Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/7010/24
Провадження № 3/332/113/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.02.2025 м. Запоріжжя

Суддя Заводського районного суду м. Запоріжжя Блажко У.В., розглянувши матеріали, що надійшли з Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка працює директором КЗ «Запорізька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат «Оберіг» Запорізької обласної ради, проживає за адресою: АДРЕСА_1 (інші відомості відсутні),

за ч. 1 ст. 41 КУпАП,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 під час виконання посадових обов`язків, маючи організаційно-розпорядчі функції з 30.10.2024, допустила порушення законодавства про працю, які оформлені актом перевірки від 28.11.2024 № ПС/ЗП/36188/0339, а саме:

Абзацом четвертим частини першої статті 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 (надалі Закон № 2136) встановлено, що у разі звільнення працівника у період дії воєнного стану йому виплачується грошова компенсація відповідно до ст. 24 Закону України «Про відпустки.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину- особу з інвалідністю з дитинства групи А І групи.

Працівнику бюджетної (комунальної) установи відповідно до колективного договору установлюється щорічна додаткова відпустка за ненормований робочий день як за особливий характер праці.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про відпустки» праця на умовах ненормованого робочого дня за особливий характер праці має компенсуватися за допомогою надання додаткової щорічної відпустки тривалістю не більше 7 календарних днів.

У ході проведення перевірки було встановлено наступне.

Головний бухгалтер КЗ «Запорізька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат «Оберіг» Запорізької обласної ради (надалі Запорізька школа-інтернат «Оберіг») ОСОБА_2 на підставі особистої заяви була звільнена згідно з наказом від 06.11.2024 № 140-к за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію.

Відповідно до додатків 1 та 3 Колективного договору головному бухгалтеру встановлена основна щорічна відпустка тривалістю 24 к.д. та додаткова відпустка за особливий характер праці тривалістю 7 к.д. відповідно.

У поточному році працівницею відпрацьовано 291 к.д. (розрахунковий період: 21.01.2024 06.11.2024).

У 2024 році ОСОБА_2 використала основну щорічну відпустку повної тривалості 24 к.д. до закінчення робочого року. За розрахунком кількості днів додаткової щорічної відпустки пропорційно фактично відпрацьованому часу її тривалість складає 6 к.д. (7 к.д. : 366 к.д.) х 291 к.д.

За п. 9 ст. 22 Закону України «Про відпустки» відрахування із заробітної плати за дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року, не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи у зв`язку із виходом на пенсію.

На підставі вищезазначених корм Закону України «Про відпустки» компенсація за невикористані дні додаткової щорічної відпустки під час остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_2 становить 6 к.д.

За остаточним розрахунком при звільненні та повідомленням № 15 від 06.11.2024 працівниці були нараховані та виплачені розрахункові кошти та компенсація за 1 к.д. невикористаної додаткової щорічної відпустки.

Зазначені факти свідчать про порушення умов трудового договору при звільненні головного бухгалтера Запорізької шкоди-інтернату «Оберіг» ОСОБА_2 , передбачених законодавством про працю, чим порушені абз. 4 ч. 1 ст. 12 ЗУ № 2136 та ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки».

Дії ОСОБА_1 протоколом про адміністративне правопорушення від 28.11.2024 № ПС/ЗП/36188/0339/П/ПТ кваліфіковані за ч. 1 ст. 41 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у інкримінованому їй правопорушенні не визнала. Зазначила, що відповідно до Закону України «Про відпустки» та Колективного договору між роботодавцем та трудовим колективом Запорізької шкоди-інтернату «Оберіг», здійснила розрахунок компенсації, яка мала бути виплачена ОСОБА_2 при її звільненні у зв`язку з виходом на пенсію. Розрахунок кількості днів щорічної відпустки визначено пропорційно до відпрацьованого часу таким чином: 31 (24 дні щорічної основної відпустки + 7 днів щорічної додаткової відпустки) х 291 (відпрацьована кількість днів) /366 (кількість днів у році) = 24,6 днів щорічної відпустки. Оскільки ОСОБА_2 використала 24 днів щорічної основної відпустки, то компенсації підлягав 1 день щорічної додаткової відпустки. На підставі вказаних розрахунків і була здійснена виплата компенсації головному бухгалтеру ОСОБА_2 за один день щорічної додаткової відпустки.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Кравченко Я.І. подала суду клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу та події адміністративного правопорушення. У судовому засіданні захисник підтримала своє клопотання, просила його задовольнити та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, її захисника, дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.

Головний бухгалтер КЗ «Запорізька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат «Оберіг» Запорізької обласної ради (надалі Запорізька школа-інтернат «Оберіг») ОСОБА_2 на підставі особистої заяви була звільнена згідно з наказом від 06.11.2024 № 140-к за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію.

Відповідно до додатків 1 та 3 Колективного договору головному бухгалтеру встановлена основна щорічна відпустка тривалістю 24 к.д. та додаткова відпустка за особливий характер праці тривалістю 7 к.д. відповідно.

У поточному році працівницею відпрацьовано 291 к.д. (розрахунковий період: 21.01.2024 06.11.2024).

У 2024 році ОСОБА_2 використала основну щорічну відпустку повної тривалості 24 к.д. до закінчення робочого року. За розрахунком кількості днів додаткової щорічної відпустки пропорційно фактично відпрацьованому часу її тривалість складає 6 к.д. (7 к.д. : 366 к.д.) х 291 к.д.

За остаточним розрахунком при звільненні та повідомленням № 15 від 06.11.2024 працівниці були нараховані та виплачені розрахункові кошти та компенсація за 1 к.д. невикористаної додаткової щорічної відпустки.

