ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/25/25 Справа № 692/1034/24 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Головуючий у І інстанції ЧЕПУРНИЙ О. П. Доповідач в апеляційній інстанції Белах А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2025 року м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Белах А.В., за участю захисника Багінського А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу захисника Багінського А.М. на постанову Драбівського райсуду Черкаської обл. від 9.10.2024 р., якою ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , одружений, працює

водієм у СТОВ «Придніпровський край»,

проживає

АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адмінстягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком 1 рік, стягнуто судовий збір в розмірі 605,60 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови суду першої інстанції, 10.08.2024 р. о 18:03 год. в с. Рецюківщина по вул. Центральна Черкаської обл. ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ-21053, р/номер НОМЕР_1 , маючи явні ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя), в порушення п. 2.5 ПДР України відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки, так і в закладі охорони здоров`я. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адмінправопорушення відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, захисник Багінський А.М. подав апеляційну скаргу, якій просить постанову суду скасувати та винести нову постанову, якою закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначив, що, на його думку, в матеріалах справи не задокументовано, не доведено належними та допустимими доказами факту порушення водієм ОСОБА_1 ПДР України, які б давали право працівникам поліції зупинити транспортний засіб. Безпідставна зупинка транспортного засобу працівниками поліції незаконна.

Працівники поліції не виписали направлення на огляд до медичного закладу, не склали акт відсторонення від керування, хоча в них і не було достатніх підстав вважати що ОСОБА_1 перебуває в стані сп`яніння. Крім того, не відібрані пояснення у свідка, який перебував в салоні автомобіля, не роз`яснювали процесуальні права та обов`язки особі відносно якої складався протокол про адмінправопорушення в момент складання протоколу. Огляд у закладі охорони здоров`я водієві взагалі не пропонувався. Сам по собі протокол про адмінправопо-рушення не є самостійним та достатнім доказом вчинення адмінправопорушення. Порушення поліцейським порядку проведення огляду тягну за собою недійсність такого огляду, а суд першої інстанції залишив поза увагою доводи сторони захисту, що працівники поліції на місці події не дотримались правил проведення огляду особи на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ч. 6 ст. 266 КУпАП, направлення особи для огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, визначеному КМ України. Згідно з п. 8 розділу II Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» затвердженої наказом МВС України № 1452/735 від 9.11.2015 р., форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.

Судом не прийнято до уваги недостатність доказів у справі, залишено поза увагою норми матеріального права якими встановлено процедуру фіксації адмінправопорушень, зокрема за ст. 130 КУпАП.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення захисника Багінського А.М., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адмінправопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адмінправопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адмінправопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинене адмінправопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адмінвідповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адмінправопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адмінправопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адмінправопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адмінвідповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та іншими.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Вищевказані вимоги закону місцевий суд дотримався у повному обсязі і висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується зібраними у справі доказами. Висновки, які викладені в постанові суду відповідають матеріалам справи і фактичним обставинам події.

При винесенні постанови суддею було вжито заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження матеріалів справи.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції обґрунтовано встановив наявність в діях ОСОБА_1 складу адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що підтверджується даними протоколу про адмінправопорушення серії ААД № 001389 від 10.08.2024 р. (а. пр. 1); даними відеозапису з нагрудних камер працівників поліції, також дослідженого в судовому засіданні апеляційного суду (а. пр. 3), в ході якого було встановлено факт відмови ОСОБА_1 проходити огляд на стан сп`яніння на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я. Також, з відеозапису вбачається, що працівником поліції ОСОБА_1 був попереджений про те, що у разі відмови від проходження на нього буде складений протокол про адмінправопорушення і незважаючи на це, він все одно відмовився від проходження огляду. Причиною зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 стало невикористання ним паска безпеки, а тому доводи апеляційної скарги про незаконність зупинки транспортного засобу та недійсність подальшої процедури огляду є необґрунтованими.

Таким чином, фактичні обставини щодо вчинення ОСОБА_1 адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції встановив цілком вірно.

Даючи оцінку вищевказаним доказам, апеляційний суд дійшов висновку про правильність встановлення уповноваженою посадовою особою факту відмови ОСОБА_1 10.08.2024 р. о 18:03 год. від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки із застосуванням технічного засобу, так і в закладі охорони, що стало підставою для складання відносно нього протоколу про адмінправопорушення.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю доведена зібраними та перевіреними по справі доказами, яким дана належна юридична оцінка, та які узгоджуються між собою та у своєму взаємозв`язку і у своїй сукупності повністю доводять вину ОСОБА_1 .

Адміністративне стягнення судом накладено з дотриманням правил, передбачених ст. ст. 33, 34 та 35 КУпАП з урахуванням всіх обставин адміністративного провадження та особи правопорушника, є співрозмірним до вчиненого і справедливим.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що постанову суду необхідно скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, тобто за відсутністю події і складу адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому що оскаржувана постанова є незаконною, необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального і процесуального права, без всебічного дослідження усіх доказів і без надання їм належної оцінки, то суд апеляційної інстанції вважає такі доводи безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки з матеріалів провадження, зокрема з відеозапису з бодікамер поліцейських вбачається зафіксований факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження будь якого огляду на стан сп`яніння, що становить склад адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду з приводу того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП доведена сукупністю доказів, оскільки вони є логічними, послідовними та узгоджуються з іншими матеріалами провадження.

Стосовно доводів апеляції про те, що в матеріалах провадження відсутні докази перебування ОСОБА_1 в стані сп`яніння, то апеляційний суд виходить з того, що відповідно до вимог ст. ст. 130 та 266 КУпАП працівникам поліції цілком достатньо встановити (побачити, почути) наявність у водія ознак алкогольного чи наркотичного сп`яніння (а вони вказані у протоколі про адмінправопорушення та відповідають тим, які перелічені в Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 9.11.2015 р. № 1452/735) та на цій підставі провести огляд водія на стан сп`яніння. Водій за наявності таких обставин зобов`язаний пройти огляд, цей обов`язок покладений на нього п. 2.5 ПДР України. Ніякі обставини чи причини не звільняють водія від проходження такого огляду, відмова від проходження огляду має наслідком адмінвідповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. За таких обставин докази перебування в стані сп`яніння для правильного розгляду справи не потрібні.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р. Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскі-льки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим по-годились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Тому, безпідставними апеляційний суд вважає доводи скарги про те, що працівники поліції допустили порушення порядку та інструкцій направлення водіїв транспортних засобів на огляд з метою виявлення стану сп`яніння. Акт огляду на стан сп`яніння та направлення на огляд водія, згідно ст. 266 КУпАП, не складаються в разі відмови водія від вимог закону про проходження огляду.

Суд першої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, оскільки проходження такого огляду є обов`язком водія.

Європейський суд з прав людини зазначав, що право на вмотивованість судового рі-шення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для то-го, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 9.07.1997 р.). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, вико-ристаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» від 20.05.2010 р.).

Таким чином, з урахуванням наведеного апеляційний суд дійшов висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає, а постанова суду є законною, обґрунтованою і скасуванню або зміні не підлягає.

Будь-які докази відсутності вини ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в матеріалах справи відсутні і правопорушником або його захисником суду апеляційної інстанції не надані.

Інші доводи апелянта, викладені нею в апеляційній скарзі, сприймаються судом як спроба уникнути відповідальності, оскільки безспірних та переконливих доказів, які б могли об`єктивно спростувати причетність ОСОБА_1 до вказаного правопорушення, суду не надано.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Драбівського райсуду Черкаської обл. від 9.10.2024 р. відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Багінського А.М. залишити без задоволення

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Белах А.В.