ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/21/25 Справа № 243/2055/24 Суддя у 1-й інстанції - Воронков Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Свіягіна І. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року м.Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М.,

при секретарі судового засідання Примак Н.М.,

захисника адвоката Трофімчука В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції апеляційну скаргу захисника адвоката Трофімчука В.В., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 квітня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, військовослужбовця, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

На підставі ст. 40-1 КУпАП з ОСОБА_1 на користь держави стягнуто судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок,

ВСТАНОВИЛА:

постановою суду ОСОБА_1 визнано винним у тому, що 07 березня 2024 року о 19 годині 30 хвилин, в Донецькій області на 649 км. + 100м. а/д М-03 Київ Харків - Довжанський, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом HMMWV M1097A2 н/з НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: хитка хода, почервоніння очей, тремтіння пальців рук, характерний запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДРУкраїни.

У поданій апеляційній скарзі захисник адвокатТрофімчук В.В., який діє у захист прав і законах інтересів ОСОБА_1 , оспорюючи законність, обґрунтованість та підстави притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП України, просить: скасувати постанову судді та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, що передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, відносно ОСОБА_1 ,у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення

На обґрунтування апеляційних вимог захисник адвокат Трофімчук В.В. зважає на те, що дана постанова винесена з порушенням норм як процесуального адміністративного закону так і неправильним застосуванням норм матеріального адміністративного права, при цьому суддя місцевого суду неповно та однобічно з`ясував фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення фактичних обставин справи, а також - не сприяв повному, всебічному та неупередженому її розгляду, внаслідок чого безпідставного та незаконно притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП України.

Зазначив, що оскільки після пропозиції ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, поліцейський відразу повідомив, що останній має право відмовитися від проходження такого огляду, то, тим самим, фактично спровокував, «підштовхнув» ОСОБА_1 на відмову від проходження огляду, а відтак на вчинення адміністративного правопорушення. Тому вважає, що відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу не утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Також зазначив, що матеріали справи не містять жодних доказів факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом HMMWV M1097A2 н/з НОМЕР_2 .

Поліцейський не повідомив ОСОБА_1 про наявність у останнього ознак алкогольного сп`яніння, процедура огляду була проведена без участі свідків, що є порушенням порядку проведення огляду на стан сп`яніння.

Долучений відеозапис має фрагментарний характер, а тому, є неналежним доказом. Серед матеріалів провадження відсутнє направлення ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я для проведення огляду, що також є порушенням.

Окремо зазначив, що ОСОБА_1 приймає активну участь у обороні країни від російської агресії безпосередньо у зоні активних бойових дій та раніше до відповідальності за статтею 130 КУпАП не притягувався. Через дефіцит військових кадрів вимушений виконувати обов`язки водія навіть за відсутності достатнього досвіду, а тому, у випадку визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, просив суд не призначати йому стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом.

ОСОБА_1 у засідання апеляційної інстанції не прибув, при цьому належним чином повідомлявся про день, час і місце апеляційного розгляду даної справи, проте не повідомив причин своєї неявки, клопотань про відкладення апеляційного розгляду - не заявляв.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 294 КУпАП України, апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.

До цього ж, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 року ЄСПЛ у справі "Юніон ЕліментаріяСандерс проти Іспанії"). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 зазначеної Конвеції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року в справі "Смірнова проти України").

Частиною 6 ст.294 КУпАП встановлено, що неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи.

За таких обстави, керуючись ст. 268 КУпАП України, суд апеляційної інстанції вважає можливим розглянути цю справу за відсутністю ОСОБА_1 на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту оскарженої постанови судді місцевого суду та доводів захисту, викладених ним у апеляційній скарзі; захисника адвоката Трофімчука В.В., який підтримав доводи на підтримання клопотання про поновлення строку на оскарження та апеляційну скаргу за наведених у ній обставин; вивчивши, перевіривши та оцінивши матеріали адміністративної справи, обміркувавши наведені доводи, - суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з огляду на таке.

За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП України, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.

Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно припису ст. 8 КУпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.

Згідно положень ст. 17 Закону України " Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини " від 23.02.2006 року за №3477-ІV рішення ЄСПЛ - є джерелом права в Україні.

Відповідно до положення частини 1 статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Бендерський проти України" (заява №22150/02, параграф 2), у якому відображений принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом.

Ці вимоги закону при розгляді суддею місцевого суду адміністративної справи щодо ОСОБА_2 належно виконані.

Апеляційним переглядом установлено, що суддя місцевого суду при розгляді справи про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_3 виконав вимоги ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП та правильно застосував норми матеріального права.

З матеріалів провадження у справі та змісту постанови вбачається, що суддя місцевого суду під час розгляду справи, дослідив письмові докази у справі та відеозапис, усім дослідженим доказам надав оцінку та дійшов висновку про вчинення ОСОБА_4 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.

