Справа № 156/100/25
Провадження № 3/156/177/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2025 року сел. Іваничі

Суддя Іваничівського районного суду Волинської області Малюшевська І.Є., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з відділу поліцейської діяльності № 1 (сел. Іваничі) Володимирського районного відділу поліції Головного управління національної поліції у Волинській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки сел. Нововолексіївка Генічеського району Херсонської області, українки, громадянки України, незаміжньої, на утриманні одна неповнолітня дитина, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , мешканки: АДРЕСА_2 , непрацевлаштованої, до адміністративної відповідальності раніше не притягалася,

за ч. 3 ст. 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП)

учасники справи:

особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

про права передбачені ст. 268 КУпАП, ст. ст.10, 63 Конституції України особі роз`яснено,

відводів не заявлено, будь-яких клопотань не надходило

в с т а н о в и в :

І. Опис обставин, установлених під час розгляду справи

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 968157 від 14.01.2025 слідує, що 14.01.2025 о 14:00 за адресою АДРЕСА_2 ОСОБА_1 здійснила продаж тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка з рук, що є заборонено законом.

Констатовано, що такими своїми діями ОСОБА_1 вчинивла адміністративне правопорушення відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 156 КУпАП.

ІІ. Пояснення учасників справи

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердила обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопоуршення, свою вину визнала та щиро розкаялася. Просила суд суворо її не карати.

ІІІ. Застосоване судом законодавство та висновки суду

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Особу може бути визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення виключно в разі встановлення в її діянні всіх ознак складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення, тобто наявність усіх необхідних елементів об`єктивних та суб`єктивних ознак, які характеризують діяння як правопорушення. Відсутність одного з елементів юридичних ознак складу правопорушення не утворює складу правопорушень.

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 280 КУпАП суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення; чи винна особа у його вчиненні; чи підлягає особа адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.156 КУпАП.

Згідно з диспозицією ст. 156 КУпАП відповідальність за частиною третьою вказаної статті наступає за торгівлю пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння з рук, з лотків, у приміщеннях або на територіях, заборонених законом.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 3 цієї статті, полягає у торгівлі алкогольними напоями або тютюновими виробами з рук, з лотків, у приміщеннях або на територіях, заборонених законом, тобто торгівля означеними виробами суб`єктами, які відповідно до вимог законодавства не мають права на здійснення такої торгівлі. Крім того, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 156 КУпАП, полягає у здійсненні торгівлі, тобто процесу обміну товарами та грошима.

Згідно статті 1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» роздрібна торгівля діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб`єктах господарювання (у тому числі іноземних суб`єктах господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) громадського харчування.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 15-3 ЗУ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових, тютюнових виробів, електронних сигарет та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пристроїв для споживання тютюнових виробів без їх згоряння, зокрема, з рук, лотків.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

На підтвердження вини ОСОБА_1 працівником поліції подано: протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 968157 від 14.01.2025 року, рапорт оператора 102 Панасенка від 14.01.2025, фотокопію паспорта громадянина України ОСОБА_1 , фотокопію десяти пачок цигарок «Прима», письмові пояснення ОСОБА_1 у яких свою вину визнає, квитанцію про отримання речей і документів від 14.01.2025.

Однак у матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 14.01.2025 року здійснила торгівлю тютюнових виробів з рук, а також відсутні дані щодо отримання ОСОБА_1 грошей від продажу алкогольного напою, тобто виручки, яка відповідно до санкції ч. 3 ст. 156 КУпАП повинна бути конфіскованою у разі визнання особи винною у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення. Будь-яких інших належних, допустимих і достатніх доказів (фото, відео, аудіо фіксація, пояснення свідків, які мали би бути присутні при закупці, протокол огляду місця події, акт вилучення предмету продажу та грошових коштів тощо), які б підтверджували факт торгівлі ОСОБА_1 алкогольними напоями з рук не надано.

При цьому визнання вини у вчиненні порушення за відсутності інших доказів не може бути достатнім доказом такого порушення.

Зазначене виключає об`єктивну сторону даного адміністративного правопорушення та унеможливлює його склад.

