Справа № 131/42/25
Провадження № 33/801/150/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Олексієнко О. Ю.
Доповідач: Оніщук В. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Оніщук В. В., з участю секретаря судового засідання Литвина С. С., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Іллінецького районного суду Вінницької області від 15 січня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 173-2 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Постановою Іллінецького районного суду Вінницької області від 15 січня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком на п`ятнадцять днів, стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

У постанові суду зазначено, що 05 січня 2025 року ОСОБА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив домашнє насильство фізичного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_2 , чим вчинив насильство психологічного характеру. При цьому, ОСОБА_1 09 серпня 2024 року згідно із постановою Іллінецького районного суду Вінницької області притягався до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 173-2 КУпАП повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частинами першою або другою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

При ухваленні оскаржуваної постанови суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 173-2 КУпАП, доведена належними та допустимими доказами.

Не погодившись із такою постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить її скасувати, провадження у справі закрити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення події інкримінованого ОСОБА_1 діяння згідно змісту протоколу стались «05 січня 2024 року», що категорично є неможливим, оскільки протокол працівником поліції складався 06 січня 2025 року, тобто через 1 рік після подій. Суд першої інстанції всупереч вимогам закону за власною ініціативою вніс зміни в суть обвинувачення, зазначивши датою вчинення адміністративного правопорушення «05 січня 2025 року».

Працівником поліції формально не встановлений час скоєння адміністративного правопорушення, та не зазначено якій саме особі ОСОБА_1 наніс тілесні ушкодження, що виключає об`єктивну сторону такого адміністративне правопорушення.

За змістом викладених подій в протоколі про адміністративне правопорушення вбачається що ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство фізичного характеру і заподіяв тілесні ушкодження своїй дружині, проте чомусь його дії кваліфіковані по ч. 3 ст.173-2 КУпАП, хоча в описовій частині протоколу про адміністративне правопорушення не зазначено ознак ч. 3, тобто не вказано «повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частинами першою або другою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню».

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та надав відповідні пояснення. Окрім того просив суд змінити накладене на нього адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту, замінивши на штраф. При цьому ОСОБА_1 зазначав, що розкаюється у вчиненому, із дружиною примирився, і до того ж він є багатодітним батьком.

Потерпіла ОСОБА_2 в судовому засіданні проти зміни адміністративного стягнення не заперечувала. Примирення із чоловіком підтвердила.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, пояснення потерпілої, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.

Положеннями частини сьомої статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 06 січня 2025 року серії ВАД №152092, 05 січня 2024 року ОСОБА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вчинив домашнє насильство фізичного характеру відносно своєї дружини, а саме наніс тілесні ушкодження. Дана подія сталася у АДРЕСА_1 , чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 173-2 КУпАП. Потерпіла ОСОБА_2 . Від підпису протоколі ОСОБА_1 відмовився (а. с. 2).

Як видно із рапорту від 05 січня 2025 року, о 22 год 32 хв до чергової частини ВП №3 (смт Іллінці) Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій обл. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що в за адресою Іллінецький р-н, с. Володимирівка, вул. Шевченка, 60, чоловік застосовує фізичну силу до заявниці. Більше інформації не відомо, на стороні чути крики. Особисті дані не повідомила. Маркер місця події умовний. (а. с. 9).

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_2 , наданих працівникам поліції, 05 січня 2025 року вона разом зі своїм чоловіком знаходилась у гостях у своєї знайомої, де відпочивали та розпивали алкогольні напої. Між нею та чоловіком виникла сварка стосовно мобільного телефону та коли вони повернулися до свого помешкання між ними знову виникла суперечка, яка переросла у бійку, чоловік наніс їй тілесні ушкодження. Просить притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, на СМЕ їхати ОСОБА_2 відмовилась (а. с. 5).

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_1 , наданих працівникам поліції, 05 січня 2025 року він разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_2 , пішли до друзів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 для того, щоб провести ОСОБА_4 на військову службу, після чого повернулися із м. Липовця в с. Володимирівка та зайшли до будинку, де проживає ОСОБА_3 , вони сіли за стіл та розпивали спиртні напої. Між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виникла словесна суперечка, на що ОСОБА_1 сказав, щоб вони заспокоїлись та запропонував вийти на вулицю. Перед тим зайшов у ванну кімнату і зрозумів, що його зачинили та почали пліткувати про нього, а саме обзивати нецензурною лайкою, тоді ОСОБА_1 відкрив двері, вибіг з будинку. Вище вказані особи хотіли завдати ОСОБА_1 тілесні ушкодження. Виходячи з будинку, він побачив, що його мобільний телефон знаходиться у руках співмешканки ОСОБА_2 . Тоді він пішов до будинку своєї матері та попросив сестру викликати поліцію, тому що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 хотіли його побити і забрати мобільний телефон. Також ОСОБА_1 повідомив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пошкодили йому паркан та розбили скло віконної рами (а. с. 6).

Як видно із письмових пояснень ОСОБА_5 , наданих працівникам поліції, 05 січня 2025 року близько 22 год. 00 хв. ОСОБА_6 з ОСОБА_7 сиділи та розпивали алкогольні напої, потім через деякий час ОСОБА_6 розпочав агресувати, виражатися нецензурною лайкою та нариватися на бійку. В подальшому ОСОБА_6 пішов до свого домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 . Через деякий час вони пішли провести ОСОБА_7 додому, на порозі стояв ОСОБА_6 із дерев`яною палкою в руках та агресував, висловлював погрози нанести тілесні ушкодження своїй співмешканці ОСОБА_7 (а. с. 4).

