ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 683/1087/24

Провадження № 33/820/114/25

Суддя Хмельницького апеляційного суду Вітюк І.В., за участю секретаря Цугеля А.В., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , захисника Куца І.О., прокурора Загродської Л.І., розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 26 грудня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Постановою Старокостянтинівського районного суду від 26 грудня 2024 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, Старокостянтинівського міського голову, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, передбачених ч.ч. 1,2 ст.172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі чотирьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 6800 грн.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.188-46 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605 грн. 60 коп. судового збору.

За постановою суду, ОСОБА_1 , обіймаючи посаду Старокостянтинівського міського голови, реалізовуючи свої службові повноваження, визначені ч. 4 ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та п.п. 1.4, 2.1-2.3 Положення «Про преміювання працівників виконавчих органів Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області», всупереч вимогам п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» та положень ІІІ Загальних правил етичної поведінки державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування, допустив конфлікт між приватним інтересом, зумовленим особистими стосунками прагненням сприяти своїй нареченій ОСОБА_2 отримати грошові кошти у вигляді премій у розмірі 100 % та 130 % від посадового окладу з метою покращення її матеріального становища та публічним інтересом його дискреційними службовими повноваженнями щодо встановлення премій працівникам відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи, при цьому у встановленому законодавством порядку не повідомив про наявність у нього реального конфлікту інтересів та прийняв в умовах реального конфлікту інтересів рішення у формі розпорядження від 18 жовтня 2023 року №501/2023-рк «Про преміювання» щодо начальника загального відділу виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області ОСОБА_2 у розмірі 100 % від посадового окладу за ІІІ квартал 2023 року та розпорядження від 25 жовтня 2023 року №513/2023-рк «Про підсумки діяльності виконавчого комітету міської ради за жовтень 2023 року» щодо преміювання начальника загального відділу виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області ОСОБА_2 у розмірі 130 % від посадового окладу, перебуваючи з нею у особистих стосунках, чим вчинив адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, передбачені ч. ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову в частині визнання його винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. ч.1,2 ст.172-7 КУпАП, та закрити провадження на підставі п.1 ч.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Свої вимоги аргументує відсутністю в його діях реального конфлікту інтересу при підписанні розпорядження від 18 та 25 жовтня 2023 року про преміювання начальника загального відділу виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради в силу наступних обставин:

-у протоколі про адміністративне правопорушення не встановлено (не розкрито) приватний інтерес в діях ОСОБА_1 (майновий чи немайновий інтерес) та в чому саме він виразився і як саме суперечить його представницьким повноваженням;

-протокол про адмінправопорушення не був вручений ОСОБА_1 в порядку, передбаченому ст.254 КУпАП, а направлений листом документ іменований як примірник протоколу не був підписаний посадовою особою;

-при складанні протоколу про адмінправопорушення не було роз`яснено права і обов`язки особі, яка притягається до адміністративної відповідальності;

-зміст протоколу про адмінправопорушення, наявний в справі, істотно відрізняється від тих протоколів, які були направлені ОСОБА_1 .

Звертає увагу, що подання заяви про реєстрацію шлюбу не може свідчити про наявність майнового чи немайнового інтересу особи, оскільки будь-які взаємні права та обов`язки виникають виключно з моменту реєстрації такого шлюбу.

Наголошує про відсутність умислу на вчинення протиправних дій, так як ОСОБА_1 одразу після реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 повідомив про цей факт відповідні органи, тобто вжив всіх необхідних заходів для запобігання конфлікту інтересів.

Зазначає, що премії не були призначені особисто ОСОБА_2 , так як були скеровані на потреби ЗСУ, що виключає будь-яку можливість покращити матеріальне становище ОСОБА_2 .

Звертає увагу апелянт і на закінчення строків накладення адміністративного стягнення на момент постановлення місцевим судом оскаржуваного судового рішення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова місцевого суду є законною та обґрунтованою, з огляду на таке.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» правопорушення, пов`язане з корупцією діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч.1 ст.3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Статтею 1 Закону «Про запобігання корупції» та п.2 примітки до ст.172-7 КУпАП, під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

При цьому у статті 1 вказаного закону визначено, що приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 10 жовтня 2023 року подали до Старокостянтинівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про державну реєстрацію шлюбу.

Звісно така заява не може підтверджувати факт родинних відносин між сторонами, так як являється лише наміром на укладання шлюбу у майбутньому, однак, така заява підтверджує існування між сторонами більш ніж службових відносин, а саме особистих стосунків.

Таким чином, ОСОБА_1 , як обраний міський голова, будучи суб`єктом, на якого поширюється дія Закону «Про запобігання корупції», повинен був у встановленому порядку врегулювати, запобігти та повідомити про конфлікт інтересів, однак цього не зробив.

