ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/70/25 Справа № 695/1282/24 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Головуючий у І інстанції Бойко Н. В. Доповідач в апеляційній інстанції Белах А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2025 року м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Белах А.В. за участю правопорушника ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу захисника Бочарова О.М. на постанову Золотоніського міськрайсуду Черкаської обл. від 28.11.2024 р., якою ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.

Мирне Бориспільського р-ну Київської обл.,

громадянина України, який має середню

спеціальну освіту, одружений, не працює,

проживає

АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та нього накладено адмінстягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір в розмірі 605,60 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до постанови суду, 22.03.2024 р. в 00:01 год в с. Мелісівка Золотоніського р-ну Черкаської обл. по вул. Л. Українки, 21, водій ОСОБА_1 керував автомобілем Volkswagen, р/номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння - запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці та медичному закладі відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України та вчинив адмінправопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, захисник Бочаров О.М. подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адмінправопорушення.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що протокол містить нічим не підтверджене припущення поліцейського про сам факт керування автомобіля і про наявність у ОСОБА_1 можливих ознак алкогольного сп`яніння. Відеозапис не підтверджує відомостей про керування автомобілем, а навпаки стверджує, що автомобіль був припаркований біля паркану будинку проживання ОСОБА_1 , на відео чути, що автомобіль не працює, вимкнений двигун. Саме по собі пояснення ОСОБА_1 про те, що він пив пиво не може бути доказом керування автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння. Наявність припаркованого біля паркану автомобіля спростовує, що автомобіль був зупинений працівниками поліції.

Працівники поліції приїхали до будинку ОСОБА_1 через виклик з домашнього насильства. З приводу якого було складено протокол та направлено до суду. Крім того, зауважує, що він є батьком, який виховує дитину з інвалідністю та є її законним опікуном, дитина потребує регулярного догляду, уваги та транспортування до навчального, медичного закладів та інших установ. Позбавлення права керування створить додаткове навантаження на нього як на особу яка опікується дитиною з інвалідністю, крім того в нього вагітна дружина і вони проживають в сільській місцевості, де немає лікарні, ФАПу, тощо.

Визнання вини у вчинені порушення ПДР, за відсутності інших доказів, не може бути достатнім доказом такого порушення. Наголошує, що ОСОБА_2 не керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння, а тому і жодних доказів матеріали не містять. Просить закрити провадження у справі про адмінправопорушення у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адмінправопорушення.

Вивчивши матеріали справи про адмінправопорушення, заслухавши правопорушника ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її по викладеним в ній доводам, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, при цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або не-обґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

За змістом закону, протокол про адмінправопорушення, пояснення особи, свідків, висновок експерта тощо, є документами, що офіційно засвідчує подію адмінправопорушення і, відповідно до ст. 251 КУпАП, є джерелами доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Протокол про адмінправопорушення складається відповідно до ст. ст. 2564-256 КУпАП.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адмінправопо-рушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

При цьому суд повинен дати оцінку не тільки даним, що додані до протоколу про адмінправопорушення, але й доказам, які представлені особою в порядку захисту. Досліджуючи всі наявні докази суддя дає їм об`єктивну оцінку з точки зору їх достовірності та ступеню підтвердження чи спростування обставин, що характеризують діяння особи як правопорушення.

Суд, який розглядав справу, ці вимоги закону виконав в повному обсязі.

Суд першої інстанції правильно встановив, що 22.03.2024 р. в 00:01 год в с. Мелісівка Золотоніського р-ну Черкаської обл. по вул. Л. Українки, 21 водій ОСОБА_1 керував автомобілем Volkswagen, р/номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння - запах алкоголю з порожнини рота, від проходження огляду на стан сп`яніння на місці та медичному закладі відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України та вчинив адмінправопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адмінправопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адмінвідповідальність.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, адмінвідповідальність настає у випадку керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення підтверджується доказами, дослідженими в судовому засіданні: протоколом про адмінправопорушення серії ААД № 401638 від 22.03.2024 р., згідно якого водій ОСОБА_1 22.03.2024 р. в 00:01 год в с. Мелісівка Золотоніського р-ну Черкаської обл. по вул. Л. Українки, 21 керував автомобілем Volkswagen, р/номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння - запах алкоголю з порожнини рота, від проходження огляду на стан сп`яніння на місці та медичному закладі відмовився; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 22.03.2024 р; відеозаписом, долученим до матеріалів справи про адмінправопорушення.

Суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

На переконання апеляційного суду вказані процесуальні та інші документи складені у відповідності до діючих нормативно-правових актів, які регулюють відповідні правові відносини та які є предметом судового розгляду, а тому доводи апеляційної скарги про те що жодних доказів керування ОСОБА_1 до матеріалів не надано, постанова суду винесена на припущеннях є необґрунтованими.

На відеозапису з нагрудних камер працівників поліції, який був досліджений судом, зафіксовано як ОСОБА_1 неодноразово підтверджує факт керування транспортним засобом та говорить: «Я поїхав, щоб не було продовження скандалу, я нікого не зачепив, не збив, я від`їхав всього 300-400 метрів».

На відеозапису зафіксована пропозиція поліцейського водію ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки ( 00:02:50), на що ОСОБА_1 говорить: «Не надо» (00:02:59), після чого поліцейський пропонує водію ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у лікарні (00:03:03), на що ОСОБА_1 відповідає: «Ні» (00:03:04) та підтверджує, що: « Я випив літри 2 пива» (00:03:33).

