Справа № 366/258/25
Провадження №3/366/354/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2025 с-ще Іванків

Суддя Іванківського районного суду Київської області Слободян Н.П., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від відділення поліції №1 (с-ща Іванків) Вишгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-8 КУпАП,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 суті правопорушення, визнаного суддею недоведеним

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 350278 від 22.01.2025, по суті правопорушення зазначено таке:

22.01.2025 року о 16 год. 10 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння за місцем свого проживання вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї співмешканки ОСОБА_3 , а саме ображав нецензурною лайкою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої, при цьому порушив вимоги ТЗП АА № 519535 від 21.01.20125 по 24.01.2025 заборона в будь-який спосіб контактувати, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-8 КУпАП.

ІІ. Позиції сторін

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився. Про дату, час і місце судового засідання повідомлений завчасно та належним чином. Причин неявки не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило.

З огляду на викладене та положення ст. 268 КУпАП, суддя приходить до висновку про розгляд справи за його відсутності.

ІІІ. Оцінка судді

3.1 загальні релевантні джерела права

Як зазначено у ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення має бути з`ясовано, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення у справі.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до ст.32 Конвенції про захист прав і основних свобод людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Деталі обвинувачення мають дуже суттєве значення, а його неконкретність розглядається ЄСПЛ як порушення права на захист (справа «Маттоціа проти Італії» від 25.07.2000).

У рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 року (заява №36673/04) зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом). Виходячи з практики застосування Європейським судом Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції.

У рішенні по справі «Карелін проти росії» («заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ зазначив про заборону зміни судами у своїх рішеннях фабули правопорушення, усувати певні розбіжності та неточності, які мають місце в протоколах про адміністративні правопорушення, оскільки це становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Згідно з п. 4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 у справі № 23-рп/2010 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 КУпАП (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для ініціювання притягнення особи до адміністративної відповідальності, окрім виключень, зазначених уст. 258 КУпАП. Протокол про адміністративне правопорушення як підстава для притягнення особи до відповідальності та як один із засобів доказування (ст.251 КУпАП) у будь-якому разі повинен відповідати вимогамст.256 КУпАП.

3.2 релевантні джерела права, які підлягають застосуванню з урахуванням диспозиції ч. 2 ст. 173-8 КУпАП

Відповідальність за ч. 2 ст. 173-8 КУпАП настає у разі невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон № 2229-VIII) терміновий заборонний припис стосовно кривдника є одним із спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.

Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 2229-VIII)

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 25 Закону № 2229-VIII терміновий заборонний припис виноситься кривднику уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України у разі існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи з метою негайного припинення домашнього насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення.

Терміновий заборонний припис може містити такі заходи:

1) зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи;

2) заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи;

3) заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

Терміновий заборонний припис виноситься строком до 10 діб та вручається кривднику, а його копія - постраждалій особі або її представнику (ч.ч. 5, 6 цієї статті)

Частиною 11 ст. 25 Закону № 2229-VIIІ визначено, що терміновий заборонний припис виноситься в порядку, затвердженому Міністерством внутрішніх справ України.

Таким порядком є Порядок винесення уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України термінового заборонного припису стосовно кривдника, затверджений наказом МВС України від 01.08.2018 № 654 (Далі Порядок № 654)

Наведені положення ч.ч. 1, 2, 5 ст. 25 Закону № 2229-VIII кореспондуються з положеннями п.п. 1, 4, 17 розділу ІІ Порядку № 654.

Відповідно до п.п. 6, 9 розділу ІІ Порядку № 654, терміновий заборонний припис стосовно кривдника (додаток 1) складається на бланку, виготовленому друкарським способом згідно з технічним описом бланка термінового заборонного припису стосовно кривдника (додаток 2), на якому проставлено відповідні серію та номер.

За наявності технічної можливості терміновий заборонний припис стосовно кривдника виноситься в електронній формі з використанням мобільного логістичного пристрою з автоматичним присвоєнням йому відповідних серії та номера, а також із зазначенням відомостей, визначених у додатку 1 до цього Порядку, який інтегрується до електронної картки та роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв

Припис у паперовій формі складається в одному примірнику з утворенням двох копій через самокопіювальний папір. Оригінал припису вручається кривднику під підпис, перша копія - постраждалій особі або її представнику, друга копія залишається у працівника уповноваженого підрозділу поліції.

Відомості, які необхідно зазначати в приписі наведені в п. 10 розділу ІІ Порядку № 654, до яких, крім інших, належить зазначати:

у рядку «заходи термінового заборонного припису стосовно кривдника» - захід чи заходи, передбачені частиною другою статті 25 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»;

у рядку «Терміновий заборонний припис стосовно кривдника винесений строком» - строк із зазначенням кількості діб, часу та дати винесення припису, часу та дати закінчення дії припису.

За п. 18 Порядку № 654 дія припису припиняється в разі застосування до кривдника судом адміністративного стягнення у вигляді адміністративного арешту або обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні.

Аналогічні положення наведені в ч. 7 ст. 25 Закону № 2229-VIII.

