КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2025 року суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кияшко О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу адвоката Ан І.М. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 07.11.2024,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 07.11.2024 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Згідно з вказаною постановою, ОСОБА_1 17.08.2024 о 01 год. 19 хв. по вул. Зарічна, 2 у м. Києві керував транспортним засобом «Volkswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки зі згоди водія з використанням приладу «Драгер», результат 0,45 проміле, чим порушив вимоги пункту 2.9а ПДР України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, адвокат Ан І.М. подала в інтересах ОСОБА_1 апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді місцевого суду та закрити провадження у справі.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги апелянт зазначає, що постанова є незаконною, необґрунтованою, а викладені в ній висновки суперечать фактичним обставинам справи. Стверджує, що працівники поліції не вказали ОСОБА_1 які саме ознаки алкогольного сп`яніння у нього виявлено. Вказує, що відеозапис з нагрудних камер працівників поліції не є безперервним і на ньому не зафіксовано повідомлення ОСОБА_1 причини зупинки. Вказує, що суд залишив поза увагою те, що за Віденською Конвенцією, вміст алкоголю у видихаємому повітрі не перевищував допустимої межі. Наголошує, що суд не надав належну правову оцінку стану крайньої необхідності.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з`явився, хоча про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив.

Адвокат Ан І.М. вважала за можливе проводити апеляційний розгляд за відсутності ОСОБА_1 .

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи, наведені в апеляційній скарзі, вислухавши пояснення адвоката Ан І.М., яка підтримала апеляційну скаргу, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається із змісту оскаржуваної постанови, висновок судді місцевого суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, ґрунтується на даних, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення, роздруківці приладу «Драгер», акті огляду на стан сп`яніння.

Однак, у судовому засіданні апеляційного суду адвокат Ан І.М. заперечила викладені в протоколі обставини та надала пояснення, що відповідають апеляційній скарзі, зауваживши, що у дівчини ОСОБА_1 стався приступ астми і вона потребувала відповідних ліків, тому для усунення небезпеки її життю і здоров`ю ОСОБА_1 терміново поїхав до аптеки. На зворотному шляху його зупинили працівники поліції, запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що він погодився, однак результати огляду не оскаржував, оскільки поспішав завезти ліки дівчині та в подальшому викликав швидку медичну допомогу.

Аналогічні пояснення були надані ОСОБА_1 і в суді першої інстанції.

З наявного у справі відеозапису також вбачається, що ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу пояснив працівникам поліції дані обставини, пред`явив ліки та фіскальний чек з аптеки.

Вказаними доказами у своїй сукупності фактично підтверджено те, що водій ОСОБА_1 в момент зупинення працівниками поліції перебував у стані крайньої необхідності, зумовленому необхідністю надання негайної медичної допомоги дівчині, яка перебувала у небезпечному для життя стані, що також підтверджується наявним в справі фіскальним чеком з аптеки (а.с. 28), а також листом з призначеним лікуванням КНП «Центр ЕМД та МК» (а.с. 27).

Відповідно до ст.18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

З огляду на викладене, а також на відсутність завданої діями ОСОБА_1 фактичної шкоди, апеляційний суд визнає його дії вчиненими в стані крайньої необхідності та вважає, що вчинене ним правопорушення є менш значним, ніж відвернена шкода.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_1 перебував у незначному ступені алкогольного сп`яніння.

Згідно з п.4 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони.

З огляду на викладене, вважаю, що апеляційна скарга є обґрунтованою, а тому постанова судді місцевого суду підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі п.4 ч.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Ан І.М. в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 07.11.2024, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, скасувати.

Провадження у справі щодо ОСОБА_1 закрити у зв`язку з перебуванням в стані крайньої необхідності на підставі п.4 ч.1 ст.247 КУпАП.

Постанова суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя