Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 33/4809/65/25 Головуючий у суді І-ї інстанції Антипова І. Л.
Категорія - 172-6 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Іванов Д. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2025 року м. Кропивницький

Суддя Кропивницького апеляційного суду Іванов Д.Л., за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника - адвоката Турти А.В., прокурора Зінов`єва М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницькому в порядку апеляційного перегляду адміністративну справу за апеляційною скаргою захисника - адвоката Турти А.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 грудня 2024 року в справі про притягнення:

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого начальником караулу

29 ДПРЧ 1 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Кіровогадській області, що

проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 172-6 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, оформленого 19.09.2024 року оперуповноваженим відділу протидії корупції Кіровоградського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України ОСОБА_2 , начальнику караулу 29 державної пожежно-рятувальної частини 1 державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Кіровоградській області капітану служби цивільного захисту ОСОБА_1 поставлено за провину порушення вимог п.7 ч.1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції», яке виразилось у тому, що у декларації за 2023 рік він подав завідомо недостовірні відомості, а саме не вказав розмір заробітної плати своєї дружини ОСОБА_3 за 2023 році у розмірі 464979, 17 грн.

При цьому у протоколі вказано, що датою вчинення ОСОБА_1 даного адміністративного правопорушення є дата і час подання декларації, тобто 15.02.2024 року о 18.12 год., а місцем його вчинення є місце розташування Головного управління ДСНС України у Кіровоградській області, що знаходиться за адресою: вул. Волкова 34, м. Кронивницький.

При таких обставинах, постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 грудня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 не вжив заходів для відображення у щорічній декларації за 2023 рік достовірної інформації про дохід своєї дружини, який підлягає декларуванню, декларація дружини ОСОБА_1 з 06.03.2024 року була у публічному доступі, а тому при заповненні декларації за 2023 рік ОСОБА_1 міг скористатись цієї інформацією, ознайомитися з відомостями публічної частини реєстру декларацій, в частині відомостей про доходи його дружини та у встановлені 30 денний строк подати виправлену декларацію.

Крім того суд зазначив про те, що ОСОБА_1 , під час судового розгляду не представив докази та не довів наявність поважних причин, які б перешкоджали йому подати декларацію з достовірними відомостями про дохід дружини.

У апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - адвокат Турта А.В. просить скасувати постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 грудня 2024 року, як незаконну та необгрунтовану, а провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правпорушення, передбаченого ч.4 ст. 172- 6 КУпАП .

Зокрема захисник зазначає про те, що в суді першої інстанції ОСОБА_1 свою вину у вчиненні даного адміністративного правопорушення не визнав і пояснив, що з дружиною не перебуває в шлюбних відносинах, проживає з батьками. На неодноразове прохання дружини повідомити інформацію про доходи, вона відповідала відмовою. В декларації він вносив дані про те, що «Член сім`ї не надавав інформацію», але такі відмості не відобразились. В подальшому він звертався до НАЗК за роз`ясненнями, намагався внести зміни. Умислу про надання завідомо неправдивої інформації не мав.

Крім того вказує, що висновки суду про те, що ОСОБА_1 не скористався публічною інформацією про дохід дружини ОСОБА_3 , яка була відображена у декларації від 06.03.2024 року не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_1 подав декларацію 15.02.2024 року з відповідною відміткою про те, що «Член сім`ї не надав інформацію» яка із-за технічних причин у декларації не зберіглася.

Захисник стверджує, що у ОСОБА_1 ні було ні умислу, ні мотиву для подачі декларації із завідомо недостовірними відомостями, ОСОБА_1 , як добросовісний декларант зазачив всі відомості, які йому були відомі на момент подачі декларації, з дотриманням вимог антикорупційного законодавства.

Матеріалами справи не підтверджується і судом не доведено наявність у діях ОСОБА_1 умислу на порушення вимог фінансового контролю та декларування недостовірних відомостей, що на думку захисника є підставою для закриття провадження, у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 об`єктивних та суб`єктивних ознак інкримінованого йому корупційного правопорушення.

Зазначає, що з об`єктивної сторони дане правопорушення характеризується активною формою прояву та полягає у поданні завідомо недостовірних відомостей у декларації, а суб`єктивна сторона характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.

У апеляційнй скарзі адвокат Турта А.В. на обґрунтування своїх вимог щодо відсутності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення також посилається на практику ЄСПЛ, зокрема Рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» яким визначено концепцію якості закону, з вимогою, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого питання, порушує вимогу «якості закону». В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

За таких обставин, суд на думку захисника не може прийняти у якості належних та допустимих доказів у розумінні ст. 251 КУпАП не засвідчені копії документів, у тому числі декларації ОСОБА_1 за 2023 рік, що були долучені до матеріалів справи, оскільки в такому випадку суд позбавлений можливості пересвідчитись у тому, що вказані копії документів відповідають оригіналам даних документів та зміст даних копій відповідає дійсності, а відтак встановити певні обставини.

Підсумовуюичс свої доводи захисник стверджує про те, що на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП стороною обвинувачення не було дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки крім протоколу про адміністративне правопорушення, не додано достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження викладених у ньому обставин.

З`ясувавши обставини справи, зваживши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , його захисника - адвоката адвокат Турту А.В., які підтримали апеляційну скаргу, прокурора Зінов`єва М.В., який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга адвоката Турти А.В. в інтересах ОСОБА_1 підлягає задоволенню за таких підстав.

За змістом положень ст. ст. 245, 251 та 252 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП.

В ній зокрема, потрібно навести докази, на яких обґрунтовується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Однак, суд першої інстанції при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 172- 6 КУпАП вказаних вимог не дотримався, що вплинуло на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Так, з матеріалів справи вбачається, що капітан служби цивільного захисту ОСОБА_1 , з 01 липня 2021 року працює начальником караулу 29 державної пожежно-рятувальної частини 1 державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Кіровоградській області.

Відповідно до п. 6 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2013 року № 593, ОСОБА_1 відноситься до начальницького складу, тобто є особою, уповноваженою на виконання функцій держави, на яку поширюються дія вимог та обмежень, передбачених Законом України «Про запобігання корупції».

Згідно з пунктами 6, 15 Положення № 593, на начальника караулу 29 державної пожежно-рятувальної частини 1 державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Кіровоградській області, капітана служби цивільного захисту ОСОБА_1 поширюються вимоги Закону України «Про запобігання корупції».

Відповідно до п. п. «д» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а саме особи рядового і начальницького складу державної кримінально-виконавчої служби, особи начальницького складу, служби цивільного захисту, Державного бюро розслідувань, Національного антикорупційного бюро України, особи які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України.

Згідно актового запису № 30, ОСОБА_1 02.08.2014 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 , яка змінила прізвище на « ОСОБА_5 ».

Згідно з витягу із наказу Головного управління національної поліції в Кіровоградській області від 14.01.2021 № 9о/с «По особовому складу», капітана поліції ОСОБА_3 з 18 січня 2021 року призначено старшим інспектором сектору кадрового забезпечення Кропивницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області.

Як вбачається з довідки про доходи № 38 від 19.09.2024 року, ОСОБА_3 за основним місцем роботи за 2023 рік отримала заробітну плату у сумі 464979 грн 17 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а", "в"-"ґ" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

На виконання вищевказаних вимог Закону, ОСОБА_1 15.02.2024 року подав щорічну Декларацію за 2023 рік.

При цьому, у вересні 2024 року, в процесі перевірки працівниками Кіровоградського управління ДВБ НПУ з`ясувалось, що за даними Єдиного державного реєстру осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ОСОБА_1 15.02.2024 року о 18:12 год. у розділі «11. Доходи, у тому числі подарунки» не зазначив джерело доходу, вид доходу та розмір (вартість) своєї дружини ОСОБА_3 за 2023 рік, яка згідно поданої нею 06.03.2024 року декларації отримала 464979 грн. заробітної плати, дарунків на суму 1439 грн., а також 1700 грн. виплат чи відшкодування, як членом - Кіровоградської міської організації профспілки атестованих працівників органів внутрішніх справ України.

При таких обставинах, оперуповноважений відділу протидії корупції Кіровоградського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України ОСОБА_2 дійшов висновку, що ОСОБА_1 , як суб`єкт декларування, в порушення вимог ч. 1 ст. 46 Закону, у розділі 11 Декларації зазначив завідомо недостовірні відомості, а саме не зазначив дохід - заробітну плату своєї дружини ОСОБА_3 за 2023 рік у розмірі 464979 грн 17 коп., що стало приводом та підставою для оформлення стосовно ОСОБА_1 протоколу про вчинення ним адміністративного правпорушення, передбаченого ч.4 ст. 172- 6 КУпАП.

