Номер провадження: 33/813/41/25
Номер справи місцевого суду: 510/1375/24
Головуючий у першій інстанції Бошков І.Д.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Назарової М.В.,

за участю секретаря - Соболєвої Р.М.,

розглянувши клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження

постанови Ренійського районного суду Одеської області від 08 липня 2024 рокуу справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Постановою Ренійського районного суду Одеської області від 08 липня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.172-15 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 34 000 грн в дохід держави.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн у дохід держави.

ОСОБА_1 постановою суду визнано винним у тому, що 24 травня 2024 року за результатами спільного розслідування, було виявлено факт недбалого ставлення до військової служби ОСОБА_1 , що виразилось у не виявленні слідів порушення державного кордону 23 травня 2024 року в районі прикордонних знаків № 0779/05-№ 0779/06 під час несення служби в п/н «ПП» спільно із молодшим сержантом Казюком С.І. , чим порушив вимоги п. 9 ст. 5 розділу ІІ Інструкції про службу прикордонних нарядів ДПСУ, затвердженої наказом МВС України від 19.10.2015 № 1261.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, в умовах особливого періоду.

В апеляційній скарзі особа, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , з якою він звернувся до суду 16 серпня 2024 року, просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Ренійського районного суду Одеської області від 08 липня 2024 року, посилаючись на те, що 08 липня 2024 року призначено судове засідання відносно нього. Він у цей день прибув до суду, проте судовий розгляд справи не проводився, його позбавили можливості надати суду пояснення в порушення ст. 268 КУпАП. Про результат ухваленого судового рішення він дізнався лише 09 серпня 2024 року коли самостійно звернувся до суду.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився. Особа вважається належно повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, оскільки особою, що притягається до адміністративної відповідальності, в апеляційній скарзі зазначено адресу для листування: АДРЕСА_1 . Також зазначено номер оператора мобільного зв`язку 068-4766538 (а.с. 38).

У судові засідання, призначене на 18 вересня 2024 року о 14.40 год, 23 жовтня 2024 року о 14.10 год, 20 листопада 2024 року, 25 грудня 2024 року о 14-й, 29 січня 2025 року о 14.10. год ОСОБА_1 не з`явився, повідомлений телефонограмою та на 20 листопада 2024 року і на 25 грудня2024 року - рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення повернулися до суду із відміткою Укрпошти «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 57, 64а). Крім того, про виклик ОСОБА_1 до суду на 29 січня 2025 року він повідомлений шляхом розміщення оголошення на сайті Судової влади.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» зазначив, що держави - учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (див. наприклад рішення Європейського суду прав людини у справі Каракуця проти України).

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, особа, яка ініціювала апеляційне провадження в суді ще у серпні 2024 року протягом 5 місяців не виявила розумної зацікавленості у розгляді її питання.

За вказаних обставин апеляціний суд у відповідності до вимог ч. 6 ст. 294 КУпАП вважає за можливе вирішити теперішнє процесуальне питання за відсутності ОСОБА_1 .

Заслухавши доповідь судді, вирішуючи питання щодо заявленого особою, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, апеляційний суд зазначає таке.

Частиною 2 ст. 294 КУпАП встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Право на судовий захист є конституційним правом людини (ст. 55 Конституції України), яке не може бути обмежене, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст. 64). Однією з гарантій реалізації цього права є апеляційне та касаційне оскарження судових рішень як одна з основних засад судочинства в Україні, що може бути обмежене лише законом (п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Згідно зі ст. 289 КУпАП апеляційний суд має право поновити строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення в разі наявності поважних причин пропуску зазначеного строку з боку особи, яка оскаржує постанову суду першої інстанції.

Процесуальний строк може бути поновлений лише за умови його пропуску з поважних причин. При цьому, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Згідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» - практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» та «Трух проти України»).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон АліментаріяСандерс С.А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Сабадаш проти України поновлення судом пропущеного строку на оскарження рішення без належного обґрунтування порушує принцип юридичної визначеності.

У рішенні ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що у разі, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумний інтервал часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип resjudicata (принцип юридичної визначеності).

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі "Мельник проти України", норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження і перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. (Рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі, як правова визначеність.

Оскаржувана постанова Ренійського районного суду Одеської області ухвалена за участю ОСОБА_1 08 липня 2024 року, що вбачається із тексту оскаржуваної постанови в якій зазначено, що останній у судовому засіданні свою провину не визнав та надав пояснення по суті правопорушення (а.с. 36, 37).

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП останнім днем оскарження постанови суду є 18 липня 2024 року.

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень оскаржувана постанова надіслана для оприлюднення: 19.07.2024.Зареєстрована: 19.07.2024. Забезпечено надання загального доступу: 22.07.2024.

Апеляційна скарга подана ОСОБА_1 16 серпня 2024 року, тобто поза межами процесуального строку, встановленого ст. 294 КУпАП.

У якості поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження зазначено, що ОСОБА_1 не брав участь під час розгляду справи. Проте вказане спростовується матеріалами справи, а саме оскаржуваною постановою.

При цьому апеляційний суд зауважує, що відповідно ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови, а не з дня отримання копії постанови.

Враховуючи наведене, доводи щодо поважності причин пропуску строку на оскарження викладені ОСОБА_1 у клопотанні є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Будь-яких інших поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду ОСОБА_1 не надає і не посилається на інші обставини, що перешкоджали йому реалізувати своєчасно своє право на оскарження постанови суду.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що звертаючись з апеляційною скаргою поза процесуальними строками, встановленими законом, особа, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 не навів поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження та не надав доказів про наявність перешкод у реалізації права на оскарження постанови судді у встановлений КУпАП десятиденний строк, а тому у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження належить відмовити та повернути апеляційну скаргу разом із доданими до неї матеріалами заявнику.

На підставі викладеного та керуючись ст. 285, 289, 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволені клопотання особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Ренійського районного суду Одеської області від 08 липня 2024 рокуу справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , повернути особі, яка її подала, разом з доданими до неї матеріалами.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду М.В. Назарова