ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/473/25 Справа № 203/6625/24 Суддя у 1-й інстанції - Смольняков О. О. Суддя у 2-й інстанції - Кононенко О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Кононенко О.М. розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2024 року щодо:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення ,

за участю:

особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника

в режимі відеоконференції Погрібняка О.М.

потерпілої ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 170 (ста сімдесяти гривень).

При обставинах встановлених місцевим судом, 04 листопада 2024 року о 08 годині 50 хвилин за адресою АДРЕСА_2 ОСОБА_1 вчинив сварку з колишньою дружиною ОСОБА_2 в ході якої завдав фізичного болю, тобто вчинив домашнє насильство фізичного та психологічного характеру, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на оскарження, постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2024 року скасувати та постановити нову, якою провадження у справі за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку зазначає, що первісна апеляційна скарга була подана 03.01.2025, в межах строку апеляційного оскарження, однак через процесуальні недоліки була повернута апелянту, та після їх усунення повторно подав апеляцію.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що судом не надано належної оцінки фактичним обставинам справи, оскільки в матеріалах достатньо доказів, про наявність обопільного конфлікту колишнього подружжя, так як, саме потерпіла поводилась провокаційно та перша почала агресивно реагувати на зауваження, так як неприязні відносини між подружжям склались на фоні розподілу спільно-сумісної власності. Звертає увагу, що лише після того, як потерпіла поставила свою сумку на ліжко ОСОБА_1 остання на його зауваження відреагувала агресивно та почала викидати його речі з шафи, на що ОСОБА_1 відгородив потерпілу, однак остання вдарила його по обличчю.

Вважає, що судом не враховано, що потерпіла неодноразово змінювала показання щодо обставин конфлікту, крім того не усунуті розбіжності, які містяться у протоколі та рапорті поліцейського Бузовері від 04.11.2024 року в якому зазначено, що в ході конфлікту подружжя ображали один одного та не підтверджували факту фізичного насилля, завдання тілесних ушкоджень.

Зауважує, що окрім показань потерпілої в матеріалах справи відсутні будь-які інші об`єктивні докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 .

Зазначає, про порушення права на захист, оскільки судовий розгляд проведено без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Вислухавши ОСОБА_1 та його адвоката, які кожен окремо підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги, потерпілу, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови в межах апеляційних доводів, вважаю, що клопотання про поновлення строку слід задовольнити, апеляційну скаргу залишити без задоволення, з огляду на таке.

Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, враховую, що оскаржувана постанова ухвалена 24 грудня 2024 року, а первісна апеляційна скарга згідно штампу вхідної кореспонденції №33-250 подана 03.01.2024 року, тобто в межах строку апеляційного оскарження, однак через процесуальні недоліки апеляцію було повернуто особі, яка її подала. Після усунення недоліків, 17.01.2025 року, ОСОБА_1 подано клопотання про поновлення строку разом з апеляційною скаргою, враховуючи наведені вище обставини, з метою доступу до правосуддя вважаю, що строк апеляційного оскарження підлягає поновленню, а апеляційна скарга розгляду по суті.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

При винесенні оскаржуваної постанови судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримані, а висновок про відсутність в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Як було встановлено судом першої інстанції, 04 листопада 2024 року, ОСОБА_1 вчинив сварку з колишньою дружиною, в ході якої завдав потерпілій фізичного болю, чим вчинив домашнє насильство фізичного та психологічного характеру.

Під час апеляційного розгляду потерпіла зазначила, що події мали місце 04 листопада 2024 року, у спільній квартирі колишнього подружжя, до якої вона приїхала за речами, однак використовуючи малозначний привід, через падіння коробки та знаходження її сумки на ліжку, ОСОБА_1 забіг до кімнати та почав лаятися, нецензурно висловлюватися, що її принижувало, скинув сумку, з ліжка, на що вона скинула речі з шафи, після чого чоловік вдарив її по губі та обличчю. Після вказаних дій, потерпіла викликала поліцію, оскільки це були не перші випадки агресивної поведінки та нападу чоловіка.

