Справа № 204/90/25
Провадження № 3/204/275/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року суддя Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська Безрук Т.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого наладчиком обладнання ТОВ «Сол Юніон», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

УСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 646881, 15.11.2024 близько 17:00, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 умисно позбавив одягу, документів та іншого майна співмешканку ОСОБА_2 , чим вчинив домашнє насильство економічного характеру.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні правопорушення не визнав та пояснив, що з ОСОБА_2 вони проживали разом з весни 2019 року по весну 2024 року, у цивільному шлюбі. Відносини припинено приблизно з березня 2024, та з того часу ОСОБА_2 за місцем його мешкання не проживає. За період спільного проживання він з ОСОБА_2 то сварились, то мирились, між ними виникали непорозуміння, проживали то разом, то окремо. За час перебування у цивільному шлюбі ОСОБА_2 не працювала, родину забезпечував він. Через деякий час ОСОБА_2 почала підробляти.

Після припинення відносин у нього вдома залишились речі ОСОБА_2 , які він їй пропонував повернути в телефонному режимі, на що вона не реагувала. У тому числі в нього залишився телевізор, який вони придбали разом за час спільного проживання. На його думку, вказаний телевізор не може вважатися особистою власністю ОСОБА_2 , оскільки значна частина грошей на його придбання була внесена ним.

У вересні 2024 року йому зателефонували з поліції, повідомили, що ОСОБА_2 написала на нього заяву. До поліції його викликали лише в листопаді 2024 року та склали протокол. 15.11.2024 він з ОСОБА_2 не бачився, по телефону не розмовляв. Ні у жовтні, ні у листопаді 2024 ОСОБА_2 з ним не спілкувалася.

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснила, що у січні 2024 року вона припинила мешкати разом з ОСОБА_1 . Проте за місцем його проживання залишилися її особисті речі, документи, а також належний їй телевізор. Вказане майно добровільно повертати ОСОБА_1 відмовляється, тому вона була змушена звернутися з відповідною заявою по поліції. 15.11.2024 вона подзвонила ОСОБА_1 та попросила повернути речі, на що він відмовив, а також пред`явив вимоги інтимного характеру. Можливо вона повідомила про це до поліції.

Представник ОСОБА_2 адвокат Ковальчук Д.Ю. у судовому засіданні просив суд визнати ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення.

Під час судового розгляду судом досліджено матеріали справи про адміністративне правопорушення, а саме:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 646881, який має виправлення в частині дати його складання, відповідно до якого 15.11.2024 близько 17:00, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 умисно позбавив одягу, документів та іншого майна співмешканку ОСОБА_2 , чим вчинив домашнє насильство економічного характеру;

- письмову заяву ОСОБА_2 датовану 30.10.2024, прийнятою ВП № 3 Дніпровського РУП№ 1 ГУНП в Дніпропетровській області 15.11.2024, відповідно до якої ОСОБА_2 вказала, що у червні 2024 року вона звернулася до ВП № 6 ГУНП із заявою, у якій зазначила, що 4 роки перебувала у цивільному шлюбі з ОСОБА_1 , мешкаючи у його квартирі. Після того, як вона пішла від ОСОБА_1 у його квартирі залишились її особисті речі: документи, одежа, взуття, новий телевізор. Усі вказані речі ОСОБА_1 їй не повертає. Просила розібратися, у зв`язку з бездіяльністю з приводу не розгляду її заяви щодо дій ОСОБА_1 ;

- письмові пояснення ОСОБА_1 , які містяться в матеріалах справи, відповідно до яких з травня 2019 року по березень 2024 він проживав у належній йому квартирі за адресою: АДРЕСА_1 з ОСОБА_2 . За час спільного проживання ОСОБА_2 вона не працювала, він забезпечував себе та її. За час спільного проживання між ними відбувалися сварки, у зв`язку з чим вона приблизно на тиждень їздила жити до батьків. З березня 2024 року ОСОБА_2 поступово вивозила з квартири належні їй речі;

- копію термінового заборонного припису від 21.11.2024, відповідно до якого у зв`язку зі скоєнням ОСОБА_1 психологічного насилля відносно ОСОБА_2 , останньому заборонено контактувати з потерпілою строком 10 діб з 21.11.2024 по 30.11.2024;

- копію форми оцінки ризиків від 23.11.2024, відповідно до якого ризик вчинення ОСОБА_1 насильства оцінено, як низький;

- копії документів щодо оформлення договору кредиту;

- копії квитанцій про внесення готівкових коштів за договором кредиту.

Також, під час судового розгляду судом досліджено, долучені ОСОБА_1 , представником потерпілої Руських К.О.: копія переписки у месенджері Вайбер, копія договору купівлі продажу (на умовах товарного кредиту), видаткова накладна, Акт приймання-передачі, копії квитанцій; опис особистих речей ОСОБА_2 , Виписка із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_2 від 28.01.2025, копія висновку за результатами комп`ютерної томографії від 07.10.2024.

Суд, вислухавши пояснення ОСОБА_1 , пояснення потерпілої ОСОБА_2 та її представника, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, надані сторонами додаткові матеріали, дійшов наступних висновків.

Згідно з положеннями ст.ст.245,252,280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст. 173-2 КУпАП, вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису тягне за собою накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до десяти діб.

Об`єктивна сторона вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру (п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); та ін.

Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

З аналізу наведених норм Закону вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, сексуального, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди.

Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є настання наслідків, а саме спричинення потерпілому емоційної невпевненості, нездатності захистити себе або завдання шкоди психічному здоров`ю особи.

Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

Так, відповідно до пояснень ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у судовому засіданні, вони мешкали однією сім`єю та з березня 2024 року разом не проживають. Таким чином на час складання протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 не є особою з числа визначених у п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Крім того, з пояснень ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які неодноразово зазначали у судовому засіданні про належність кожному з них придбаного телевізора, судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо належності та права користування вказаним майном.

Слід зауважити, що конфлікт - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Конфлікт не містить вище перелічених ознак. Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить.

Таким чином, за висновком суду матеріали справи, у тому числі долучені сторонами під час судового розгляду, не містять доказів наявності в діях ОСОБА_1 ознак домашнього насильства економічного характеру. З матеріалів справи вбачається, що у даному випадку має місце конфлікт щодо прибирання та користування телевізором, який виник після припинення спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на одній житловій території. Отже, виникла конфліктна ситуація між сторонами не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. При цьому, доказів завдання чи можливого завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_2 чи можливості завдання такої шкоди матеріали справи не містять.

Окрім того, суд зазначає, що не приймає у якості доказів завдання шкоди здоров`ю ОСОБА_2 внаслідок дій ОСОБА_1 надані копії: виписки від 28.01.2025, а також висновок за результатами комп`ютерної томографії від 07.10.2024, оскільки звернення ОСОБА_2 до медичних установ мало місце більше ніж через шість місяців після припинення фактичних відносин з ОСОБА_1 , а також, у зв`язку з тим, що з наданих документів не можливо встановити причинно-наслідковий зв`язок між діями ОСОБА_1 та фізичним станом ОСОБА_2 , вже після припинення спільного проживання з ОСОБА_1 .

Також суд зазначає, що зібрані у справі докази не можуть бути прийняті в якості вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення як документ, що засвідчує факт неправомірних дій та є одним з основних джерел доказів, складається за встановленою формою і має містити дані, необхідні для вирішення адміністративної справи.

Як передбачено ч.2 ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Під час дослідження протоколу про адміністративне правопорушення, судом встановлено, що він має виправлення в частині дати його складання та дати підписання його ОСОБА_1 , без примітки з роз`ясненням, яку саме дату складання та підписання протоколу слід вважати вірною.

Відповідно до ст.. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

Відповідно до п.п. 2.2. Наказу Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 16.02.2015 року № 3/02-15 «Про порядок оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення» в протоколі про адміністративне правопорушення не допускається закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу, а також внесення додаткових записів після того, як протокол підписаний особою, щодо якої він складений.

Пунктом 7 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції затвердженої наказом МВС України 06.11.2015 № 1376, не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення, а також унесення додаткових записів після того, як протокол про адміністративне правопорушення підписано особою, стосовно якої його складено.

Дописані відомості в протоколі після підписання такого особою, що притягується до адміністративної відповідальності - тягне за собою визнання протоколу як неналежного доказу в суді.

Слід також зауважити, що до матеріалів справи долучено тимчасовий заборонний припис відносно ОСОБА_1 , датою складання якого є 21 листопада 2024 року, тобто інша дата, ніж дата складання протоколу.

Окрім того, відповідно до обставин викладених у протоколі, правопорушення вчинено ОСОБА_1 15.11.2024, що не підтверджено жодними доказами, долученими до матеріалів справи. Матеріали справи взагалі не містять відомостей, що 15.11.2024 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у будь який формі контактували між собою.

ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснила, що 15.11.2024 телефонувала ОСОБА_3 . Натомість останній вказані обставини заперечив та пояснив, що 15.11.2024 з ОСОБА_2 не зустрічався, в телефону режимі не спілкувався.

Окрім того, з наявної у матеріалах справи письмової заяви ОСОБА_2 , датованої 30.10.2024, яка прийнята ВП № 3 ДРУП № 1 ГУНП 15.11.2024 вбачається, що остання зверталася до органу поліції з приводу не розгляду раніше поданої нею у червні 2024 року заяви, а не відносно вчинення відносно неї 15.11.2024 будь-якого насилля ОСОБА_1 .

З викладеного суд робить висновок, що матеріалами справи не лише не підтверджено факт вчинення ОСОБА_1 домашнього економічного насилля відносно ОСОБА_2 , а і того, що вказані у протоколі про адміністративне правопорушення події мали місце, у тому числі15.11.2024.

Відповідно до положень ст.1 та ч.1 ст.2 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" N 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява N 25).

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріпленні положення, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У той же час, у справі «Barbera, MesseguandJabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Наведене у своїй сукупності дає підстави стверджувати про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, не доведена беззаперечними доказами, а сумніви, які виникли у ході розгляду цієї справи мають бути витлумачені на користь останнього.

Суд констатує, що у даній справі не доведено «поза будь-яким розумним сумнівом», що ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство економічного характеру, внаслідок чого потерпілій ОСОБА_2 могла бути чи була завдана шкода.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, в справі відсутні об`єктивні і належні докази, які б підтверджували наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП в діях ОСОБА_1 , у зв`язку з чим провадження по справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 247, 283, 284, 290, 291 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Повний текст постанови виготовлено 05.02.2025.

Суддя Т.В. Безрук