Справа № 541/521/25
Номер провадження3/541/256/2025
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 року м. Миргород

Суддя Миргородського міськрайонного суду Полтавської області Шатілова Л.Г., за участі ОСОБА_1 , розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з військової частини про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Майорщина Гребінківського району, Полтавської області, громадянина України, зареєстрованого і проживаючого в АДРЕСА_1 , РНОКПП не встановлено,

у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

в с т а н о в и в:

До Миргородського міськрайонного суду Полтавської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП відносно ОСОБА_1 .

Відповідно до протоколу НОМЕР_1 № 1 від 04.02.2025 року, о 06 годині 00 хвилин 27 січня 2025 року згідно вимог наказів начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 24 січня 2025 року №185-РС та командира військової частини НОМЕР_1 ( по стройовій частині) від 26 січня 2025 року №25, солдат ОСОБА_1 мав вибути до військової частини НОМЕР_2 для подальшого проходження служби. Солдат ОСОБА_1 не був присутній на шикуванні для вибуття о 06 годині 00 хвилин , але з`явився на шикуванні о 08 годині 00 хвилин того ж числа, надалі надавши пояснення щодо свого вчинка та надавши згоду виконати наказ на переміщення. Військовослужбовець, маючи реальну можливість діяти так, як того вимагають інтереси служби: не убув до нового місця служби та не виконував обов`язки військової служби за новим місцем служби, як це було перебачено наказами Начальника Генерального Штабу Збройних Сил України ( по особовому складу) від 24 січня 2025 року №185-РС та командира військової частини НОМЕР_1 ( по стройовій частині) від 26 січня 2025 року №25; умисно реалізував неправомірний намір тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, які пов`язані із захистом Батьківщини. Солдат ОСОБА_1 усвідомлював протиправний характер своїх дій, передбачив їх шкідливі наслідки і свідомо допускав настання цих наслідків. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнав з підстав викладених в письмових поясненням, які додані до протоколу так і наданих суду.

Дослідивши матеріали справи, суддя приходить до таких висновків.

Відповідно до ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Згідно з вимогами ст.245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ч.2 ст. 172-15 КУпАП передбачено відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.

Стаття 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України встановлює, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Вивчивши матеріали справи: відомості у протоколі про військове адміністративне правопорушення НОМЕР_1 №1 від 04.02.2025 року; зміст наказу начальника Генерального Штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 24.01.2025 року №185-РС , письмові пояснення ОСОБА_1 від 29.01.2025, службову характеристику на солдата ОСОБА_1 , дії ОСОБА_1 суд кваліфікує за ч.2 ст.172-15 КУпАП, як недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.

Вирішуючи питання щодо накладення стягнення на ОСОБА_1 за вчинення даного адміністративного правопорушення, суд приймає до уваги положення ст. 22 КУпАП, які вказують, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

За правилами ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

У кожному конкретному випадку суд має вирішувати питання про визнання діяння малозначним, виходячи з того, що його наслідки не представляють суспільної небезпеки, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб.

Будь-яких застережень щодо неможливості застосування до даного складу адміністративного правопорушення положень ст. 22 КУпАП закон не містить.

Вирішуючи питання про звільнення особи від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення на підставі ст. 22 КпАП, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого правопорушення, особу порушника:, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, його майновий стан, визнання вини у вчиненому.

У контексті забезпечення дотримання принципів Конституції та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, задля утвердження верховенства права та європейських підходів до розуміння прав людини, 23 лютого 2006 року Верховною Радою України було прийнято Закон України №3477-ІV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини". Основними цілями даного Закону є застосування практики Європейського суду з прав людини з метою забезпечення виконання рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України та впровадження в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини.

Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Принцип верховенства права - одна з підвалин демократичного суспільства, яка закріплена в усіх статтях Конвенції.

Питання чи було досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогам захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу пропорційності. Суд повинен проаналізувати чи дотримали органи влади розумний баланс між заходами вжитими для забезпечення загальних інтересів суспільства та потребою захищати право особи на мирне володіння своїм майном, тобто чи не стануть вжиті заходи особистим і надмірним тягарем для правопорушника.

При розгляді даної справи про адміністративне правопорушення суддя також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004усправі № 1-33/2004.

Так, приймаючи рішення по справі, враховуються правові позиції висловлені ЄСПЛ у справі "Бакланов проти Росії" (09.06.2005 року) та у справі "Фрізен проти Росії" (24.03.2005 року), а саме те, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним. Крім того, приймаються до уваги правові позиції висловлені у справі "Ісмайлов проти Росії" (п. 38 Рішення від 16.10.2008 року), згідно яких для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити надмірний тягар для особи.

Вирішуючи питання про призначення адміністративного стягнення суддя враховує, що правопорушення вчинено у сфері військової дисципліни, вік та особу правопорушника, майновий стан, відсутність обставин, що обтяжують відповідальність, із врахуванням його службової характеристики за місцем служби, а також те, що ОСОБА_1 приймав безпосередню участь в виконанні бойових (спеціальних) завдань, обставиною, що пом`якшує відповідальність є те що правопорушенням не завдана шкода майну та здоров`ю інших осіб, вважає за можливе застосувати до останнього ст.22 КУпАП - звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Відповідно до ст. 284 КУпАП, при оголошенні усного зауваження, органом (посадовою особою), який уповноважений розглядати справу, виноситься постанова про закриття справи.

Керуючись статтями 23, 33-35, 172-15, 251, 252, 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ :

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 2 ст.172-15 КУпАП.

ОСОБА_1 звільнити від адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, за малозначністю, обмежившись усним зауваженням, провадження в справі про адміністративне правопорушення закрити.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на оскарження.

Суддя Миргородського

міськрайонного суду Л. Г. Шатілова