Справа № 950/3399/24
Номер провадження 3/950/83/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2025 року м. Лебедин

Суддя Лебединського районного суду Сумської області Чхайло О. В., при секретарі судового засідання Сивоконь А.І., за участю особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши матеріали, які надійшли від відділення поліції № 3 (м. Лебедин) Сумського РУП ГУНП в Сумській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1

за ч. 1 ст. 130 КУпАП;

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серія ЕПР1 № 157578 від 24.10.2024 ОСОБА_1 звинувачується в тому, що він 15.10.2024 о 10:00 год. по Рибна в м. Лебедині Сумської області керував автомобілем ВАЗ 2110, номерний знак НОМЕР_1 в стані наркотичного сп`яніння згідно висновку Лебединської ЦРЛ, чим порушив п. 2.9а Правил дорожнього руху.

У судовому засіданні ОСОБА_1 зазначив, що наркотичних речовин того дня не вживав та в стані сп`яніння не перебував. Приїхав на вулицю Рибна м. Лебедин на власному автомобілі, але працівники поліції його не зупиняли. На їх пропозицію він пройшов огляд на стан сп`яніння в лікарні. З висновками такого огляду не згоден. Зауважив, що при проведенні огляду та складанні протоколу про адміністративне правопорушення жодних прав йому не роз`яснювалося. Тим самим вважає, що дії поліцейських є незаконними та просить провадження в справі закрити.

Заслухавши доводи особи, що притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши зібрані в ході судового розгляду докази, суд вважає, що провадження у справі підлягає закриттю, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 245 КУпАП своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом є завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні.

Ухвалюючи рішення, суд зазначає, що досліджені судом докази не доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, яке ставиться йому в вину, в силу їх не належності та не допустимості.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Згідно з ч. 4 ст. 256 КУпАП при складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Порядок оформлення в органах Національної поліції України матеріалів про адміністративні правопорушення врегульовано Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженою наказом Міністерства юстиції України 06.11.2015 № 1376, відповідно до п. 11 розділу ІІ якої установлено, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права, передбачені статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України, статтею 268 КУпАП.

У ст. ст. 55, 59, 63 Конституції України говориться, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Підозрюваний, обвинувачений чи підсудний має право на захист.

В свою чергу ст. 268 КУпАП визначено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Таким чином, посадова особа органу Національної поліції України, уповноважена на складання протоколу про адміністративне правопорушення - поліцейський, під час документування адміністративного правопорушення зобов`язана роз`яснити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, її права.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Гефген проти Німеччини» зазначив, що коли джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його (джерела) допомогою, також будуть вважатися неналежними.

Недопустимими є докази, здобуті завдяки інформації, яка отримана внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Таким істотним порушенням є порушення права на захист.

На думку ЄСПЛ, необхідно надавати оцінку допустимості всього ланцюга доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу.

Так, у рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» ЄСПЛ зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від: їх доказової сили; того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.

У рішеннях по справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії» та «Шабельник проти України» ЄСПЛ зазначив, що коли визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані внаслідок порушення, а також і ті докази, які не були б отримані, якби не було отримано перших. Таким чином, допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, стають недопустимими.

В матеріалах справи мається протокол про адміністративне правопорушення, складений щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 2), висновок КНП «Лебединська лікарня імені лікаря К.О. Зільберника» Лебединської міської ради від 15.10.2024 (а.с. 3), з яких вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, був зупинений та при проведенні в лікарні огляду на стан сп`яніння виявлено, що він перебуває в стані наркотичного сп`яніння.

Однак, суд не може погодитися з вказаними висновками, зважаючи на порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що були допущені при проведенні такого огляду та визнає зазначені протокол і висновок неналежними доказами.

Так не є спростованим той факт, що ОСОБА_1 поліцейським не роз`яснювалися його права як особі, що звинувачується у скоєнні адміністративного правопорушення, зокрема, право скористатися юридичною допомогою при складанні протоколу та при проведенні огляду на стан сп`яніння.

При цьому суд відзначає, що наявність підпису особи, яка притягується до відповідальності, у протоколі про адміністративне правопорушення (а.с. 2) не спростовує зазначені висновки суду та не доводить того, що ОСОБА_1 були роз`яснені його права, оскільки сам по собі протокол не може бути беззаперечним доказом у справі про адміністративне правопорушення. Викладені в ньому обставини повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували ці обставини і не викликали сумніви у органу, який розглядає матеріали справи.

В той же час таких доказів матеріли справи не містять, оскільки наданими відеоматеріалами (а.с. 6) не підтверджено, що поліцейський при спілкуванні з ОСОБА_1 роз`яснив йому права передбачені ст. ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП і тим самим виконав покладені на нього вимоги закону, а ніші докази відсутні.

Разом з цим ч. 2 ст. 251 КУпАП установлено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Суд же сам позбавлений права збирати докази на підтвердження обвинувачення, оскільки це ставитиме особу, яка притягується до відповідальності, в нерівні та несправедливі умови і порушуватиме її право на справедливий суд.

Конституційний Суд України зауважує, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості; презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях відзначає, що принцип презумпції невинуватості вимагає, зокрема, щоб при виконанні своїх обов`язків судді не починали розгляду справи з упередженням щодо вчинення підсудним правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується; тягар доведення лежить на стороні обвинувачення, і будь-який сумнів тлумачиться на користь обвинуваченого; сторона обвинувачення має повідомити підсудного про висунуте проти нього обвинувачення (для того, щоб він міг підготувати і представити свій захист відповідно) та надати суду докази, достатні для його засудження (пункт 77 рішення у справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» (Barbera, Messegue and Jabardo v. Spain) від 6 грудня 1988 року, пункт 97 рішення у справі «Яношевич проти Швеції» (Janosevic v. Sweden) від 23 липня 2002 року).

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Оцінивши всі наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд вважає необхідним провадження у ній закрити на підставі ст. 247 КУпАП, оскільки вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не є доведеною.

Керуючись ст. ст. 9, 130, 247, 245, 251, 252, 280 КУпАП;

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подачі до Сумського апеляційного суду скарги через Лебединський районний суд Сумської області.

Суддя: Олександр ЧХАЙЛО