При цьому, апеляційний суд відмічає, що пояснення у ОСОБА_1 з приводу обставин та причин «завідомо недостовірного декларування» доходів своєї дружини ОСОБА_3 , які як правило долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення не відбиралися, а копія декларації ОСОБА_1 за 2023 рік, яка долучена до матерів справи, як і ініші документи, крім даних особової справи ОСОБА_3 , взагалі ніким не завірені, при тому що у спраі повинні бути оригінали або завірені уповнаженими особами копії цих документів, які мають доказове значення.

При вирішенні цієї справи апеляційний суд виходить з того, що Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення та притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161. Series А заява № 25).

Відповідно до ст. ст. 8, 62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на його користь.

Крім того, ЄСПЛ у справі «АЛЛЕНЕ де Рібермон про Франції» вказав, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008 року, заява № 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу адміністративного правопорушення - сукупності юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначаються вчинене протиправне діяння як конкретне адміністративне правопорушення.

Тобто, при складанні протоколу про вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією уповнаженою особою повинні бути враховані ознаки складу правопорушення та відповідати диспозиції статті до якої притягується особа за порушення. У іншому випадку відсутність однієї із ознак складу правопорушення виключає можливість притягнення особи до відповідальності.

Відповідно до ст. 10 КУпАП умислом є усвідомлення особою протиправного характеру своєї дії чи бездіяльності, передбачення шкідливих наслідків та бажання або свідоме допущення настання цих наслідків.

Сама по собі наявність у диспозиції статті, що встановлює склад правопорушення, як обов`язкової ознаки мети вчинення правопорушення свідчить про те, що особа повинна усвідомлювати протиправність своїх дій і бажати, для досягнення поставленої мети, настання певних наслідків.

Згідно диспозиції ч.4 ст. 172-6 КУпАП та примітки до ст. 172-6 КУпАП, відповідальність за вчинення даного правопорушення, пов`язаного з корупцією настає у разі подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно майна або іншого об`єкта декларування, що має вартість, настає у випадку, якщо такі відомості відрізняються від достовірних на суму від 100 до 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В даному випадку, апеляційний суд з об`єктивністю констатує, що фабула обвинувачення, яка викладена у протоколі від 19 вересня 2024 року стосовно ОСОБА_1 не відображає всіх істотних кваліфікуючих ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 172-6 КУпАП, за змістом протокол не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, місце вчинення правопорушення встановлено не правильно, оскільки по вул. Волкова 34, м. Кронивницький знаходиться Головне управління ДСНС України у Кіровоградській області, а 1 державний пожежно-рятувального загін Головного управління ДСНС України у Кіровоградській області, в якому проходить службу ОСОБА_1 дислокується у с. Олександрівка, Кіровоградської області.

Більш того, як вбачається протоколу, фабула правопорушення в кінцевому варіанті «мовою оригіналу» зводиться до наступного: «Вищевказане свідчить, що суб`єкт декларування ОСОБА_1 не вжив заходів для відображення у поданій 15.02.2024 року о 18.12 год. щорічній деклрації за 2023 рік достовірної інформації, яка підлягає декларуванню у розділі 11. Поважних причин, які б перешкоджали поданню Декларації з достовірним відомостями, під час збору матеріалу за цими фактами не встановлено»

При тому, що відповідальність за ч.4 ст. 172-6 КУпАП настає не за «невжиття заходів» а за умисне подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Тобто, умисел ОСОБА_1 на подання у декларації завідомо недостовірних даних підлягає доказуванню, а презумпція знання законодавства та розписка ОСОБА_1 з попередженням про недопущення корупційних та пов`язаних з корупцією правпорушень, а також інструктаж з основних положень Закону України «Про запобігання корупції» на переконання апеляційного суду жодним чином не свідчить і не доводить, те, що ОСОБА_1 знав про розмір заробітної плати своєї дружини, однак спеціально (умисно) з якоюсь метою у декларації її не вказав.

Не має чіткої визначеності предмету доказування та доведеності умислу ОСОБА_1 і в оскаржуваній постанові.

Як пояснив сам ОСОБА_1 , під час розгляду цієї справи в суді першої та апеляційної інстанціях, він на момент подачі декларації (15.02.2024 року) не знав і не міг знати про розмір заробітної плати своєї дружини ОСОБА_3 , оскільки приблизно з жовтня 2023 року, хоча офіційно не розлучився, однак не підтримував з нею сімейних відносин, проживає окремо.

Інформацію про свої доходи ОСОБА_3 , із-за конфлікту та фактичного розлучення йому не повідомляла, а тому він при заповненні декларації у відповідному розділі зазначив про те, що «Член сім`ї не надавав інформацію»

В подальшому, у серпні 2024 року коли дізнався про те, що внутрішньою безпекою проводиться перевірка його декларації, то звернувся з відповідним запитом до НАЗК для дачі роз`яснень та виправлення ситуації, однак відповіді не отримав.

