги не звернув.

В силу вимог ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише за наявності всіх елементів складу адміністративного правопорушення: об`єкту, об`єктивної сторони, суб`єкту, суб`єктивної сторони.

В силу ч. 2 статті 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкове не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Разом із цим, відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

Крім того, згідно вимог ст. 5 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей» тільки спеціально уповноважені підрозділи органів Національної поліції України мають право розглядати у межах своєї компетенції заяви і повідомлення про правопорушення, вчинені дітьми; складати протоколи про адмінправопорушення дітей, а також їх батьків (усиновителів) або опікунів (піклувальників), які не виконують обов`язків щодо виховання і навчання дітей, інформувати відповідні служби у справах дітей; виконують також інші обов`язки та мають інші права, передбачені законодавством.

На зазначені вимоги закону суд першої інстанції не звернув уваги.

Діючим законодавством про адмінправопорушення встановлено, що процесуальним документом, який є підставою для притягнення особи до адмінвідповідальності являється протокол про адмінправопорушення.

Протокол про адмінправопорушення має відповідати вимогам ст. 256 КУпАП. Невідповідність протоколу про адмінправопорушення вимогам вищезазначеної норми КУпАП тягне за собою визнання його недійсним і в такому разі справа про адмінправопорушення має бути закрита.

Відповідно до вимог ст. ст. 245 та 255 КУпАП про вчинення адмінправопорушення складається протокол уповноваженою на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

У справах про адмінправопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122-2 КУпАП та ч. 5 ст. 126 КУпАП, протоколи відносно неповнолітніх мають право складати спеціально уповноважені підрозділи органів Національної поліції України.

З матеріалів справи, зокрема з протоколів про адмінправопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.122-2, ч. 5 ст. 126 КУпАП, вбачається, що вони складені поліцейським СРПП Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області Германом Д.Ю., тобто неуповноваженого на те особою. В протоколі не зазначено всіх необхідних відомостей про особу ОСОБА_1 .. Протоколи про адмінправопорушення не містять відомостей про присутність законного представника при складанні протоколів, в матеріалах справи про адмінправопорушення відсутнє повідомлення щодо захисту прав та інтересів неповнолітнього до відповідних органів у справах дітей, а тому адмінпротоколи складені з порушенням вимог ст. 256 КУпАП. Відсутні також відомості про належного законного представника ОСОБА_1 , що унеможливило останнього мати законного представника при розгляді даної справи і в суді.

Проте, суд першої інстанції не звернув уваги на вищевказані порушення вимог закону допущені при складанні протоколів про адміністративне правопорушення, не повно та не об`єктивно розглянув справу, не надав всім зібраним доказам по справі належну правову оцінку та дійшов помилкового та передчасного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованих йому адміністративних правопорушень.

Допущені порушення вимог закону є безумовною підставою для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження стосовно ОСОБА_1 за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

За таких підстав, апеляційна скарга законного представника ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122-2, ч.5 ст.126 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу законного представника ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 грудня 2024 року, якою неповнолітнього ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122-2, ч.5 ст.126 КУпАП та на підставі ч.2 ст.36 КУпАП остаточно накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 грн. з позбавлення права керування транспортними засобами строком на п`ять років та без оплатного вилучення транспортного засобу скасувати, а провадження по справі, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: (підпис)