Справа №734/1918/23 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Гук Т. Р.
Номер провадження 33/816/16/25 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 126 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 січня 2025 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., з участю секретаря судового засідання Баришевої А. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 734/1918/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Буринського районного суду Сумської області від 14.07.2023, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

захисника адвоката Сопової В. С.,

установив:

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати постанову судді, а провадження в справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, оскільки зміст правопорушення в протоколі є незрозумілим, враховуючи наявність в нього посвідчення водія категорії В і С, а наявний у справі відеозапис є недопустимим доказом. Суддя розглянув справу у його відсутність, незважаючи на подане клопотання про відкладення судового розгляду.

Постановою судді Буринського районного суду Сумської області від 14.07.2023 ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 40800 грн з позбавленням права керування т/з на строк п`ять років. Стягнуто на користь держави судовий збір в сумі 536,80 грн.

Згідно постанови судді, 05.05.2023 о 16 год. 56 хв. на а/д М-01 Київ-Чернігів-Н. Яриловичі с. Сирої 71 км водій ОСОБА_4 керував т/з SCANIA G/420/LA 4х2, д. н. з. НОМЕР_1 із напівпричепом OZGUL GA 10, д. н. з. НОМЕР_2 , не маючи права керування даним т/з, повторно протягом року, чим порушив вимоги п. 2.1а ПДР.

Вислухавши доводи захисника Сопової В. С., яка підтримала апеляційну скаргу, просила скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити, перевіривши матеріали даної справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вказана вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Зокрема, розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 267137 від 05.05.2023, суддя суду першої інстанції цілком вірно дійшов висновку, що ОСОБА_4 , повторно, протягом року керував т/з, не маючи права на керування таким т/з, що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано та, окрім протоколу, об`єктивно підтверджується дослідженими у справі доказами, а саме:

- постановою про накладення стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 654373 від 27.01.2023, згідно якої ОСОБА_4 був притягнутий до відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП (а. с. 5);

- відеозаписами з технічних засобів поліцейських, згідно яких зафіксовані обставини керування ОСОБА_4 т/з SCANIA з напівпричепом та зупинки його поліцейськими, встановлення особи останнього і його пояснення щодо відсутності посвідчення водія відповідної категорії на право керування т/з. При цьому ОСОБА_4 не заперечував, що вже притягувався до адміністративної відповідальності за аналогічне правопорушення, був попереджений про відповідальність за повторне протягом року вчинення аналогічного правопорушення, а також вказував, що незабаром він має отримати категорію СЕ (а. с. 8);

- показаннями свідка ОСОБА_5 (інспектор УПП в Чернігівській області), згідно яких т/з під керуванням ОСОБА_4 був зупинений ними за перевищення швидкісного режиму в межах населеного пункту, за що відносно водія була складена відповідна постанова за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Крім того, під час перевірки документів було з`ясовано, що ОСОБА_4 не мав посвідчення водія категорії СЕ, а тому відносно ОСОБА_4 також був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП, оскільки останній раніше протягом року вже був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП. В подальшому ОСОБА_4 від керування т/з був відсторонений;

- довідкою, згідно якої ОСОБА_4 має посвідчення водія категорії В, С.

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.

Адміністративна відповідальність за ч. 5 ст. 126 КУпАП настає за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених ч. 2-4 цієї статті (керування т/з особою, яка не має права керування таким т/з, або передача керування т/з особі, яка не має права керування таким т/з; керування т/з особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування т/з; керування т/з особою, позбавленою права керування т/з). Оскільки зазначена норма матеріального закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, тому в протоколі та у постанові присутнє посилання на порушення ОСОБА_4 вимог п. 2.1а ПДР, згідно яких водій механічного т/з повинен мати при собі посвідчення водія на право керування т/з відповідної категорії.

Відповідно п. 2 Загальних положень Постанови КМУ № 340 від 08.05.1993 «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», особи допускаються до керування т/з за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування т/з відповідної категорії, крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування т/з. Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування т/з. Особа має лише одне посвідчення водія, що підтверджує її право на керування т/з діючих категорій, зазначених у ньому.

Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог ЗУ «Про дорожній рух», ПДР та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух (ст. 14 Закону). ПДР відповідно ЗУ «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України; інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація т/з окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні грунтуватися на вимогах цих Правил (п. 1.1).

Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги ПДР (п. 1.3), а водієм є особа, яка керує т/з і має посвідчення водія відповідної категорії (п. 1.10 ПДР).

Водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія на право керування т/з відповідної категорії, реєстраційний документ на т/з, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних т/з (ст. 16 Закону, п. 2.1 ПДР).

Згідно п. 3 вказаного вище Положення, т/з, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на категорії, окрім іншого, С призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких перевищує 7500 кілограмів (16500 фунтів); С1 призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких становить від 3500 до 7500 кілограмів (від 7700 до 16500 фунтів); ВЕ, С1Е, СЕ, D1E, DE состави т/з із тягачем категорії В, С1, С, D1 або D, яким водій має право керувати, але який не належить до зазначених категорій составів т/з.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_4 про незрозумілість змісту правопорушення, викладеного в протоколі, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими і такими, що на увагу не заслуговують, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи і вимогам законодавства України про адміністративні правопорушення.

