Справа № 3/593/48/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" січня 2025 р. Суддя Бережанського районного суду Тернопільської області Данилів О.М., розглянувши матеріали, які надійшли від Відділу поліції № 1 м. Бережани Тернопільського районного управління поліції ГУ НП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, приватного підприємця, жительки АДРЕСА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

Дільничним офіцером поліції Відділу поліції № 1 м. Бережани Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області Романюком Русланом Володимировичем 9 вересня 2024 року було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 161479, з якого видно, що приватний підприємець ОСОБА_1 , не маючи ліцензії на продаж алкоголю, 9 вересня 2024 року, о 12 год.30хв., в своєму магазині, що в АДРЕСА_1 , здійснила реалізацію спиртосуміші ємкістю 0,25 літра малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительці с. Потутори Бережанської МТГ. Дії ОСОБА_1 дільничним офіцером поліції Відділу поліції № 1 м. Бережани Тернопільського районного управління поліції ГУ НП в Тернопільській області Романюком Р.В. кваліфіковані за ч. 1 ст. 164 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилась. Її захисник адвокат Горський Олег Іванович подав клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_1 складу вказаного адміністративного правопорушення. В поданому клопотанні захисник зазначив, що із наявних у справі матеріалів не вбачається підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ознаками вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.І ст. 164 КУпАП, з огляду на наступні обставини.

Даний адміністративний матеріал перебував на розгляді Бережанського районного суду і хоч постановою від 26 вересня 2024 року ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення та накладено стягнення у вигляді штрафу, однак 24 жовтня 2024 року постановою Тернопільського апеляційного суду вказану постанову Бережанського районного суду було скасовано, а матеріали справи було направлено до ВП №1 (м. Бережани) Тернопільського РУП УМВС України в Тернопільській області для належного оформлення, оскільки складений протокол про адміністративне правопорушення не відповідав вимогам, передбаченим ст. 256 КУпАП.

Вказаний адміністративний матеріал повторно був направлений до Бережанського районного суду, однак органом, що проводив складання та оформлення адміністративного матеріалу, не виконано вимог, зазначених у постанові Тернопільського апеляційного суду, тобто не усунуто недоліки, що були виявлені судом.

З огляду на вище наведене та враховуючи позицію Тернопільського апеляційного суду, викладену у постанові від 24 жовтня 2024 року, вважає, що відсутні підстави до притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.І ст. 164 КУпАП, а тому за таких обставин провадження по справі підлягає до закриття у зв`язку із відсутністю в її діях складу даного адміністративного правопорушення на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

Суд, ознайомившись із протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 161479 та долученими до нього документами, взявши до уваги письмове клопотання захисника особи, щодо якої розглядається адміністративна справа, та вимоги апеляційної інстанції, прийшов до висновку, що провадження по справі слід закрити, виходячи із наступного.

Відповідно до приписів ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Приймаючи по справі рішення, суд бере до уваги зауваження, які були зазначені апеляційним судом у постанові від 24 жовтня 2024 року, що відповідно ч.1 ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення мають бути зазначені: дата і місце складення протоколу, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка його склала; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі. Зміст протоколу про адміністративне правопорушення повинен чітко відповідати приписам ст.256 КУпАП, особливо в частині викладення фабули правопорушення.

При цьому, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом, до нього висуваються певні вимоги, а обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка його складає та не може бути перекладено на суд, згідно загальних засад судочинства.

Доведення вини правопорушника покладається на орган, що складає протокол про адміністративне правопорушення. Під доказуванням у провадженні у справах про адміністративні правопорушення слід розуміти процесуальну діяльність суб`єктів щодо збору, перевірки та оцінки доказів з метою встановлення об`єктивної істини у справі й прийняття на цій основі законного рішення.

Водночас, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актів, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.

Частиною 1 ст.164 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Разом з тим, вказана норма є бланкетною адміністративно-правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативно-правових актів, що наповнює ст.164 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення тих ознак, які мають значення для правильної правової кваліфікації зазначеного діяння.

