справа № 492/1018/24
провадження № 3/492/5/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 лютого 2025 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі: головуючого судді Варгаракі С.М., при секретарі судового засідання Богдан А.І., за участю захисника-адвоката Бабенка В.В., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого за наймом, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

встановив:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 122929 від 13 липня 2024 року, ОСОБА_1 , 29 липня 2024 року о 00 год. 25 хв., по вул. Центральна, в с. Теплиця Болградського району Одеської області,керував транспортним засобом марки «МТ-10-36», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, а саме «Драгер», згідно з яким в крові ОСОБА_1 виявлено вміст алкоголю в кількості 0,50 ‰, чим порушив пункт 2.9 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав.

Захисник-адвокат у судовому засіданні пояснив суду, що складений обвинувальний акт відносно ОСОБА_1 за частиною 2 статті 286-1 КК України.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення, вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, захисника-адвоката, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (стаття 7 КУпАП).

Згідно з статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (стаття 245 КУпАП)

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що відносно ОСОБА_1 13 липня 2024 року складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП, за фактом того, що він 29 липня 2024 року о 00 год. 25 хв., по вул. Центральна, в с. Теплиця Болградського району Одеської області,керував транспортним засобом марки «МТ-10-36», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, а саме «Драгер», згідно з яким в крові ОСОБА_1 виявлено вміст алкоголю в кількості 0,50 ‰, чим порушив пункт 2.9 Правил дорожнього руху.

З листа відділення поліції № 1 Болградськго РВП ГУНП в Одеській області № 64.1/12672 від 24 грудня 2024 року вбачається, що 02 серпня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості за частиною 1 статті 286 КК України, триває досудове розслідування.

У судовому засіданні встановлено, що слідчим відділення № 1 СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області Радуловим О. складено обвинувальний акт, погоджений прокурором Болградської окружної прокуратури Івановим Р.В. в рамках кримінального провадження № 0000429, внесеного 02 серпня 2024 року відносно ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286-1 КК України, а саме порушення правил дорожнього безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

З обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_1 12 липня 2024 року приблизно о 22 год. 30 хв. у темну пору доби, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, не маючи посвідчення водія, керував мотоциклом моделі МТ-10-36, без бокового причепу з номерним знаком НОМЕР_1 , рухаючись разом із пасажиром неповнолітнім ОСОБА_2 , по вул. Центральній с. Теплиця Болградського району Одеської області, порушив вимоги пунктів 2.9., 12.2. Правил дорожнього руху, діючи з необережності у виді кримінальної протиправної самовпевненості, вчинив дорожньо-транспортну подію, в результаті якої пасажир ОСОБА_2 вилетів з мотоцикла та впав на землю, внаслідок чого отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Таким чином, 10 січня 2025 року відносно ОСОБА_1 затверджений обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні за частиною 2 статті 286-1 КК України, який містить обвинувачення щодо порушення ОСОБА_1 правил безпеки дорожнього руху як особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Відповідно до принципу юридичної відповідальності «non bis in idem» особа не може бути притягнута до юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення. Цей принцип закріплений у статті 61 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Крім того, стаття 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує, що нікого не може бути вдруге притягнуто до суду або покарано в порядку кримінального провадження під юрисдикцією однієї і тієї самої держави за правопорушення, за яке його вже було остаточно виправдано або засуджено відповідно до закону та кримінальної процедури цієї держави.

Вказаний принцип закріплений і на національному рівні, а саме у пункті 8 частини 1 статті 247 КУпАП визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема: наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту.

Таким чином, підлягають зіставлянню фактичні обставин даного адміністративного правопорушення за частиною 1 статті 130 КУпАП та кримінального правопорушення, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000429 від 02 серпня 2024 року за частиною 2 статті 286-1 КК України, з метою з`ясування наявності у наявній справі умов, які не виключають (чи навпаки виключають) подвійне провадження в межах кримінального та адміністративного права, коли юридичні заходи та наслідки правового реагування на певну поведінку є непередбачуваними та непропорційними для такої особи і у подальшому не призведуть до притягнення цієї особи до відповідальності двічі за одне й те.

Так, поняття «те саме правопорушення» елемент idem принципу ne bis in idem у статті 4 Протоколу № 7 до Конвенції слід розуміти як заборону кримінального переслідування або судового розгляду у справі щодо другого «правопорушення», якщо вони витікають з ідентичних, або, по суті, одних і тих самих фактів (рішення у справі «Сергій Золотухін проти Росії», п. 82). В цьому рішенні ЄСПЛ встановив, що важливо було зосередитися на тих фактах справи, які складали сукупність конкретних фактичних обставин стосовно одного й того ж обвинуваченого, та були нерозривно пов`язані між собою у часі та просторі, наявність таких фактів мала бути доведена для засудження або порушення кримінальної справи (п. 84).

ЄСПЛ у своєму рішенні від 16.06.2016 в справі «Ігор Тарасов проти України» (Igor Tarasov v. Ukraine), заява № 44396/05) зазначив, що статтю 4 Протоколу № 7 необхідно розуміти як заборону кримінального переслідування або судового розгляду у справі щодо другого «правопорушення», якщо вони витікають з ідентичних, або по суті одних і тих самих фактів (одне й те саме місце, один і той самий час, та сама поведінка особи); констатував порушення статті 4 Протоколу № 7 у зв`язку з притягненням особи до кримінальної відповідальності після накладення на неї адміністративного стягнення фактично за те саме діяння.