Зазначені обставини встановлені актом позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сфері праці від 28.11.2024 № ПС/ЗП/36188/0339, складеним головним державним інспектором відділу з питань праці центрального регіону управління інспекційної діяльності у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці Славінською І.А. та головним державним інспектором відділу з питань праці південного регіону управління інспекційної діяльності у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці Оселедчик В.В.

Абзацом шостим частини першої статті 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 (надалі Закон № 2136) встановлено, що у разі звільнення працівника у період дії воєнного стану йому виплачується грошова компенсація відповідно до ст. 24 Закону України «Про відпустки».

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства групи А І групи.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 перебувала у щорічній основній відпустці протягом 24 календарних днів у період з 17.06.2024-30.06.2024 та 22.07.2024 по 31.07.2024, з них 20 календарних днів за фактично відпрацьований час, а 4 календарні дні надані були в рахунок невідпрацьованої частини робочого року.

Частиною 1 ст. 22 Закону України «Про відпустки» встановлено, що у разі звільнення працівника до закінчення робочого року, за який він уже одержав відпустку повної тривалості, для покриття його заборгованості власник або уповноважений ним орган провадить відрахування із заробітної плати за дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року.

Відрахування, передбачене частиною першою цієї статті, не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи у зв`язку із виходом на пенсію.

Як встановлено ст. 8 Закону України «Про відпустки», щорічна додаткова відпустка за особливий характер праці надається, зокрема, працівникам з ненормованим робочим днем - тривалістю до 7 календарних днів згідно із списками посад, робіт та професій, визначених колективним договором, угодою. Конкретна тривалість щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці встановлюється колективним чи трудовим договором залежно від часу зайнятості працівника в цих умовах.

Працівнику бюджетної (комунальної) установи відповідно до колективного договору установлюється щорічна додаткова відпустка за ненормований робочий день як за особливий характер праці.

Відповідно до додатку 3 Колективного договору між роботодавцем та трудовим колективом Запорізької шкоди-інтернату «Оберіг» головному бухгалтеру встановлена додаткова відпустка за особливий характер праці тривалістю 7 к.д..

На дату звільнення ОСОБА_2 не використала жодного дня додаткової відпустки. Ураховуючи фактично відпрацьований час у робочому році (291 календарний день), ОСОБА_2 мала право на використання 6 днів щорічної додаткової відпустки, які розраховані таким чином: 7 к.д. (кількість днів щорічної додаткової відпустки, встановленої законом) : 366 к.д. (кількість днів у році) х 291 к.д. (кількість фактично відпрацьованих днів у робочому році).

Отже, відповідно до ст. 24 Закону України «Про відпустки» головному бухгалтеру ОСОБА_2 при звільненні у зв`язку із виходом на пенсію мала бути виплачена грошова компенсація за 6 днів щорічної додаткової відпустки.

Натомість, ОСОБА_2 отримала компенсацію лише за один календарний день щорічної додаткової відпустки, що свідчить про порушення вимог абз. 6 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки».

Суд зазначає, що у протоколі зазначено про порушення ОСОБА_1 вимог абз. 4 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», натомість, правильно процитовано норму абз. 6 ч. 1 ст. 12 вищевказаного Закону. Суд визнає це помилкою, що не потягла за собою порушення прав особи, у відношенні якої складений протокол про адміністративне правопорушення.

Частиною 1 ст. 41 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, зокрема, за порушення встановлених термінів виплати пенсій, стипендій, заробітної плати, виплата їх не в повному обсязі, терміну надання посадовими особами підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та фізичними особами - підприємцями працівникам, у тому числі колишнім, на їхню вимогу документів стосовно їх трудової діяльності на даному підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця, необхідних для призначення пенсії (про стаж, заробітну плату тощо), визначеного Законом України "Про звернення громадян", або надання зазначених документів, що містять недостовірні дані, порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення, а також інші порушення вимог законодавства про працю.

На підставі вищезазначених норм суд доходить висновку про наявність у діянні директора Комунального закладу «Запорізька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат «Оберіг» Запорізької обласної ради ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 41 КУпАП.

Вчинення ОСОБА_1 правопорушення підтверджується такими доказами: протоколом про адміністративне правопорушення від 28.11.2024 № ПС/ЗП/36188/0339, копією акта перевірки від 28.11.2024, витягом з Колективного договору між роботодавцем та трудовим колективом Комунального закладу «Запорізька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат «Оберіг» Запорізької обласної ради на 2021 2025 роки, копіями наказів віл 18.01.2019, від 06.11.2024, від 27.05.2024, від 16.09.2024, копією заяви про звільнення ОСОБА_2 від 06.11.2024, копією особової картки працівника ОСОБА_2 , копією розрахунку компенсації за невикористану відпустку ОСОБА_2 від 06.11.2024копією повідомлення від 96.11.2024 № 15, копією відомості нарахування та виплати за листопад 2024 року, копією реєстру від 11.11.2024 № 41.

Обставин, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, в ході розгляду справи судом не виявлено.

Згідно зі ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Керуючись ст.ст. 40-1, 130, 245,ч. 2 ст. 268, 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП, та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень 00 копійок, стягнувши його на користь держави (отримувач: ГУК у Зап.обл./Зап.обл./21081300, код отримувача (ЄДРПОУ): 37941997, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку (IBAN): UA0008001, код класифікації доходів бюджету: 21081300).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 гривень (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UА0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення .

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду через Заводський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня її винесення.

Штраф повинен бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги або подання без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у цей строк, постанова про накладення штрафу надсилається до виконання органу державної виконавчої служби в порядку, встановленому законом.

Строк виконання постанови протягом трьох місяців з наступного дня після набрання постановою законної сили.

Згідно з ч. 2 ст. 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення у порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначений постановою Кабінету Міністрів України.

Суддя У. В. Блажко