Як видно із письмових пояснень ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , наданих працівникам поліції, 05 січня 2025 року близько 22 год. 00 хв. під час того, коли вони перебували у своєму будинку, почули крики людей, які лунали з вулиці. Вийшовши на двір, побачили, що біля воріт сусідів навпроти відбувається сварка. Підійшовши ближче, побачили, що ОСОБА_10 і ОСОБА_11 сваряться між собою та штовхають один одного. Хто розпочав сімейний конфлікт, невідомо. Про нанесення тілесних ушкоджень невідомо. Також опитані повідомили, що дана сім`я систематично вживає спиртні напої та потім вчиняють конфлікти між собою (а. с. 7-8).

Відповідно до довідки Іллінецької міської лікарні № 58 від 06 січня 2025 року у ОСОБА_2 діагностовано забій правої кисті, надана невідкладна допомога гіпсова імобілізація (а. с. 10).

На а. с. 14-15 постанова Іллінецького районного суду Вінницької області від 09 серпня 2024 року у справі №131/1154/21 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП України.

Приписами ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП у редакції, чинній на момент прийняття місцевим судом постанови від 09 серпня 2024 року у справі №131/1154/21, була передбачена відповідальність за:

1) вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису;

2) ті самі дії, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті,

ЗУ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та інших законів України у зв`язку з ратифікацією Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок i домашньому насильству та боротьбу з цими явищами» № 3733-IX від 22 травня 2024 року було внесено зміни до КУпАП, які набрали чинності через шість місяців після опублікування.

Та, відповідно до положень ст. 173-2 КУпАП відповідальність передбачена за:

1) вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого;

2) діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи;

3) повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частинами першою або другою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких із зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Норма статті 173-2 КУпАП є бланкетною, а тому аби повністю розкрити суть адміністративного правопорушення, у протоколі повинно бути зазначено, які конкретно дії вчинила особа, який спосіб насильства прослідковується у діях порушника, якщо дій кілька, то зазначена кожна дія і, вид насильства, наслідки цих дій по відношенню до особи, щодо якої вони були вчинені.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у частині першій статті 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Нормами зазначеного закону визначено, що фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

З аналізу наведених норм Закону слідує, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією статті 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи фактичне настання фізичної або психологічної шкоди.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» прямо передбачено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на колишнє подружжя.

За наслідками перегляду справи в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі та письмових поясненнях, встановлено, що при розгляді матеріалів справи про адміністративне правопорушення, місцевим судом належним чином були досліджені докази, що містяться в матеріалах справи, яким суд першої інстанції надав належну оцінку та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначені події річної давнини 05 січня 2024 року, оскільки у результаті дослідження належних та допустимих доказів у їх сукупності, а саме пояснень свідків, потерпілої та самого ОСОБА_1 , медичної довідки, рапорту (а. с. 9), очевидною є описка у фабулі протоколу.

Оскільки протокол про адміністративне правопорушення не є самостійним і беззаперечним доказом вини особи, доводи ОСОБА_1 у цій частині є безпідставними.

Також необґрунтованими є доводи апеляційної скарги, про те, що працівником поліції не встановлено час скоєння адміністративного правопорушення, та не зазначено якій саме особі ОСОБА_1 наніс тілесні ушкодження, оскільки у протоколі зазначено, що потерпілою є ОСОБА_2 . Не зазначення часу вчинення адміністративного правопорушення у протоколі у сукупності із рештою наявних у матеріалах справи доказів не є суттєвим.

Твердження ОСОБА_1 про те, що в описовій частині протоколу про адміністративне правопорушення не зазначено ознак ч. 3, тобто не вказано «повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частинами першою або другою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню», апеляційний суд не бере до уваги, оскільки дії ОСОБА_1 у протоколі кваліфіковані як повторні за ч. 3 ст. 173-2 КупАП, на підтвердження повторності вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, працівниками поліції до матеріалів провадження долучено копію постанови Іллінецького районного суду Вінницької області від 09 серпня 2024 року.

Отже, доказів, які б спростовували висновки судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ст. 173-2 КУпАП правопорушення, апеляційному суду надано не було.

Переконливих доводів, які були б підставами для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП, не пропущені.

Санкція ч. 3 ст. 173-2 КУпАП передбачає накладення штрафу від шістдесяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до шістдесяти годин, або адміністративний арешт на строк від трьох до п`ятнадцяти діб.

Апеляційний суд, врахувавши особу правопорушника, зокрема наявність на утриманні дітей, надані у судовому засіданні пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , вважає за можливе пом`якшити накладене на ОСОБА_1 адміністративне стягнення та призначити його у виді штрафу, з урахуванням вимог ст. 36 КУпАП, у максимальному розмірі, визначеному санкцією ч. 3 ст. 173-2 КУпАП.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що постанову суду першої інстанції слід змінити та застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі вісімдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що з урахуванням всіх обставин справи, особи правопорушника, буде відповідати вимогам статті 7 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що таке стягнення є необхідним, буде достатнім для виправлення правопорушника та попередження вчинення ним у майбутньому нових правопорушень, а також відповідатиме меті накладення адміністративного стягнення.

Керуючись ст. ст. 245, 280, 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Іллінецького районного суду Вінницької області від 15 січня 2025 року змінити у частині накладення адміністративного стягнення.

Застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП у виді штрафу в дохід держави в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 360 грн (одна тисяча триста шістдесят грн).

У решті постанову Іллінецького районного суду Вінницької області від 15 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду В. В. Оніщук