За змістом ч. 1 ст. 130 КУпАП України, підставою для притягнення до адміністративної відповідальності є, зокрема, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння (п. 2.5 ПДР України).

При цьому п. 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу працівника поліції пройти в установленому законом порядку медичний огляд для визначення, зокрема, стану алкогольного сп`яніння тощо.

Відповідно до правил, визначених п. 5 Інструкції про застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, затвердженої Наказом МВС України 18.12.2018 року №1026, включення портативного відео реєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних із виникненням у поліцейського особистого приватного становища. У процесі включення портативного відео реєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати і часу.

Суд першої інстанції, дослідивши наявні у справі докази, протокол про адміністративне правопорушення серіїААБ № 141496 від 07.03.2024р.; відеозаписи з нагрудних камер поліцейських; оцінивши їх в сукупності, дійшов висновку, що сукупністю доказів доведено, що працівники поліції під час розмови повідомили, що вбачають ОСОБА_5 ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: хитка хода, почервоніння очей, тремтіння пальців рук, характерний запах алкоголю з порожнини рота. ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився у встановленому законом порядку,водію були роз`яснені наслідки відмови від проходження огляду у виді складання протоколу за ст. 130 КУпАП

Порядок огляду для встановлення стану сп`яніння встановлено ст. 266 КУпАП, Постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року №1103 «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», та інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я №1452/735 від 09.11.2015 року, згідно з якими огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Доводі стороні захисту про визнання відеозапису неналежним доказом через його фрагментарність та неповноту, спростовується самим відеозаписом, який був предметом дослідженням, суд прийшов до обґрунтованого висновку , що наявний в матеріалах справи відеозаписв повній мірі відображає обсяг та хронологію подій, які стали підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та, поза розумним сумнівом, містить докази наявності складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 .

Оцінюючи долучений та досліджений в судовому засіданні відеозапис на предмет доведеності інших фактичних обставин у справі, суд, врахував відображену на відео поведінку ОСОБА_1 під час спілкування з поліцейським, манеру мови і координацію рухів, а також прийняв до уваги сукупність всіх інших досліджених доказів по справі, керуючись внутрішнім переконанням та прийшов до правильного висновку доведеним, поза розумним сумнівом, факти керування ОСОБА_1 транспортним засобом, наявності в нього ознак алкогольного сп`яніння, і факт відмови останнього від проходження огляду на стан сп`яніння, як на місці зупинки транспортного засобу так і в медичній установі.

Доводи сторони захисту про те, що матеріали справи не містять жодних доказів факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом HMMWV M1097A2 н/з НОМЕР_2 . спростовується протоколом про адміністративне правопорушення серії ДП № 673277 від 07 березня 2024 р., який був складений одночасно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 141496 від 07.03.2024р., відповідно до якого 07 березня 2024 року о 19 годині 30 хвилин, в Донецькій області на 649 км. + 100м. а/д М-03 Київ Харків - Довжанський, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом HMMWV M1097A2 н/з НОМЕР_3 п2.1а Правил дорожнього руху; а також письмовими поясненнями ОСОБА_1 , який не заперечував факт керування транспортним засобом.

Сам ОСОБА_1 під час спілкування з поліцейським на відеозапису повідомляє, що він дійсно вживав спиртні напої, а тому, заперечення захисника адвоката Трофімчука В.В., в частині неповідомлення поліцейським, які саме ознаки були виявлені у ОСОБА_1 , як підставу для закриття провадження у справі, суд обґрунтовано не прийняв до уваги.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що фіксація факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, проведена із дотриманням положень ст. 266 КУпАП, зокрема зафіксована за допомогою технічних засобів на бодікамери поліцейських.

16.02.2021 року Верховною радою України прийнято закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху» №2695, яким редакція ч. 2 ст. 266 КУпАП змінена наступним чином: «Огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Словосполучення в законі «огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння….» охоплює повністю процедуру проведення огляду на стан сп`яніння, тобто як фіксацію огляду так і фіксацію процедури відмови водія від огляду.

Таким чином, після набуття вказаним законом чинності, працівникам поліції дозволяється проводити огляд на стан сп`яніння без свідків. При цьому, доказами має бути відеофіксація огляду. Обов`язок присутності свідків виникає лише у разі, якщо працівник поліції не має відео реєстратора чи іншого технічного засобу відеозапису.

У зв`язку з чим доводи сторони захисту адвоката про обов`язок присутності свідків є необґрунтованими.

