Справа № 629/7569/24
Номер провадження 3/629/27/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2025 Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого судді Харабадзе К.Ш. за участю секретаря Петренко Ю.С., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Зеленського М.С., розглянувши адміністративний матеріал стосовно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Новотроїцьке Волновахського району Донецької області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, працюючого директором ТОВ «Янтар 2006», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 188-28 КУпАП,

у с т а н о в и в:

У відношенні ОСОБА_1 було складено протокол серії ЕПР1 № 187754 про адміністративне правопорушення, в якому зазначено, що 03.12.2024 о 13:45:00 в м. Лозова, проспект Перемоги, 22 ОСОБА_1 не припинив роботи, чим не виконав законну вимогу (припис) від 02.12.2024 номер 1688 старшого інспектора ВБДР УПП в Харківській області ДПП щодо припинення виконання робіт за адресою: Харківська область, місто Лозова, по проспекту Перемоги, 22 (мікрорайон) до отримання погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції України та облаштування місця проведення робіт відповідними ТЗ ОДР, чим порушив ч. 2 ст. 62 ЗУ «Про Національну поліцію», чим порушив п. 1.5 ПДР України, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 188-28 КУпАП.

ОСОБА_1 в наданих письмових пояснення, а також у судовому засіданні вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, зазначив, що надана вимога (припис) не містить вказівок про конкретні порушення, вчинені ним, як фізичною особою, ним не виконувалися, як громадянином та фізичною особою будь-які роботи з облаштування малої архітектурної споруди на території навколо неї (будівельні чи дорожні), ти паче на автомобільних дорогах, вулицях чи залізничних переїздах. Відеозапис з нагрудної камери поліцейського, яким зафіксовано правопорушення та проведення робіт відсутній.

Особа, яка склала протокол, ОСОБА_2 в судовому засіданні вказав, що 03.12.2024 було встановлено, що 03.12.2024 в м. Лозова, проспект Перемоги, 22 проводилися роботи на дорозі, що не була виконана вимога (припис) від 02.12.2024. анкетні дані осіб, які виконували роботи на дорозі, ним не встановлювалися і не опитувалися. Посадові інструкції ОСОБА_1 йому не надавалися, на ОСОБА_1 вказали особи, які проводили роботи на дорозі. ОСОБА_1 було записано як власника МАФ. Були проведені відповідні заміри, зафіксовано порушення вимог закону.

Свідок ОСОБА_3 , який був складі групи, яка виявила порушення, показав, що працівники, які виконували роботу, визвали ОСОБА_1 , як відповідальну особу. На ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які були у складі екіпажу, який виявивив порушення, показав, що працівники, які виконували роботу, визвали ОСОБА_1 , як відповідальну особу. На ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, суддя доходить до такого.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948 р. та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 р., ратифікованою Україною 17.07.1997 р. передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Так, згідно п. 4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7) Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п. 21 свого рішення у справі «Надточий проти України від 15 травня 2008 року» ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р., з наступними змінами, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ.

Відповідно до положень статті 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів, в силу вимог ч.2 ст.251 КУпАП покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 КУпАП.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до диспозиції ст. 188-28 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за невиконання законних вимог (приписів) посадових осіб уповноважених підрозділів Національної поліції щодо усунення порушень правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

З аналізу наведеної норми права можливо прийти до висновку, що відповідальність за цією статтею настає за одночасної наявності таких умов :

- є особа, до кола посадових обов`язків якої відноситься дотримання відповідних правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху;

- посадовою особою уповноважених підрозділів Національної поліції такій особі внесено припис щодо усунення порушень правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху;

- особа, зазначена в приписі, не виконала у встановлений строк вимогу (припис) посадової особи уповноважених підрозділів Національної поліції про усунення цих порушень.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері безпеки дорожнього руху.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею 188-28 КУпАП полягає у невиконанні законних вимог (приписів) посадових осіб уповноважених підрозділів Національної поліції щодо усунення порушень правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху (формальний склад).

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Суб`єктами цього правопорушення є як громадяни, так і посадові особи.

Відповідно до ст. 14 КУпАП посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків.

З матеріалів справи вбачається, що стосовно ОСОБА_1 , як громадянина та фізичної особи, старшим інспектором УПП роти УПП батальйону УПП у Харківській області ДПП капітаном поліції Неманіхіним В.Г. складено протокол про адміністративне правопорушення серія ЕПР1 № 187754 за ст. 188-28 КУпАП.

Як на підставу складання даного протоколу, поліцейський Неманіхін В.Г. посилається на невиконання ОСОБА_1 законної вимоги (припису) від 02.12.2024 за № 1688 старшого інспектора ВБДР УПП в Харківській області ДПП старшого лейтенанта поліції Бабушкіна С.Є. про негайне припинення виконання робіт до отримання погодженого з уповноваженим підрозділом УПП в Харківській області ДПП.

Разом з тим, надана суду вимога (припис) не містить вказівок про конкретні порушення, вчинені саме ОСОБА_1 , як фізичною особою, а містить лише посилання на назви окремих Законів України, підзаконні, відомчі нормативно-правові акти та державні стандарти, суть порушень поліцейськими не розкрито, як і не вказано, що конкретно мав вчинити ОСОБА_1 .

Матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 , як громадянином та фізичною особою, особисто 29.11.2024, 02.12.2024 та 03.12.2024 виконувались будь-які роботи з облаштування малої архітектурної споруди та території навколо неї (будівельні чи дорожні), на автомобільних дорогах, вулицях чи залізничних переїздах.

Доданий до матеріалів справи відеозапис з нагрудної камери поліцейського ОСОБА_2 не містить фіксування порушення та проведення робіт, а містить лише фіксування складання відповідних матеріалів у службовому автомобілі.

Щодо заяви про долучення доказів, яка була подана 04.02.2025 особою, яка склала протокол, щодо якої заперечувала сторона захисту, то суд зазначає, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення відповідно до статті 245 КУпАП є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, а крім того, виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень і запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Об`єктивність суду, від якої напряму залежить вирішення справи, тісно пов`язана із безсторонністю і неупередженістю суду й забезпечується різними чинниками та шляхом регламентування судових процедур, у тому числі шляхом відсторонення суду від процесу збирання доказів вчинення чи невчинення адміністративного правопорушення, винуватості чи невинуватості особи (на користь чи проти обвинувачення), оскільки в іншому випадку суд в тій чи іншій мірі виступав би в інтересах певної сторони (учасника), що ставило би під сумнів можливість суду забезпечити об`єктивність під час вирішення справи, а отже, і статус суду як незалежного, безстороннього і справедливого органу правосуддя.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ стандарти і вимоги, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширюються також і на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки терміни «кримінальне обвинувачення», «кримінальне провадження» тлумачаться цим судом для цілей застосування Конвенції (з огляду на їх зміст, а не форму) в автономному розумінні, яке може не співпадати з національним правом, виходячи, зокрема, із сутності і характеру правопорушення, а також мети і суворості потенційного покарання, якого може зазнати особа за результатами такого провадження, що можуть бути застосовані для цілей тлумачення Конвенції як окремо, так і в сукупності.

На провадження у справі, що стосується адміністративних правопорушень, поширюються у повній мірі ті стандарти і вимоги, які встановлює Конвенція для кримінального провадження (обвинувачення). Це стосується і презумпції невинуватості та стандарту доказування «поза розумним сумнівом», і прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути негайно і детально поінформованою про характер і причини обвинувачення; мати час і можливості для підготовки свого захисту; допитувати і вимагати допиту свідків обвинувачення, що в сукупності становить гарантії справедливого судового розгляду.

Поширення стандартів кримінального провадження на відповідну категорію справ про адміністративні правопорушення, безсумнівно, зумовлює необхідність дотримання особливих вимог до процедури збирання, подання та оцінки доказів.

У рішенні у справі «Олег Колесник проти України» ЄСПЛ вказав, що вимоги пункту 3 статті 6 Конвенції слід розглядати як конкретні аспекти права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції, і завдання суду полягає у тому, щоб з`ясувати, чи був увесь зазначений процес, включно зі способом, у який здійснювався збір доказів, «справедливим» у значенні пункту 1 статті 6 Конвенції.

У вказаній вище справі «Лучанінова проти України», визнаючи порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у поєднанні з підпунктами «b» і «c» пункту 3 цієї статті, ЄСПЛ вкотре нагадав, що стаття 6 Конвенції у цілому гарантує обвинуваченому право на ефективну участь у кримінальному провадженні. Зокрема, обвинувачений повинен мати можливість організувати свій захист належним чином, без обмежень можливості надання суду, який розглядає справу, всіх відповідних аргументів захисту і таким чином вплинути на результат провадження.

ЄСПЛ у своїй прецедентній практиці під час тлумачення Конвенції неодноразово повторював, що з метою забезпечення справедливості судового розгляду, зокрема, змагальності процесу, всі докази мають, як правило, подаватися у відкритому судовому засіданні у присутності обвинуваченого з розрахунком на аргументи у відповідь. З цього правила існують винятки, але вони не можуть призводити до порушення права на захист.

Суд звертає увагу, що в справі про адміністративне правопорушення, яка надійшла до суду, не містився відеодоказ з портативного реєстратора, який наданий суду особою, яка склала протокол.

У справі «Куопіла проти Фінляндії» ЄСПЛ одностайно визнав порушення статті 6 Конвенції у зв`язку із недоведенням до відома захисту додаткового доказу у справі.

Враховуючи наведене, суд, розглядаючи справи на засадах безсторонності та неупередженості, приходить до висновку щодо відсутності підстав для долучення до справи наданого доказу.

Направлені суду з Департаменту ПП УПП в Харківській області матеріали справи не містять відомостей що ОСОБА_1 є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст.188-28 КУпАП, що саме він у зв`язку з цим несе відповідальність за невиконання законних вимог (приписів) посадових осіб уповноважених підрозділів Національної поліції України щодо усунення правил, норм та стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Таким чином, відсутні будь-які докази, які б підтверджували, що обов`язки по виконанню вимог посадових осіб уповноважених підрозділів Національної поліції покладені саме на нього.

Законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість, а тому, з урахуванням принципів і загальних засад Кодексу України про адміністративні правопорушення, практики Європейського Суду з прав людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ст. 188-28 КУпАП підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 188-28 КУпАП.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст.247, ст.252,283,284 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ст. 188-28 КУпАП, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 187754 від 03.12.2024, закрити, у зв`язку з відсутністю в діях останньоого складу адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення, шляхом подання до Лозівського міськрайонного суду Харківської області.

Суддя: Карина ХАРАБАДЗЕ