Вважає, що при подачі декларації всі розділи заповнював правильно з відміткою про те, що «Член сім`ї не надавав інформацію» з поступовим переходом до відповідних розділів, програма ніяких помилок не виявила, декларація пройшла перевірку та відправлена у Реєстр.

Такі доводи ОСОБА_1 підтверджуються і показаннями свідка ОСОБА_3 , яка під час апеляційного розгляду, будучи попереджена про кримінальну відповідальність за ст. 384 та ст. 385 КК України підтвердила, що з ОСОБА_1 з жовтня 2023 року не підтримує сімейних відносин, з ним не спілкувалась, про розмір своєї заробітної плати дізналась лише у березні 2024 року після чого подала декларацію, із-за конфлікту інформацію про свої доходи ОСОБА_1 надати відмовилась.

Апеляційний суд вважає, що при таких обставинах однозначно стверджувати про те, що ОСОБА_1 , який думав, що декларація за 2023 рік подана ним своєчасно та без помилок, умисно вказав у декларації завідомо недостовірні відомості, а саме не вказав розмір заробітної плати своєї дружини, тобто усвідомлював протиправний характер своїх дій чи бездіяльності не можливо.

Версія ОСОБА_1 про обрання функції «Член сім`ї не надавав інформацію» при заповненні відповідного розділу декларації з поступовим переходом до іншого, з урахуванням даних НАЗК про технічні несправності та перебої у роботі програмного забезпечення, у тому числі на початку 2024 року ( а.п. 48-51) залишилась не спростованою, а доводи прокурора та висновки суду про те, що ОСОБА_1 не вжив заходів для відображення у декларації достовірної інформації, яка підлягає декларуванню у розділ 11, на думку апеляційного суду є лише нічим непідтвердженим припущенням.

Більш того, апеляційний суд відмічає, що висновки суду про те, що ОСОБА_1 після подачі 06.03.2024 року декларації ОСОБА_3 міг скористатись даними реєстру і подати виправлену декларацію, при тому, що він не знав про те, що примітка про «члена сімї, який не надав інформацію» не зберіглася взагалі абстрактні, а по суті некоректні.

Європейський суд з прав людини, серед іншого, (справа «Малофєєва проти Росії» рішення від 30.05.2013 року заява № 36673/04; «Карелін проти Росії» рішення від 20.09.2016 року), зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Діючим законодавством передбачено, що судовий розгляд проводиться лише в межах адміністративного обвинувачення, яке міститься в протоколі про адміністративне правопорушення і встановлення інших обставин, які знаходяться за межами обвинувачення та погіршують становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є неприпустимим, оскільки порушує право на захист від конкретного обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.

Конкретність пред`явленого особі обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, забезпечує можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.

Разом з тим, неконкретність обвинувачення не тільки не дозволяє особі, яка притягується до адміністративної відповідальності належним чином організувати ефективний захист своїх інтересів, а й позбавляє суд належним чином перевірити твердження органу, який склав протокол, про вчинення особою адміністративного правопорушення.

З огляду на зазначене, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувачена, позбавляючи статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Обов`язок збирання доказів у справах про адміністративні правопорушення покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».

Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Замість того щоб розібратися у деталях, з`ясувати суб`єктивну сторону поведінки ОСОБА_1 , перевірити та дати об`єктивну оцінку його доводам, а також відреагувати на невідповідність протоколу вимогам Кодексу, формальне, неконкретизоване у протоколі формулювання обвинувачення стосовно ОСОБА_1 , суд першої інстанції перебрав на себе не притаманну незалежному органу правосуддя функцію обвинувачення, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Не може і не повинен суд здійснювати функції сторони обвинувачення, як в даному випадку, а наведені апеляційним судом обставини потребували детального з`ясування, об`єктивної та належної оцінки, не дотримання цього принципу та формальний підхід і призвело до помилкового та передчасного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні умисного діяння у формі подання завідомо недостовірних відомостей у декларації, а тому постанова місцевого суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.172-6 КУпАП підлягає безумовному скасуванню, а провадження у справі на піставі п. 1 ст. 247 КУпАП закриттю, у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу даного адміністравиного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 245, 247, 251, 252, 280, 283, 284, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника - адвоката Турти А.В. в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 грудня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.4 ст.172-6 КУпАП скасувати, а провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу даного адміністравиного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кропивницького

апеляційного суду Д. Л. Іванов