Судом першої інстанції дана оцінка доводам сторони захисту про відсутність письмового направлення водія на огляд до медичного закладу, як такі, що безумовно свідчать про наявність підстав для закриття провадження по справі, та обґрунтовано не були прийняти судом, оскільки відсутність письмового направлення не може бути підставою для визнання всієї процедури проходження огляду на стан сп`яніння такою, що проведена з порушеннями чинного законодавства. Наявні матеріали справи у повному обсязі підтверджують факт пропонування працівником патрульної поліції ОСОБА_1 пройти огляд як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі, що за своїм змістом та правовою визначеністю є вимогою та направленням водія на огляд, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння і на місці зупинки, і в медичній установі, тому процесуальна доцільність складення письмового направлення була відсутня.

Всі викладені письмово та висловлені в судовому засіданні аргументи та заперечення адвоката ОСОБА_6 не є суттєвими та фундаментальними порушеннями, які б впливали на склад адміністративного правопорушення та такими, що доводять невинуватість ОСОБА_1 у скоєнні інкримінованого йому правопорушення, а отже не є підставою для задоволення його апеляційної скарги про закриття провадження у справі.

Викладені в письмових поясненнях ОСОБА_1 обставини щодо вживання ним 200 грамів горілки вже після зупинки транспортного засобу, а не до моменту керування, є спробою останнього уникнути відповідальності та розцінюються, як намагання будь-яким чином змінити пов`язану з вчиненням правопорушення подію, шляхом створення штучних обставин цієї події або зміни її дійсних обставин.

При цьому судом апеляційної інстанції перевірялись доводи сторони захисту та суд дійшов висновку, що факт упередженого ставлення до ОСОБА_1 з боку працівників поліції або вчинення будь-яких неправомірних дій по відношенню до нього, про що зазначав захисник, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, та розцінюються судом як припущення, що не ґрунтуються на доказах, та сприймаються судом, як спосіб захисту.

Отже, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці, що само собою утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд дійшов висновку, що доказів, які б спростовували винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих діянь і могли б бути підставами для закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях вказаної особи складу адміністративного правопорушення, стороною захисту не наведено та при розгляді даної справи судом не встановлено.

Апеляційний суд погоджується з таким рішенням суду першої інстанції та враховує, що згідно з ч. 1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

В контексті обставин даної справи апеляційний суд враховує, що відповідно до положень ст. 10 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані, серед іншого, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з положеннями ст. 16 вказаного Закону водій, серед іншого, зобов`язаний:

- виконувати розпорядження поліцейського, а водії військових транспортних засобів - посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами;

- не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок, процедура та особливості проведення огляду особи на стан сп`яніння, а також дії поліцейського у разі відмови особи від проходження такого огляду передбачені статтею 266 КУпАП, пунктом 6, 7 Розділу 1, Розділами ІІ та ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року за № 1452/735.

Відповідно до наведених нормативних актів за наявності ознак алкогольного сп`яніння поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу, а у разі, коли водій транспортного засобу відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, така особа направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

За відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За результатами означених подій уповноваженою на те особою складений протокол про адміністративне правопорушення, зміст якого у повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки, окрім іншого, протокол містить виклад суті адміністративного правопорушення, виходячи з характеру вчинених дій; у ньому вказані ознаки сп`яніння, які були виявлені поліцейським та дії водія щодо відмови від огляду на стан сп`яніння; є вказівка на порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху та посилання на ч. 1 ст. 130 КУпАП (ас. 1), і зміст вказаного протоколу доведений до відома ОСОБА_1 .

При цьому, судом першої інстанції в основу своїх висновків обґрунтовано покладені наведені докази, оскільки вони є належними, допустимими та достовірними, здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи та об`єктивно узгоджуються між собою.

Відеозаписом досліджуваних подій спростовуються доводи, наведені в апеляційній скарзі, в частині того, що ОСОБА_7 не керував, оскільки за змістом вказаних доказів в їх сукупності встановлено, що автомобіль був під керуванням ОСОБА_1 .

Окрім того, вказаний відеозапис є чітким, змістовним та таким, що повністю відтворює хронологію подій, що відбувалися за участю ОСОБА_1 , та який має значення для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Отже, встановленими під час апеляційного розгляду обставини спростовують позицію сторони захисту про безпідставне притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, висновки судді місцевого суду у постанові від 10 квітня 2024року про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, всупереч доводів апеляційної скарги, відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на належних і допустимих у розумінні ст. 251 КУпАП доказах, а тому передбачені законом підстави для скасування судового рішення і закриття провадження у справі згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, як про це просить апелянт, відсутні.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції постанови винесена з дотримання вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП, а тому апеляційна скарга захисника адвоката Трофімчука В.В. задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А:

апеляційну скаргу захисника адвоката Трофімчука В.В., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити - без задоволення.

Постанову на постанову Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 квітня 2024року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та підданий адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі тисячу неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

Апеляційного суду І.М.Свіягіна