ОСОБА_1 мав дискреційні повноваження та міг на власний розсуд визначати вид і зміст свого управлінського рішення (як підписувати накази про виплату премії своїй майбутній дружині, так і не підписувати їх).

На підставі викладеного, доводи, які викладені в апеляційній скарзі щодо незаконності постанови суду першої інстанції у зв`язку із тим, що у діях ОСОБА_1 відсутній приватний інтересів, є необґрунтованими.

Та обставина, що ОСОБА_1 після реєстрації шлюбу із ОСОБА_2 повідомив про цей факт відповідні органи, тобто вжив необхідних заходів для запобігання конфлікту інтересів, не спростовує його вини, адже такі дії останній повинен був вчинити одразу, не чекаючи реєстрації шлюбу.

Посилання на відсутність умислу у діях ОСОБА_1 не приймається до уваги, так як суб`єктивна сторона правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-7 та ч.2 ст.172-7 КУпАП, виражається як у формі умислу, та і у формі необережності.

Твердження апелянта про те, що у протоколі про адміністративне правопорушення не встановлено приватного інтересу в діях ОСОБА_1 (майнового чи немайнового інтересу) та в чому саме він виразився, є безпідставними, так як в даному процесуальному документі чітко зазначено про приватний інтерес ОСОБА_1 , що виразився у прагненні сприяти своїй нареченій ОСОБА_2 отримати грошові кошти у вигляді премій у розмірі 100% та 130% від посадового окладу, з метою покращення її матеріального становища.

Апеляційний суд критично відноситься до тверджень захисника щодо наявності підстав для закриття провадження по справі у зв`язку із відсутністю майнового інтересу, так як премії, які нараховувалися ОСОБА_2 , були скеровані на потреби ЗСУ.

В ході апеляційного розгляду встановлено, що премії були зараховані на особистий банківський рахунок ОСОБА_2 , а тому подальші дії з цими коштами, тобто розпорядження ними, в тому числі передача на благодійність чи потреби ЗСУ, не виключає наявності майнового інтересу.

Доводи сторони захисту про порушення при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення є безпідставними, оскільки із змісту протоколу вбачається, що ОСОБА_1 роз`яснено зміст ст.63 Конституції України, права, передбачені ст.268 КУпАП, однак він відмовився від підпису про ознайомлення із ними.

Матеріали провадження підтверджують і те, що Національне агентство листом від 08.03.2024 року направляло ОСОБА_1 пам`ятку про права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також два примірника протоколу про адміністративне правопорушення та інформувалось про право прибути до Національного агентства особисто для ознайомлення із матеріалами провадження.

Посилання на порушення права на правову допомогу під час оформлення протоколу є необґрунтованими, оскільки згідно з вимогами чинного законодавства таке право для особи передбачено під час судового розгляду справи, що було забезпечено як у суді першої, так і апеляційної інстанцій.

Щодо тверджень в апеляційній скарзі про те, що копія протоколу, яка була направлена апелянту, відрізняється від протоколу, який міститься в матеріалах справи, а саме: відсутність підпису особи, яка його склала, дати складання та серійного номера, то апеляційний суд зазначає, що такі обставини жодним чином не впливають за законність оскаржуваного судового рішення, адже сама суть адміністративних правопорушень, які ставляться у вину ОСОБА_1 , час, місце та спосіб їх вчинення, повністю узгоджуються із змістом протоколу, що міститься у справі.

Дослідивши вказані матеріали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, а в своїй сукупності також достатності для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведення винуватості.

Доводи апелянта про те, що моментом виявлення правопорушення є пошук відповідними посадовими особами інформації щодо можливого несвоєчасного повідомлення про наявність реального конфлікту інтересів та прийняття в умовах реального конфлікту інтересів рішення, є невірним, оскільки моментом виявлення правопорушення, відповідно до діючого законодавства, є день складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Саме зі складання протоколу починається провадження у справі про адміністративне правопорушення. Особою, що склала протокол, встановлюються суть та обставини вчиненого правопорушення, встановлюється особа, яка підозрюється у його вчиненні.

Попереднє листування з приводу можливого вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення не є моментом його виявлення, так як діючим законодавством не визначено інших способів виявлення адміністративного правопорушення, окрім як складання відповідного протоколу уповноваженою на те особою.

Таким чином в ході апеляційного розгляду обставин, які б підтверджували доводи апеляційної скарги і спростовували висновки суду першої інстанції, не встановлено, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

З врахуванням викладеного, апеляційний суд вважає рішення місцевого суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності достатньо вмотивованим, обґрунтованим і переконливим.

Адміністративне стягнення місцевим судом накладено з дотриманням правил, передбачених вимогами ст.ст. 33, 34, 35 36 КУпАП, з урахуванням всіх обставин справи та особи правопорушника і є обґрунтованим та справедливим.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 293, 283, 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Постанову Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 26 грудня 2024 року відносно ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького

апеляційного суду Вітюк І.В.