В первісних письмових поясненнях від 04.11.2024 року, потерпіла також виклала фактично ті ж самі обставини та зауважила, що через випадкове падіння коробки під час збору нею нею речей, чоловік залетів до кімнати та почав її ображати та скинув речі з сумкою з ліжка, штовхав її та бив по спині та обличчю, попавши по нижній губі, яка майже лопнула.

ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційного суду не заперечував, що він висловлювався нецензурною лайкою, міг штовхнути потерпілу, однак заперечував спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, наполягав, що сварка мала обопільний характер, і саме йому були спричиненні тілесні ушкодження потерпілою.

Також, ОСОБА_1 не спростував того факту, що сварка виникла через грюкіт та падіння коробки на, що він перший зробив потерпілій зауваження.

Згідно електронного рапорту та заяви потерпілої ЄО №33128 від 04.11.2024 року, ОСОБА_2 зателефонувала на лінію 102 з повідомленням про те, що її колишній чоловік штовхаться, б`ється, внаслідок чого в неї пошкоджена губа.

Проаналізував зміст наданих матеріалів та показань учасників, вважаю, що поведінка ОСОБА_1 за наведених обставин, має ознаки психологічного та фізичного насильства, яка в свою чергу очевидно могла спричинити емоційну невпевненість та зашкодили психологічному здоров`ю потерпілої, а ушкодження губи як наслідок фізичного болю.

Відповідно до ч. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Доводи захисту про відсутність в діях ОСОБА_1 наміру щодо вчинення домашнього насильства та обопільний характер сварки не є переконливими, так як останній агресивно відреагував на випадкову дію- падіння коробки та висловив спочатку словесні образи, після чого наніс пошкодження потерпілій, що беззаперечно є елементом психологічного насилля. Зважається, також на те, що висловлювання на адресу потерпілої нецензурних, образливих слів, про що не заперечував в судовому засіданні ОСОБА_1 , також є проявом саме домашнього насильства.

Звертається увага також на те, що зміст електронного рапорту та первісних письмових пояснень потерпілої не містять істотних суперечностей, як на те вказує захист, в цих документах повністю викладені обставини, що мали місце 04 листопада 2024 року, що потерпіла підтвердила і під час апеляційного розгляду.

Слід зауважити, що апеляційний розгляд здійснюється лише в межах пред`явленого обвинувачення та протоколу, який складено саме щодо ОСОБА_1 , а тому надання тієї чи іншої правової оцінки діям потерпілої чи цивільним правовідносинам сторін щодо розподілу спільного майна, до компетенції суду у даному випадку не відноситься.

Доводи щодо порушення права на захист не є слушними, оскільки про місце, дату та час судового засідання ОСОБА_1 , згідно матеріалів справи був повідомлений, його захист в суді першої інстанції здійснював адвокат Погрібняк О.М., який заяв про особисту участь особи, яка притягається до відповідальності не подавав та вважав за можливе слухати справу, а тому враховуючи що і в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 не був обмежений у своїх правах та приймав особисту участь з захисником, за наведених вище обставин порушень права на захист не вбачаю.

Інші доводи захисника щодо обставин події вважаю не достатньо переконливими, з огляду на те, що вони головною мірою мають формальний характер, а в решті полягають у переоцінці окремих доказів на користь сторони захисту, з наданням їм оцінки, яка не відповідає їх дійсному змісту та не узгоджується з іншими доказами, а також в акцентуванні уваги на другорядних обставинах, що не мають істотного значення і не спростовують винуватості ОСОБА_1 в інкримінованому адміністративному правопорушенні.

Під час апеляційного перегляду не встановлено порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, вважаю необхідним, поновити строк на оскарження ОСОБА_1 , підстав для задовлення апеляційної скарги з наведених в ній мотивів не вбачаю.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2024 року щодо ОСОБА_1 , у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Кононенко