Зважаючи на те, що диспозиція ст. 164 КУпАП є бланкетною, у протоколі має бути зазначений конкретний закон, яким встановлена відповідна спеціальна заборона.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 09 вересня 2024 року, 09 вересня 2024 року біля 12 год. 30 хв. ОСОБА_1 , яка є приватним підприємцем та працює у своєму магазині, що знаходиться по АДРЕСА_1 , здійснила реалізацію спиртосуміші ємкістю 0,25 л. за ціною 30 грн. малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительці АДРЕСА_2 , не маючи відповідної ліцензії на продаж алкоголю. Своїми діями ОСОБА_1 вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Разом з тим, продаж спиртосуміші без отримання ліцензії не становить склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Так, об`єктивна сторона правопорушення за ч.І ст.164 КУпАП виражається у провадженні господарської діяльності без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, в даному випадку Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального- який поняття спиртосуміш не визначає.

Таким чином, у протоколі мало бути зазначено, яку конкретно норму законодавства порушила особа, відносно якої складено протокол, оскільки диспозиція ч.І ст.164 КУпАП передбачає, що особа повинна здійснювати вид господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону.

За вказаних обставин апеляційний суд прийшов до висновку, що у вищезазначеному протоколі про адміністративне правопорушення суть правопорушення не викладена в тому об`ємі, який дає підстави зробити висновок про те, що мала місце подія правопорушення, та поза розумним сумнівом доводить наявність в діях особи складу інкримінованого їй правопорушення.

Апеляційним судом у винесеній постанові також було зазначено, що торгівля чи продаж передбачає дії, пов`язані з відчуженням товару або передачею його іншій особі, що має оплатний характер, однак незважаючи на це в матеріалах справи, яка надійшла до суду, відсутні відомості, які би підтверджували отримання ОСОБА_1 виручки від здійснення такого продажу, хоча об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.І ст. 164 КУпАП, полягає у здійсненні господарської діяльності, тобто процесу обміну товарами та грошима.

А так як під час апеляційного перегляду справи було виявлено, що працівниками поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення не дотримано вимог закону щодо змісту протоколу, оскільки в ньому суть правопорушення не відповідала диспозиції ч.І ст.164 КУпАП, тобто в ході апеляційного розгляду було встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення в даному випадку не відповідав вимогам ст.256 КУпАП і матеріали справи оформлено неправильно, а тому із урахуванням наведеного, матеріали вказаної адміністративної справи було повернуто для належного оформлення.

23 грудня 2024 року вищевказаний адміністративний матеріал повторно був надісланий суду для розгляду по суті, однак жодних недоліків, які були вказані у постанові апеляційної інстанції, усунуто не було.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення. Таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У справі «Карелін проти Росії» («Каrеlіn v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, ЄСПЛ зазначив, що за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення частини 1 статті 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

З огляду на зазначене, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.

Виходячи з наведеного, в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД № 161479, складеному відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.164 КУпАП, не наведено відомостей про вчинення останньою адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, яку саме норму закону було нею порушено при здійсненні господарської діяльності.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, дійшов висновку, що протокол серії ВАД № 161479, складений 9 вересня 2024 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.164 КУпАП, не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП і не може ставитися в основу обвинувачення останньої. Незважаючи на постанову апеляційної інстанції, особа, яка склала даний адмінпротокол, не зафіксувала та суду не надала доказів вчинення 9 вересня 2024 року нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, що є необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за вказаною статтею, однак суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з приписами ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» та «Шабельник проти України» неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів має відповідати передбаченим національним правом вимогам основним правам гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Тобто, якщо уповноваженим органом не доведені підстави притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд не може в ході розгляду справи взяти на себе функції щодо самостійного відшукування доказів винуватості особи.

Згідно з вимогами ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

А так як особа, яка склала адміністративний протокол, не виклала належним чином фабулу правопорушення, тобто яку саме норму закону порушила ОСОБА_1 , нею не зафіксовано та суду не надано належних доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, тому суд, дослідивши матеріали справи, оглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 161479 від 9 вересня 2024 року, а також, беручи до уваги те, що в матеріалах справи відсутні докази, які би свідчили про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП, а в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, та недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, тому суд прийшов до висновку, що провадження по справі слід закрити за відсутності в діях ОСОБА_1 складу вищевказаного правопорушення.

На підставі вищевикладеного та керуючись п. 1 ст.247, ст.ст. 283, 284 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.164 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, до Тернопільського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Бережанського районного суду

Тернопільської області Данилів О.М.