Відповідно до ч. 9 ст. 25 Закону № 2229-VIII, особа, стосовно якої винесено терміновий заборонний припис, може оскаржити його в адміністративному порядку відповідно до Закону України "Про адміністративну процедуру" та/або в судовому порядку, передбаченому для оскарження рішень, дій або бездіяльності працівників уповноважених підрозділів органів Національної поліції України. Оскарження термінового заборонного припису не зупиняє його дію.

Аналогічні за змістом положення наведені в п. 22 розділу ІІ Порядку № 654.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави стверджувати, що терміновий заборонний припис є одним із спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, який виноситься стосовно особи, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі у разі існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи з метою негайного припинення домашнього насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення, який містить визначені законом заходи та застосовується на строк до 10 діб.

Припис є таким, що набирає законної сили з моменту його складення і діє:

на строк, визначений працівником органу Національної поліції, але не більше ніж до 10 діб;

до часу застосування до кривдника судом адміністративного стягнення у вигляді адміністративного арешту або обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні;

оскарження припису в порядку Закону України "Про адміністративну процедуру" та/або в порядку адміністративного судочинства.

При цьому, копія такого припису має видаватись кривднику для забезпечення останньому права на його оскарження в порядку адміністративного судочинства, потерпілому (чи його представнику) за вимогою та в будь-якому випадку копія припису залишається в розпорядженні працівника органу Національної поліції.

3.3 дослідження доказів, долучених до протоколу на підтвердження винуватості

В обґрунтування винуватості у вчиненні правопорушення, до матеріалів справи долучено:

- протокол про адміністративне правопорушення;

- письмові пояснення ОСОБА_3 від 22.01.2025, згідно з якими 22.01.2025, приблизно о 16 год. 10 хв. до її місця проживання прийшов співмешканець ОСОБА_1 та почав ображати її нецензурною лайкою та стукати в двері;

- письмові пояснення ОСОБА_1 від 22.01.2025, згідно з якими останній відмовився надавати пояснення.

3.4. дослідження доказів сторони захисту

Сторона захисту будь-яких документів, які б відповідали критеріям доказів не надала.

Інших документів та матеріалів, які б відповідали критеріям доказів в матеріалах справи немає.

3.5. висновок судді за результатами оцінки доказів.

3.5.1 щодо протоколу про адміністративне правопорушення

3.5.1.1 в частині складення протоколу відносно кількох правопорушень

Відповідно до положень ст.ст. 254, 255 та 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом, який відповідним чином повинен бути оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння (діянь), яке (які) містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП та є найважливішим джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення.

Тому, в межах зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин, інкримінованого особі адміністративного правопорушення, і повинен провадитися їх, у тому числі, і судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Положення ст. 256 КУпАП є імперативними в частині зазначення відомостей у протоколі про адміністративне правопорушення та підлягають виконанню всіма без виключення посадовими особами, які уповноваженні на складання протоколів про адміністративне правопорушення, що визначені у ст. 255 КУпАП.

За загальним правилом законодавства про адміністративне правопорушення, яке випливає з аналізу ст.ст. 254 та 256 КУпАП про вчинення кожного адміністративного правопорушення складається окремий протокол.

Такий висновок судді узгоджується з тим, що: п. 1.3 розділу І Порядку оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженого наказом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини 16.02.2015 № 3/02-15; п. 2 розділу ІІ Інструкції з оформлення працівниками служби державної охорони природно-заповідного фонду України матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 22.10.2021 № 687; п. 1.4 розділу І Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України, затвердженої наказом МВС України від 28.08.2013 № 825; п. 2 розділу І Порядку оформлення протоколів про адміністративні правопорушення Національним агентством з питань запобігання корупції, затвердженого наказом Національного агентства з питань запобігання корупції 06.12.2019 № 159/19 та іншими відомчими нормативно-правовими актами, які визначають більш детальні процедуру складання протоколів про адміністративні правопорушення в органах та підрозділах суб`єктів владних повноважень, які у відповідності до положень ст. 255 КУпАП уповноважені на складання протоколів про адміністративні правопорушення і які затверджені у відповідності з вимогами ст.ст. 254-256 КУпАП визначається, що у разі вчинення кількох адміністративних правопорушень, за кожне вчинене правопорушення протокол про адміністративне правопорушення складається окремо.

Нормативно-правовим актом, який більш детально регулює порядок складання протоколів про адміністративні правопорушення працівниками органів Національної поліції є Інструкція з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затверджена наказом МВС України від 06.11.2015 № 1376 (далі Інструкція № 1376).

В цій Інструкції відсутня пряма вказівка на те, що у разі вчинення кількох адміністративних правопорушень, за кожне вчинене правопорушення протокол про адміністративне правопорушення складається окремо.

Проте, відсутність такої вказівки не надає повноважень працівникам органів Національної поліції складати за вчинення кількох адміністративних правопорушень одного протоколу, оскільки це суперечить загальному правилу законодавства про адміністративне правопорушення, визначеному в ст.ст. 254, 256 КУпАП, які мають вищу юридичну силу на відміну від Інструкцій, які є підзаконними нормативно-правовими актами.

