Справа № 302/29/25 Провадження № 3/302/28/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2025 селище Міжгір`я Закарпатської області

Міжгірський районний суд Закарпатської області у складі судді Пухальського С. В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого,

за частиною 2 статті 204-1, частиною 2 статті 185-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколів про адміністративне правопорушення від 28.12.2024 серії ЗхРУ № 023058 та серії ЗхРУ № 023057, 28.12.2024 о 17 год 00 хв прикордонним нарядом «Контрольний пост» спільно з прикордонним нарядом «Адміністративно-оперативна група» та офіцером прикордонного оперативного розшукового відділу (з м.д.н.п. Яблунівка) в межах контрольованого прикордонного району на ок.н.п. Міжгір`я (територія Міжгірської селищної громади Хустського району Закарпатської області) було виявлено та затримано гр. України ОСОБА_1 , який спільно з гр. України ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , здійснили спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію поза пунктами пропуску через державний кордон у складі групи осіб, при цьому здійснили злісну непокору законним вимогам військовослужбовця ДПС України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, а саме: на неодноразово повторювані законні вимоги військовослужбовця ДПС України ОСОБА_5 пред`явити документи, що посвідчують особу, відкрито відмовилися у складі групи осіб. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги статей 9, 12 Закону України «Про державний кордон України», статті 23 Закону України «Про державну прикордонну службу», пункт 10 Положення про прикордонний режим, який затверджений постановою КМУ від 27.07.1998 № 1147 та вчинив адміністративні правопорушення, передбачені частиною 2 статті 204-1 та частиною 2 статті 185-10 КУпАП.

На підставі статті 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Захисник притягуваного адвокат Губенко О. В. подала клопотання за змістом яких зауважила, що під час складання протоколів про адміністративне правопорушення працівниками прикордонної служби грубо порушені вимоги законодавства. Обставини зазначені в протоколах про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності, у матеріалах справи відсутні належні докази вчинення його підзахисним інкримінованих йому правопорушень.

Посилаючись на вказані обставини просила закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в діях притягуваного складу адміністративних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 204-1 та частиною 2 статті 185-10 КУпАП.

Зауважила, що 28 грудня 2024 року, ОСОБА_1 разом із друзями ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 їхали з м. Івано-Франківськ до с. Рокосово, яке розташоване у Хустському районі Закарпатської області, на автомобілі «Mazda 6» держ. номер НОМЕР_1 на служіння церкви ОЦВХЕ «Церква християн п`ятидесятників» та після служби мали намір їхати до н.п. Поляниця Івано-Франківської області до гірськолижного курорту «Буковель», де в них був заздалегідь заброньований готельний номер.

Саме на трасі Р1 в районі н.п. Міжгір`я знаходився пост, де і було зупинено автомобіль, в якому знаходився ОСОБА_1 та особи зазначені вище. Під час зупинки, до вказаних осіб, підійшли працівники прикордонної служби та ТЦК та СП, перевірили документи, які посвідчують особу, а також військово-облікові документи.

ОСОБА_1 добровільно надав документи для перевірки. Працівник прикордонної служби сфотографував подані документи, як пояснив, для перевірки по базам. Після перевірки документів, ОСОБА_1 разом із зазначеними особами вирушив далі, але десь приблизно через 20 км, їх автомобіль знову зупинили на блокпості. Коли до них підійшов військовослужбовець Прикордонної служби України з вимогою пред`явити документи, ОСОБА_1 надав для перевірки паспорт громадянина України та ВОД документи. Після цього, непояснюючі причин зупинки та затримки, ОСОБА_1 та іншим особам, що перебували в автомобілі було наказано вийти з авто. На прохання пояснити причину зупинки, в салон автомобіля з боку військовослужбовця Прикордонної служби, був розпилений перцевий газ. Коли ОСОБА_1 відкрив двері, його військовослужбовці Прикордонної служби стали тягти за куртку, порвавши її та одягли наручники (кайданки). Його друзі викликали наряд поліції з метою припинити протиправні дії з боку працівників Прикордонної служби, але працівники патрульної служби прибувши на місце виклику, повідомили, що не можуть втручатись у діяльність прикордонної служби. Також на місце події була викликана карета швидкої допомоги, оскільки він ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження, завдані військовослужбовцями прикордонної служби.

Потім ОСОБА_1 разом із друзями, посадили до службових автомобілів прикордонної служби і відвезли до військового загону Прикордонної служби в АДРЕСА_2 . Там, у ОСОБА_1 та його друзів відібрали телефони та повідомили, що відносно нього будуть складені протоколи про адміністративне правопорушення передбачені частиною 2 статті 185-10 КУпАП та частиною 2 статті 204-1 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи, суддя приходить до наступного висновку.

Згідно з вимогами статті 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

У відповідності зі статтею 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно частини 1 статті 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень статті 9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори» та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Згідно частин 1-3 статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом; провадження в справах здійснюється на основі суворого додержання законності; застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

При вирішенні питання винуватості притягуваного у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 204-1 КУпАП суддя виходить з такого.

Адміністративна відповідальність за частиною 2 статті 204-1 КУпАП настає за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинене групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону. Об`єктивна сторона правопорушення виражається у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади (формальний склад).

Відповідно до статті 9 Закону України «Про Державний кордон України», перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Згідно статті 12 Закону України «Про Державний кордон України», пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон України провадиться відповідно до законодавства України і міжнародних договорів України.

Відповідно до міжнародних договорів України Кабінетом Міністрів України може бути встановлено спрощений порядок пропуску осіб, транспортних засобів, вантажів через державний кордон України.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

Доказами в справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які установлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків тощо (частина 1 статті 251 КУпАП), а обов`язок щодо їх (доказів) збирання покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених законом (частина 2 статті 251, стаття 255 КУпАП).

З протоколу про адміністративне правопорушення від 28.12.2024 вбачається, що 28 грудня 2024 року близько 17:00 години, встановлено, що ОСОБА_1 , спільно з громадянами України ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію, поза пунктами пропуску через державний кордон у складі групи осіб, чим порушив вимоги статей 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991, відповідальність за яке передбачено частиною 2 статті 204-1 КУпАП.

Суд вважає зазначений протокол неналежним доказом, оскільки, у порушення вимог статті 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, уповноваженою посадовою особою не конкретизовано місце вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому діяння, не зазначено координати, де нібито здійснено спробу перетину державного кордону, не додано схему із зазначенням цих координат із прив`язкою до місцевості.

Також, із протоколу про адміністративне правопорушення та матеріалів справи не вбачається, якими саме діями ОСОБА_1 вчинив незаконну спробу перетину державного кордону.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 було затримано в межах контрольованого району на ок. н.п. Міжгір?я (територія Міжгірської селищної громади Хустського району Закарпатської області), який разом з гр. України ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію поза пунктами пропуску через державний кордон у складі групи осіб.

Суд зауважує, що протокол про адміністративне правопорушення не містить опису місця й способу вчинення інкримінованого правопорушення, тобто де саме поза пунктом пропуску через державний кордон ОСОБА_1 вчинено спробу його перетину та з використанням яких засобів. При цьому з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 був затриманий працівниками Державної прикордонної служби України на околиці селища Міжгір?я, яке знаходиться на відстані більше 70 км від кордону України з Румунією і на території Міжгірської селищної громади та колишнього Міжгірського району Закарпатської області не має пропускних пунктів прикордонного режиму.

Водночас, суд зауважує на тому, що матеріали справи не містять схеми правопорушення, на якій зафіксовані умовні позначки місця вчинення правопорушення, місця розташування «Контрольного посту» відділу прикордонної служби, маршрут руху порушника та лінію державного кордону, а також фото чи відео фіксації факту вчинення правопорушення, пояснення інших осіб у групі із якими, згідно протоколу притягуваний вчинив спробу незаконного перетину кордону, у справі відсутні, речових доказів чи взагалі будь-яких інших доказів, які б не суб`єктивно (на розсуд суб`єкта складання протоколу), а об`єктивно вказували на умисел та вчинення ОСОБА_1 дій спрямованих на перетин кордону, що ставиться йому у провину, суду не надано. Протокол про адміністративне правопорушення, сам по собі, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Довідка про результати затримання, також не є належним доказом вчинення притягуваним інкримінованих дій, оскільки як вбачається з її змісту обставини зазначені в ній були встановлені в тому числі в ході опитування гр. ОСОБА_2 , тоді як до матеріалів справи не долучено письмових пояснень вказаної особи, які б підтверджували зазначені в ній обставини, довідка не містить підписів службових осіб прикордонного загону.

Тоді як доводи захисника притягуваного щодо заздалегідь заброньованого готельного номеру куди останній разом із друзями мав намір їхати, підтверджуються наданою квитанцією про переказ коштів та роздруківкою переписки з працівником готелю.

Таким чином, з протоколу про адміністративне правопорушення та наданих доказів в підтвердження вини, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не слідує, що в діях ОСОБА_3 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 204-1 КУпАП.

При вирішенні питання винуватості притягуваного у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 185-10 КУпАП суддя виходить з такого.

Відповідальність за частиною 2 статті 185-10 КУпАП передбачає, що правопорушенням є злісна непокора законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи здійсненням прикордонного контролю в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за правопорушення.

Пункт пропуску через державний кордон України це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Зона прикордонного контролю, це певна територія в пункті пропуску через державний кордон, на якій державна прикордонна служба здійснює прикордонний контроль осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна. Ця зона включає територію пункту пропуску, потрібну для здійснення прикордонного контролю осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна й запобігання незаконному перетинанню державного кордону України.

За інформацією офіційного сайту Державної прикордонної служби https://dpsu.gov.ua/ua/punkti-propusku, вказано що з республікою Румунія є 5 автомобільних пунктів пропуску, серед яких відсутній н.п. Міжгір`я. З республікою Польща є 9 автомобільних пунктів пропуску серед яких також відсутній н.п. Міжгір`я.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею 185-10, полягає у вчиненні такого діяння: відкритої відмови виконати законне розпорядження чи вимогу військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України, а так само іншого умисного їх невиконання зазначених розпоряджень та вимог.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11.10.2011 №10-рп/2011 надав тлумачення визначенню непокори: «Слово «непокора» означає відмову від виконання або ігнорування виконання певної вимоги»».

Під час оформлення матеріалів справи, не надано доказів того, чи перебував працівник Прикордонної служби України інспектор прикордонної служби 1 категорії відділення моніторингу обстановки відділу служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » тип В НОМЕР_2 прикордонного загону ОСОБА_7 при виконанні обов`язків пов`язаних з охороною державного кордону, чи були його розпорядження, вимоги законними. При тому, що н.п. Міжгір`я не є пунктом пропуску через державний контроль.

Крім того, відповідно до Закону «Про державний кордон України» та п. 11 положення «Про прикордонний режим», затвердженого постановою КМУ № 1147 від 27.07.1998 завданнями прикордонної служби є не саме по собі складання протоколів про адміністративне правопорушення, а виявлення порушень законодавства з прикордонних питань, виконання завдань, пов`язаних з боротьбою з організованою злочинністю та запобігання незаконній міграції у межах прикордонної смуги і контрольованого прикордонного району.

Відповідно до пункту 1 статті 21-7 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» поверхнева перевірка здійснюється щодо осіб, речей, товарів (вантажів) і транспортних засобів, які перебувають у контрольованому прикордонному районі, в пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України або контрольному пункті в`їзду-виїзду, а саме:

1) у разі порушення особою чи спроби особи порушити прикордонний режим, режим у пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України, режим у контрольних пунктах в`їзду-виїзду або зашкодити інтересам національної безпеки України;

2) у разі перебування особи в межах прикордонної смуги без відповідного дозволу;

3) у разі наявності підстав вважати, що в транспортному засобі перебуває правопорушник або особа, свобода якої обмежується в незаконний спосіб;

4) у разі наявності підстав вважати, що в особи чи в транспортному засобі знаходиться річ, обіг якої заборонено чи обмежено або яка становить загрозу життю і здоров`ю людини;

5) якщо транспортний засіб або річ особи є знаряддям вчинення правопорушення та/або знаходяться в місці, в якому могло бути вчинено правопорушення.

