Справа № 481/1516/24
Провадж.№ 3/481/24/2025
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2025 м. Новий Буг

Суддя Новобузького районного суду Миколаївської Вжещ С.І. за участю секретаря судових засідань Юхименко Т.М., особи, яка притягується до адмінвідповідальності ОСОБА_1 , захисника Коваля О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новий Буг справу про адміністративне правопорушення, що надійшла від ВП №1 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого,

про притягнення його до адміністративної відповідальності, за вчинення правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 482738 від 30.08.2024 року, який складено відносно ОСОБА_1 інспектором СРПП ВП №1 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області старшим лейтенантом поліції Золотар М.В., 30.08.2024 року о 01:25 год. в м. Новий Буг, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ВАЗ 21099, державний номер НОМЕР_1 , по провулку Гетьманському на перехресті з вулицею Миколаївська, виконуючи поворот праворуч, при виїзді з перехрещення проїзних частин, виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення з автомобілем Мерседес Бенц, державний номер НОМЕР_2 , який рухався по вулиці Миколаївська в м. Новий Буг. Також водій ОСОБА_1 не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв зіткнення із зустрічним автомобілем. Внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 12.1 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст.124 КУпАП.

Крім того, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 482739 від 30.08.2024 року, який складено відносно ОСОБА_1 інспектором СРПП ВП №1 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області старшим лейтенантом поліції Золотар М.В., 30.08.2024 року о 01:25 год. в м. Новий Буг по вул. Миколаївська, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21099, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, почервоніння очей) та від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння та за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager відмовився на місці ДТП, в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 «Правил дорожнього руху України», за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Постановою суду від 18.09.2024 року об`єднано в одне провадження під спільним номером №481/1516/24 (провадження № 3/481/706/2024) - справи №481/1516/24 (провадження № 3/481/706/2024) та №481/1517/24 (провадження № 3/481/707/2024) про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 свою вину не визнав та пояснив, що він 30.08.2024 року вночі знаходився вдома, ніде не їздив, так як цього дня автомобіля у нього взагалі не було, тому що 29.08.2024 року він, на прохання знайомого, дав останньому свій автомобіль ВАЗ 21099, державний номерний знак НОМЕР_1 , та можливо це саме знайомий на його автомобілі вчинив дані правопорушення. Просив закрити провадження у справі, в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП.

Захисник Коваль О.В. в судовому засіданні просив закрити провадження у справі, в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, посилаючись на те, що останній не керував транспортним засобом 30.08.2024 року. В матеріалах справи відсутні докази, що 30.08.2024 року саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21099, державний номерний знак НОМЕР_1 . З відеодоказу, доданого до матеріалів справи, не можливо ідентифікувати особу, яка керувала зазначеним у протоколі транспортним засобом. Інших доказів керування транспортним засобом ВАЗ 21099, державний номерний знак НОМЕР_1 , саме ОСОБА_1 суду не надано.

Потерпілий ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином на 28.11.2024, 04.12.2024, 20.12.2024, 14.01.2025, 30.01.2025 причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи суду не надав. Крім того, судом до ВП № 1 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області надсилалась вимога про забезпечення явки потерпілого, але 30.01.2025 року судом отримана відповідь про неможливість забезпечення такої явки, оскільки потерпілий на зв`язок не виходить.

Також судом вчинялись дії по виклику та забезпеченню явки свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 28.11.2024, 04.12.2024, 20.12.2024, 14.01.2025, 30.01.2025, як самостійно, так через ВП № 1 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області, але ці свідки не з`явились, не повідомили причину свого неприбуття.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, вислухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Коваля дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу статей 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення, визначеного приписами ч. 1 ст. 9 КУпАП.

Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Пункт 2.9 (а) Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 № 1306 (далі - Правила), водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (пункт 2.5 Правил).

Невиконання вказаних правил утворює склад правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП.

Згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративним правопорушенням є керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з пунктом 12.1 ПДР України під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним..

Відповідальність за ч. 1 ст. 124 КУпАП настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст. 4 Протоколу 7 до Конвенції).

Згідно ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (частині 2 статті 251 КУпАП).

Ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1-3 ст. 7 КУпАП).

Так, адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Об`єктивною стороною адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є: 1) керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного, наркотичного чи іншого); 2) передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння; 3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суб`єктом правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, коли особі інкримінується керування транспортним засобом у стані сп`яніння або відмова від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, може бути будь-яка особа, що досягла шістнадцятирічного віку (ст. 12 КУпАП), яка керувала транспортним засобом.

Тобто доказуванню підлягають такі обставини: 1) керування особою транспортним засобом та 2) перебування цієї особи у стані сп`яніння (наркотичного, алкогольного чи іншого) або відмова від проходження медичного огляду на стан такого сп`яніння.

У пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

У постанові від 20 лютого 2019 року по справі №404/4467/16-а Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування».