З відеозаписів суд встановив, що поліцейські неодноразово вказували ОСОБА_1 на наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння та пропонували пройти відповідний огляд, однак останній на пропозиції працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або в закладі охорони здоров`я, протягом тривалого часу чіткої відповіді не надавав та вказаний огляд не проходив, демонструючи поведінку, яка, на думку суду, свідчить про умисне затягування часу та фактично не надав згоду на проходження такого огляду як на місці, так і в закладі охорони здоров`я, за передбаченим порядком та у відповідності до Інструкції, однак не заперечуючи, що він дійсно перебуває в стані алкогольного сп`яніння, оскільки випив 2 літра пива, що вірно розцінено працівниками поліції, як його відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. Суд встановив, що по зовнішніх ознаках водія видно, що ОСОБА_1 очевидно перебуває в стані сп`яніння: в нього млява нерозбірлива мова, порушена координація рухів, він хитається, сперечається з поліцейськими.

Переглянувши відеозаписи, суд встановив, що працівниками поліції на місці зупинки транспортного засобу повідомлено ОСОБА_1 про виявлені у нього ознаки алкогольного сп`яніння і саме таку поведінку ОСОБА_1 суд і розцінює як умисні, цілеспрямовані дії на ухилення від проходження огляду на стан сп`яніння, і які не пов`язані з іншими обставинами.

Суд зазначає, що відеозаписи є повними та вичерпно інформативними, носять безсторонній характер, позбавлені упередження та суб`єктивного ставлення і надають можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яку притягнуто до адмінвідповідальності. Відеозапис є належним та допустимим доказом, оскільки згідно з приписами п. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» від 2.07.2015 р. № 580-VIII поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою, зокрема, попередження, виявлення або фіксування правопорушення.

Після перегляду відеозапису подій, апеляційний суд не встановив в діях працівників поліції будь-яких дій, які можуть бути кваліфіковані як протиправні. Неодноразові звернення поліцейських до ОСОБА_1 були викликані тільки тією обставиною, що він перебував з явними ознаками сп`яніння, не міг адекватно реагувати на звернення поліцейських, сторонні особи активно заважали спілкуванню поліцейського та водія, поліцейські намагалися неодноразово розтлумачити йому необхідність вчинення певних дій, наслідки їх невиконання.

Відображені на відеозаписі події не викликають ніяких сумнівів, про перебування ОСОБА_1 на той час в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до вимог ст. ст. 130 та 266 КУпАП, працівникам поліції цілком достатньо встановити (побачити, почути) наявність у водія ознак алкогольного чи наркотичного сп`яніння (а вони вказані у протоколі про адмінправопорушення та відповідають тим, які перелічені в Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 9.11.2015 р. № 1452/735) та на цій підставі провести огляд водія на стан сп`яніння. Водій, за наявності таких обставин, зобов`язаний пройти огляд, цей обов`язок покладений на нього п. 2.5 ПДР України. Обов`язки водія транспортного засобу, як суб`єкта правовідносин це юридично закріплена в нормативно-правових актах міра належної та необхідної суспільно-правової поведінки, яка полягає в необхідності здійснення дій активного або пасивного характеру. Ніякі обставини чи причини не звільняють водія від проходження такого огляду, водій повинен виконати всі дії для повного та беззаперечного виконання всіх вимог відповідних осіб, відмова від проходження огляду має наслідком адмінвідповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд наголошує що, працівники поліції мають право самостійно визначати обсяг доказів, які вони надають суду на підтвердження тих обставин, які зазначені в протоколі про адмінправопорушення.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р. Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме керування автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме відчутний різкий запах алкоголю з порожнини рота та який від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку на місці або в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги 2.5 ПДР України та вчинив адмінправопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Європейський суд з прав людини зазначав, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 9.07.1997 р.). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 30).

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції виніс незаконну постанову щодо нього у зв`язку з порушеннями норм матеріального права є необґрунтованими та спростовуються дослідженими та наведеними в постанові суду першої інстанції доказами.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду з приводу того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП доведена сукупністю доказів, вони є логічними, послідовними та узгоджуються з іншими матеріалами провадження.

Згідно ст. 23 КУпАП, адмінстягнення є мірою відповідальності та застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адмінправопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно ст. 33 КУпАП, суд при накладенні адмінстягнення враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Чинний КУпАП не передбачає призначення більш м`якого стягнення чи звільнення від стягнення, яке визначене в санкції статті як обов`язкове основне чи додаткове.

Доводи апеляції про те, що ОСОБА_1 є батьком, який виховує дитину з інвалідністю, є її законним опікуном, дитина потребує регулярного догляду, уваги та транспортування до навчального, медичного закладів та інших установ, а позбавлення права керування створить додаткове навантаження на нього, як на особу, яка опікується дитиною з інвалідністю, крім того, в нього вагітна дружина і вони проживають в сільській місцевості, де немає лікарні, тощо, а тому ці обставини є підставами для пом`якшення стягнення, на переконання апеляційного суду, не заслуговують на увагу. ОСОБА_1 мав усвідомлювати та передбачати наслідки його дій під час керування транспортним засобом після вживання алкогольних напоїв, можливість втратити право керування транспортним засобом в разі істотного порушення вимог ПДР України.

Таким чином, з урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги по суті немає, а постанова суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і скасуванню або зміні не підлягає.

Таким чином, з урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги по суті немає, а постанова суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і скасуванню або зміні не підлягає.

Будь-яких доказів, які б могли запевнити суд про відсутність події та складу адмінправопорушення в матеріалах справи про притягнення ОСОБА_1 до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП відсутні та суду апеляційної інстанції не надані.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду, як і підстав для закриття провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП в даному випадку апеляційним переглядом не встановлено, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Золотоніського міськрайсуду Черкаської обл. від 28.11.2024 р., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін, апеляційну скаргу захисника Бочарова О.М. залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Белах А.В.