З огляду на зазначене, суддя вважає, що органом, який складав протокол про адміністративне правопорушення ЗхРУ № 023057 від 28.12.2024, не дотримано вимог щодо його належного оформлення та забезпечення обставин його доведення відповідними доказами.

Так, до адміністративних матеріалів, окрім протоколу про адміністративне правопорушення додані: протокол про адміністративне затримання; протокол особистого огляду, огляду та вилучення речей і документів; пояснення інспектор прикордонної служби 1 категорії відділення моніторингу обстановки відділу служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » тип В НОМЕР_2 прикордонного загону ОСОБА_7 ; Довідка про результати затримання 4-х осіб, в якій наведені пояснення не ОСОБА_1 , а гр. ОСОБА_2 .

Крім того, як вже зазначалось вище по тексту, зазначені «пояснення» викладені у Довідці про результати затримання 4-х осіб, не засвідчені власноруч ані ОСОБА_1 , ані ОСОБА_2 із застереженням, що пояснення записані з його слів та ним перевірені, як того вимагають положення Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, затвердженої Наказом № 898 від 19.09.2013. У той час, як в самому Протоколі ЗхРУ № 023057 від 28.12.2024 зазначено, що від надання пояснень ОСОБА_1 відмовився. Вказана неузгодженість в доказових матеріалах, а також відсутність фото-, відеофіксації того, що останній вчинив злісну непокору законній вимозі прикордонника свідчить про те, що протокол суперечить встановленим обставинам справи, твердження в ньому зроблені та тримаються на припущеннях, що відповідно до статті 62 Конституції України піддається сумніву та тлумачиться на користь людини.

Таким чином, з протоколу про адміністративне правопорушення та наданих доказів в підтвердження вини, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не слідує, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 185-10 КУпАП.

Відповідно до вимог діючого законодавства про адміністративні правопорушення, а саме статей 9, 245 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події та складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх належних доказів по справі.

Частина 1 статті 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен прийти до висновку про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КпАП України.

У силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь, недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Зазначене узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на пункт 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Наведені вище обставини свідчать, що адміністративне обвинувачення притягуваного у цій справі, всупереч положень статті 62 Конституції України ґрунтується на припущеннях.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП провадження в справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, встановлюючи відповідно до статті 251 КУпАП наявність чи відсутність адміністративних правопорушень в діях особи, щодо якої складено протоколи, та даючи оцінку фактичним даним, наявним в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суддя вважає, що матеріали справи не містять належних та достатніх доказів, які б указували на вчинення ОСОБА_1 дій, зазначених у диспозиції частини 2 статті 204-1 та частини 2 статті 185-10 КУпАП та які б підпадали під ознаки вказаних правопорушень.

Таким чином, провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях притягуваного складу адміністративних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 204-1 та частиною 2 статті 185-10 КУпАП.

На підставі статті 62 Конституції України та керуючись статями 7, 9, 204-1, 185-10, 247, 251, 280, 283, 284, 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Справи про адміністративні правопорушення № 302/29/25 (провадження № 3/302/28/25) за частиною 2 статті 204 КУпАП та № 302/32/25 (провадження № 3/302/31/25) за частиною 2 статті 185-10 КУпАП відносно ОСОБА_1 об`єднати в одне провадження та присвоїти № 302/29/25 (провадження № 3/302/28/25).

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , за частиною 2 статті 204-1 та частиною 2 статті 185-10 КУпАП, закрити в зв`язку з відсутністю в його діях складу зазначених адміністративних правопорушень.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

Постанову може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду через Міжгірський районний суд Закарпатської області протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя Пухальський С. В.