Крім того, зважаючи на характер і суворість покарання, провадження за частиною 1 статті 130 КУпАП у розумінні статті 6 Конвенції є кримінальним (рішення у справах «Галстян проти Арменії», заява № 26986/03, пп. 58-60, від 15.11.2007; «Лучанінова проти України», заява № 16347/02, п. 39, від 09.06.2011).

Відповідно це провадження підпадає під визначення «кримінальної процедури» у розумінні статті 4 Протоколу № 7, яка повинна тлумачитися у світлі загальних принципів, що стосуються відповідних понять «кримінальне обвинувачення» і «покарання» у статтях 6, 7 Конвенції («Хаарвіг проти Норвегії», 2007 р.; «Резенквіст проти Швеції», 2004 р.; «Манассон проти Швеції», 2003 р.; «Гектан проти Франції», 2002 р.; «Маліж проти Франції», 1998 р.; «Нільссон проти Швеції», 2005 р. та ін.).

Вирішуючи, чи було провадження кримінальним за своїм критерієм варто враховувати, що юридична кваліфікація процедури згідно з національним законодавством не може бути єдиним критерієм для застосування принципу ne bis in idem за пунктом 1 статті 4 Протоколу № 7. В іншому випадку застосування цього положення було б залишено на розсуд Договірних Сторін до такої міри, що призвело б до наслідків, не сумісних з предметом та метою Конвенції. Поняття «кримінальна процедура» повинно тлумачитися з огляду на загальні принципи, що стосуються відповідних слів «кримінальне обвинувачення» та «покарання» у статтях 6 і 7 Конвенції відповідно (рішення у справі «Нікаанен проти Фінляндії», заява № 11828/11, п. 38, від 20.05.2014).

Зокрема у справі «Чернов проти України» (заява № 16432/10, від 10.12.2020) ЄСПЛ дійшов висновку, що національні органи влади продублювали кримінальні провадження, які стосувалися одних і тих самих фактів. Таким чином, заявника двічі притягнули до суду та покарали за одне і те саме правопорушення, що є порушенням принципу ne bis in idem, а в рішенні від 15.11.2016 в справі «А та Б проти Норвегії» (A and B v. Norway), заяви № 24130/11, 29758/11) ЄСПЛ зауважив, що для того, щоб не відбулося забороненого подвійного засудження чи покарання, провадження мають бути об`єднані на комплексній основі та утворювати єдине ціле. Це означає не тільки те, що мета й засоби, які використовуються для її досягнення, мають доповнювати одне одного за своєю суттю і бути пов`язані в часі, але й те, що можливі наслідки такого правового реагування на відповідну поведінку повинні бути пропорційними та передбачуваними для осіб, яких вони стосуються.

У постанові Об`єднаної палати ККС ВС від 02.12.2019 у справі № 612/712/16-к), колегія суддів дійшла висновку, що притягнення до кримінальної відповідальності особи, котру вже притягнуто до адміністративної відповідальності, виключається у випадку, коли юридичні заходи та наслідки правового реагування на суспільно небезпечну поведінку є непередбачуваними та непропорційними для такої особи; встановлені факти, які двічі призвели до притягнення до відповідальності, були нерозривно повязані між собою, а оцінка у кримінальному провадженні по суті стосувалася тих самих фактів, що досліджувались у провадженні про адміністративне правопорушення, і значну їх частину покладено в обґрунтування кримінального обвинувачення. У цьому випадку обвинувачення є несумісним із гарантіями, передбаченими статтею 4 Протоколу № 7, а ухвалення обвинувального вироку суперечить приписам частини 3 статті 2 КК України.

Так, частиною 2 статті 286-1 КК України відповідальність встановлена за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, якщо вони заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Частиною 1 статті 130 КУпАП також встановлена відповідальність за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, диспозиції частини 2 статті 286-1 КК України і частини 1 статті 130 КУпАП є бланкетними, тобто відсилають до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, зокрема забороняють керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння (пункт 2.9 «а» Правил дорожнього руху).

Таким чином, адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП (керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння), так і кримінальне провадження, передбачене частиною 2 статті 286-1 КК України (порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження), вчиненні ОСОБА_1 в одну і ту ж дату, в один і той же проміжок часу, в одному й тому ж місці, і в обох провадженнях йому ставиться у вину керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, з тією лише різницею, що в кримінальному провадженні такі дії ОСОБА_1 потягли за собою наслідки у виді тяжкх тілесних ушкоджень потерпілому.

При цьому, для кваліфікації дій особи як за частиною 1 статтею 130 КУпАП, так і за частиною 2 статті 286-1 КК України, керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони кожного з вказаних правопорушень.

Враховуючи вищевикладене, з метою уникнення забороненого подвійного засудження до покарання/накладення стягнення, суд дійшов висновку, що провадження в цій справі відносно ОСОБА_1 за частиною 1 статті 130 КУпАП підлягає закриттю на підставі пункту 8 частини 1 статті 247 КУпАП, у звязку з повідомлення ОСОБА_1 про підозру у кримінальному провадженні за даним фактом.

Керуючись статтями 1, 7, 9, 130, 221, 245, 247, 251, 252, 278-280, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

постановив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення № 492/1018/24 відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КУпАП закрити у зв`язку з повідомлення ОСОБА_1 про підозру у кримінальному провадженні за даним фактом.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Арцизький районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Арцизького районного суду

Одеської області Варгаракі С.М.