Таким чином, керування транспортним засобом - це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху - для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 482739 від 30.08.2024 року, водій ОСОБА_1 30.08.2024 року о 01:25 год. в м. Новий Буг по вул. Миколаївська, керував транспортним засобом ВАЗ 21099, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, почервоніння очей) та від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння та за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager відмовився на місці ДТП, в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 «Правил дорожнього руху України»», за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 482738 від 30.08.2024 року водій ОСОБА_1 30.08.2024 року о 01:25 год. в м. Новий Буг, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ВАЗ 21099, державний номер НОМЕР_1 , по провулку Гетьманському на перехресті з вулицею Миколаївська, виконуючи поворот праворуч, при виїзді з перехрещення проїзних частин, виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення з автомобілем Мерседес Бенц, державний номер НОМЕР_2 , який рухався по вулиці Миколаївська в м. Новий Буг. Також водій ОСОБА_1 не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв зіткнення із зустрічним автомобілем. Внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 12.1 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст.124 КУпАП.

Між тим, матеріали адміністративної справи не містять доказів на підтвердження факту керування саме ОСОБА_1 30.08.2024 року о 01 год 25 хв транспортним засобом ВАЗ 21099, державний номер НОМЕР_1 , в м. Новий Буг по вул. Миколаївська.

Наданий в якості доказу відеозапис не містить факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом ВАЗ 21099, державний номер НОМЕР_1 , 30.08.2024 року о 01 год 25 хв в м. Новий Буг по вул. Миколаївська. З відеодоказу, доданого до матеріалів справи, не можливо ідентифікувати особу, яка керувала зазначеним у протоколі транспортним засобом.

Тому, даний відеодоказ є недопустимим.

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом ВАЗ 21099, державний номер НОМЕР_1 , саме 30.08.2024 року о 01 год 25 хв в м. Новий Буг по вул. Миколаївська матеріали справи не містять.

Як зазначалось вище, у справі неодноразово оголошувалась перерва у зв`язку з викликом свідків ОСОБА_4 , яка належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, але на розгляд справи не з`явилась, надіслала до суду клопотання про її участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, проте, на відеозв`язок не вийшла, та ОСОБА_3 , повідомити якого не представилось можливим, так як згідно довідок про відправку смс-повідомлення, дані повідомлення не доставлені.

15.01.2025 року судом було надіслано лист начальнику ВП №1 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області про забезпечення явки свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та потерпілого ОСОБА_2 у судове засідання, яке було відкладено на 14.00 год. 30.01.2025 року.

30.01.2025 року явку зазначених вище осіб працівниками поліції не забезпечено.

Згідно повідомлення начальника ВП №1 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області Маглаперідзе А. № 23/65-2025 від 30.01.2025 року здійснити явку свідка ОСОБА_4 не представилось можливим, так як остання в телефонній розмові пояснила, що вона перебуває на роботі та приїхати до суду у неї немає можливості. Здійснити явку свідка ОСОБА_3 не представилось можливим, так як останній не відповідає на телефонні дзвінки. Здійснити явку потерпілого ОСОБА_2 не представилось можливим, так як останній не відповідає на телефонні дзвінки.

Виходячи з відсутності в матеріалах справи безперервного відеозапису, з якого вбачалось, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом, у суду виникли сумніви щодо обставин, зазначених у протоколах про адміністративні правопорушення.

Відсутність в судовому засіданні потерпілого та свідків, які б однозначно могли повідомити суду про особу, яка керувала транспортним засобом та вчинила дорожньо-транспортну пригоду, унеможливлює встановлення суб`єкта правопорушень, а докази, які надані суду, не підтверджують того факту, що такою особою був саме ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 9 Конституції України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Україна, давши згоду на обов`язковість міжнародного договору, зобов`язується діяти таким чином, щоб не позбавити його мети та не зробити його неможливим для виконання. Тому і ратифікована Конвенція і практика ЄСПЛ відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» для України є джерелами права і обов`язковими до застосування.

Практикою ЄСПЛ констатується, що «національне законодавство має з достатньою чіткістю визначати межі та спосіб здійснення відповідного дискреційного права, наданого органам влади, щоб забезпечувати громадянам той мінімальний рівень захисту, на який вони мають право згідно з принципом верховенства права в Демократичному суспільстві» (п. 33 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Доменічіні проти Італії» (Domenichini v. Italy), Reports 1996-V).

Як визначено п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Згідно ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Такий підхід до тлумачення норм, в тому числі, адміністративного законодавства, відповідає контексту рішення Європейського Суду від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява №7460/03), в якому зазначено, що адміністративне правопорушення має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів доведеності вини обвинуваченого.

Отже, стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено Європейським Судом й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки під «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява №16347/02).

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року та «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

При цьому сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому діянні, яке ставиться їй в вину, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282).

З огляду на викладене, наявні у адміністративних матеріалах докази не є такими, що «поза розумним сумнівом» доводять винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч.1 ст.130 КУпАП.

Суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Відтак, відповідно до ч.2 ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Згідно з ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Підсумовуючи викладене, вказані вище обставини в сукупності дають підстави для висновку про відсутність складу правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Приймаючи таке рішення, суд керується також вимогами ст. 62 Конституції України, яка закріплює презумпцію невинуватості та передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися саме на користь цієї особи.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, враховуючи положення ст. 62 Конституції України, провадження по справі підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 247, 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124, ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити в зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанову може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено, захисником, потерпілим, протягом десяти днів з дня її винесення.

Повний текст постанови проголошений 04.02.2025 року о 15:30 год.

Суддя С.І. Вжещ