Так, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи (ч. 1 ст. 256 КУпАП).

Вказаний вище протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 267137 від 05.05.2023 відносно ОСОБА_4 містить всі обов`язкові елементи, які закон встановлює до змісту протоколу, зокрема суть правопорушення (об`єктивна сторона) керування ОСОБА_4 т/з, не маючи права керування таким т/з, повторно протягом року; конкретний підпункт пункту ПДР 2.1а; і нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність ч. 5 ст. 126 КУпАП, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що поліцейським при складанні цього протоколу дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси ОСОБА_4 як учасника дорожнього руху.

Твердження апеляційної скарги про недопустимість як доказу відеозапису події правопорушення є необґрунтованими і задоволенню не підлягають, оскільки відеозапис відповідає вимогам ч. 1 ст. 251 КУпАП, згідно яких доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які, крім іншого, встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо (ч. 1 ст. 251 КУпАП).

Даний відеозапис здійснювався поліцейськими, які формували справу про адміністративне правопорушення, за безпосередньою участю ОСОБА_4 , а зафіксовані на цьому відеозаписі фактичні обставини правопорушення мали місце у реальності та не спотворені, тому певна поведінка і реакція водія ОСОБА_4 на правомірні дії поліцейських цілком логічно завершилось складенням відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що відеозапис події правопорушення є об`єктивним доказом у справі і не залежить від суб`єктивного сприйняття будь-якою особою, а засвідчує, що у даній справі мала місце належна правова процедура та законний алгоритм дій поліцейських.

Здійснене апеляційним судом дослідження зазначених вище доказів дозволяє зробити однозначний та безсумнівний висновок, який виключає будь-яке інше розумне пояснення подій, які є предметом цієї справи, а за вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення та в постанові судді обставин саме ОСОБА_4 керував т/з, не маючи права керування таким т/з, повторно протягом року, так як будь-який обґрунтований сумнів спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, внаслідок чого доводи апеляційної скарги з цих підстав також є необґрунтованими.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги з приводу того, що судом першої інстанції було протиправно розглянуто справу у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, якою подавалось клопотання про відкладення розгляду справи через лікуванням, то апеляційний суд також вважає їх необґрунтованими.

Зокрема, відповідно ст. 268 КУпАП, справа розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, а згідно ст. 277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання суддею протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

12.05.2023 справа надійшла до Козелецького районного суду Чернігівської області і судове засідання було призначено на 29.05.2023, а 26.05.2023 до Козелецького районного суду Чернігівської області від захисника Вернигори В. М. надійшла заява про відкладення судового розгляду та ознайомлення зі справою, внаслідок чого розгляд справи був відкладений на 16.06.2023.

16.06.2023 від захисника Вернигори В. М. надійшло вже клопотання про направлення справи до Буринського районного суду Сумської області, оскільки ОСОБА_4 проживає в с. Чумакове Буринського району Сумської області, яке було задоволене постановою судді Козелецького районного суду Чернігівської області від 16.06.2023 і справа була направлена до Буринського районного суду Сумської області.

26.06.2023 справа надійшла до Буринського районного суду Сумської області і судове засідання було призначене на 14.07.2023, про що ОСОБА_4 та його захисник були належним чином повідомлені, але 13.07.2023 від ОСОБА_4 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на інший день через захворювання, а до клопотання була долучена довідка сімейного лікаря КНП «Буринська лікарня ім. проф. М. П. Новаченка» ОСОБА_6 , згідно якої ОСОБА_4 лише знаходився на амбулаторному прийомі.

Таким чином, ОСОБА_4 та його захисник Вернигора В. М. були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а надані ОСОБА_4 докази про хворобу не свідчили про неможливість його участі в судовому засіданні, тому суддя суду першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку про можливість розгляду справи у відсутність сторін. При цьому апеляційний суд ураховує і судову практику ЄСПЛ, згідно якої право на доступ до суду, закріплене у §1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 р (далі Конвенція), «…не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання; Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції і повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець…» (рішення від 12.07.2001 у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany); «…заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання…» (рішення від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» (Uniуn Alimentaria Sanders S. A. v. Spain); «…обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається на відповідні державні судові органи; розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору; нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції…» (рішення від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України»); «…саме на національні суди покладено обов`язок створення умов для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним, суд має вирішувати, чи відкладати судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричиняє невиправдані затримки у провадженні…» (рішення від 06.09.2007 у справі «Цихановський проти України», від 18.10.2007 у справі «Коновалов проти України»).

Окрім цього, апеляційний суд надав ОСОБА_4 в ході перегляду справи в апеляційній інстанції можливість обґрунтувати свою правову позицію як щодо складеного відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, так і щодо рішення судді суду першої інстанції, бути безпосередньо присутнім в судовому засіданні та особисто висловити свою незгоду із постановою судді, надати докази, у разі наявності, тощо.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення, крім іншого, є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП), а завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

Жодних об`єктивних даних, які б вказували на упередженість поліцейських відносно ОСОБА_4 матеріали справи не містять, а тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про відсутність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, є необґрунтованими і задоволенню не підлягають, так як вони спростовуються наведеними вище доказами.

Суддя суду першої інстанції не вийшов за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Постанову Буринського районного суду Сумської області від 14.07.2023 відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю постанову без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ю. Рунов