Суддя зазначає, що подія адміністративного правопорушення та винність особи у його вчиненні доводиться доказами, вичерпний перелік джерел яких наведений у ст. 251 КУпАП, однак, на переконання судді, матеріали справи не містять доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 156 КУпАП. При цьому, суддя вважає, що наявність лише одного рапорту працівників поліції та пояснень самої ОСОБА_1 у яких провину у вчиненому визнає, є не достатнім для притягнення особи до відповідальності із урахуванням того, що як у кримінальному процесі, так і у процесі у справах про адміністративні правопорушення діє принцип змагальності сторін та забезпечення доведеності вини, а сукупність доказів повинна оцінюватись з точки зору їх достатності та взаємозв`язку. За відсутності сукупності доказів є неможливим визнання доведеності вини у вчиненні відповідного правопорушення.

У відповідності до вимог ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходам впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставі і в порядку встановленому законом, а застосування заходів адміністративного впливу проводиться в межах компетенції того органу, який його застосовує у точній відповідності із законом.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України).

Один із найважливіших конституційних принципів щодо захисту основоположних прав та свобод людини при здійсненні процедури притягнення особи до адміністративної та/або кримінальної відповідальності (презумпція невинуватості) закріплено у ст.62 Конституції України, згідно якого особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований уп.43рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008р.у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Судова практика свідчить, що у відповідності до цього рішення, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом. З огляду на зазначене, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.

Відповідно до ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Положення ч.2 ст.7 КУпАП вказують на те, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

За таких умов сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, не може бути беззаперечним доказом його вини в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Будь-яких належних та об`єктивних, достатніх доказів вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 156 КУпАП до протоколу долучено не було та в судовому засіданні не здобуто.

Таким чином встановлено, що обставини, які були викладені у протоколі про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності не знайшли свого підтвердження та не доводяться жодними належними та допустимими доказами.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до ч. 2 ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Оскільки матеріали адміністративної справи не містять належних та допустимих доказів, які б давали можливість поза розумним сумнівом зробити висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 156 КУпАП, суддя вважає, що провадження у справі, відповідно до п.1 ст.247 КУпАП, підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю в діях останньої складу адміністративного правопорушення.

ІV. Речові докази

Відповідно до ч.1 ст. 265 КУпАП речі і документи, що є знаряддям або безпосереднім об`єктом правопорушення, виявлені під час затримання, особистого огляду або огляду речей, вилучаються посадовими особами, зберігаються до розгляду справи про адміністративне правопорушення у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України за погодженням із Державною судовою адміністрацією України; після розгляду справи, залежно від результатів її розгляду, їх у встановленому порядку конфіскують, або повертають володільцеві, або знищують, а при оплатному вилученні речей реалізують.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 968157 від 14.01.2025 року вилучено 11 пачок цигарок «Прима» та передано на зберігання у ВПД № 1 (сел. Іваничі) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області.

Враховуючи те, що постанова має містити вирішення питання про вилучені речі, а також те, що таке питання має вирішуватися органом, який виніс постанову, то суд вважає за необхідне вирішити дане питання, відповідно до ч. 1 ст. 265 КУпАП.

V. Судові витрати

Згідно вимог ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення справляється судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 грн.

В свою чергу, статтею 4 Закону України «Про судовий збір» та ст.40-1 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому виходячи з норм ст.ст. 247, 284 КУпАП, суддя не вбачає підстав для стягнення судового збору з ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.7, ст.10, ч. 3 ст.156, ст.247, ст.278, ст.280, ст.283-285 КУпАП,

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 156 КУпАП закрити у зв`язку із відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення.

Після набрання цією постановою судді законної сили вилучене майно 11 (одинадцять) пачок цигарок марки «Прима», які перебувають на зберіганні у ВПД № 1 (сел. Іваничі) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області (номер справи про адміністративне правопорушення № ВАВ958157; номер книги обліку речей і документів, вилучених під час здійснення провадження у справах про адміністративні правопорушення № 506 від 02.01.2024 року, порядковий № 40) - конфіскувати у дохід держави.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду.

Суддя І. Є. Малюшевська