Відтак, у разі виявлення кількох адміністративних правопорушень, у тому числі якщо такі правопорушення охоплюються однією частиною однієї статті КУпАП, проте є різними правопорушеннями з огляду на кваліфікуючі ознаки, визначені в диспозиції Особливої частини КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення має складатись окремо за кожне правопорушення.

В недотримання зазначених вимог, відносно ОСОБА_1 складено один протокол про адміністративне правопорушення за вчинення правопорушень, які охоплюються різними статтями КУпАП.

Зокрема, суть правопорушення зводиться до того, що ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно ОСОБА_3 , що відповідає диспозиції ст. 173-2 КУпАП та одночасно з цим не виконав вимоги термінового заборонного припису, що відповідає диспозиції ч. 2 ст. 173-8 КУпАП.

Згідно з рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010, яке є обов`язковим до виконання на території України, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо є неналежними доказами.

Відтак, складений відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення є таким, що складений з порушенням встановленого законом порядку, тому не може бути підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності.

3.5.1.2 в частині конкретизації правопорушення

В розділі 3.1 цієї постанови зазначено, що деталі обвинувачення мають дуже суттєве значення, а його неконкретність розглядається ЄСПЛ як порушення права на захист. При цьому, у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може змінювати таку фабулу у своїх рішеннях та усувати певні розбіжності та неточності.

Відтак, не конкретизація суті правопорушення є порушенням права на захист.

Дослідивши суть викладеного правопорушення, суддя приходить до висновку, що викладена у протоколі фабула правопорушення не відповідає критеріям конкретизації диспозиції правопорушення за ч. 2 ст. 173-8 КУпАП з урахуванням положень Закону № 2229-VIII та Порядку № 654, які більш детально регулюють процедуру винесення тимчасового заборонного припису та вимог до нього.

Зокрема, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 порушив вимоги ТЗП, яким йому встановлена «…. заборона в будь-який спосіб контактувати»

При цьому, у протоколі не конкретизовано, з ким саме йому заборонено контактувати.

Положеннями ч. 2 ст. 25 Закону № 2229-VIII, які кореспондуються з п. 4 розділу ІІ Порядку № 654 встановлена можливість зазначати в приписі, крім інших, такий захід як заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

Однак, викладена фабула не містить конкретизації стосовно заборони контактувати з постраждалою особою та за буквальним змістом зводиться до заборони контактувати взагалі з будь-ким, що не відповідає положенням наведеного законодавства.

Відтак, суддя констатує, що викладена у протоколі про адміністративне правопорушення фабула не містить всіх істотних ознак правопорушення, що становить порушення особи на захист, тому протокол про адміністративне правопорушення також і з цих обставин не може бути підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

3.5.2 щодо зібраних доказів

З диспозиції ч. 2 ст. 173-8 КУпАП вбачається, що доказуванню в таких справах підлягає факт винесення відносно особи термінового заборонного припису (ТЗП), а з урахуванням положень Закону № 2229-VIII та Порядку № 654, доказуванню також в таких справах підлягають: заходи, які застосовувались до кривдника; відповідність застосованих заходів вимогам закону; термін дії ТЗП;дії особи, які виразились в порушенні ТЗП.

Очевидним є те, що дослідженню в таких справах підлягає сам терміновий заборонний припис, який і містить в собі викладені вище обставини (крім дій, які виразились в порушенні ТЗП) та який має бути долучений до матеріалів справи з огляду на те, що примірник такого припису в будь-якому випадку залишається у розпорядженні працівника органу Національної поліції.

Однак, в цій справі встановити належним чином жоден з перелічених обставин неможливо, оскільки в матеріалах справи відсутня копія ТЗП.

За таких обставин, суддя визнає не доведеним факт порушення ОСОБА_1 вимог ТЗП.

Щодо письмових пояснень ОСОБА_3 суддя зазначає, що вони не містять жодних відомостей, які б свідчили про винесення відносно ОСОБА_1 термінового заборонного припису та що він порушив застосовані до нього таким приписом заходи, а зміст пояснень зводиться до вчинення останнім діянь, які підпадають під диспозицію ст. 173-2 КУпАП.

За встановлених обставин справи, суддя приходить до висновку, що подія і склад адміністративного правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_4 є недоведеними, а зібрані на підтвердження її винуватості докази сумнівними.

IV. Висновки

Згідно ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на встановлені обставини, суддя приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-8 КУпАП, а тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Питання щодо судового збору суддя вирішує у відповідності до ст. 40-1 КУпАП, за якою судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення сплачується особою, на яку накладено адміністративне стягнення.

Оскільки в цьому випадку провадження у справі підлягає закриттю, відповідно судовий збір слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 7, 40-1, 173-8, 245, 247, 251, 252, 280, 283-285 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 визнати невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-8 КУпАП, та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та може бути оскаржена особами, визначеними ч. 2 ст. 294 КУпАП до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Іванківський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня її вручення.

Суддя Н.П. Слободян