ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/817/71/25 Доповідач - Галіян Л.Є.
Категорія - ч.5 ст.126 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2025 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Галіян Л.Є.

з участю: особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника Пацули В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Тернополя справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 січня 2025 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років та без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнуто з ОСОБА_1 у дохід держави 605,60 грн. судового збору.

Згідно даної постанови, 24 жовтня 2024 року о 22 год 24 хв. по вул. Набережна у с. Біла Тернопільського району Тернопільської області, громадянин ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Chevrolet Cruze», державний номерний знак НОМЕР_1 , без посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив вимоги пункту 2.1 (а) ПДР України. Вказане правопорушення вчинено ОСОБА_1 повторно протягом року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказану постанову скасувати та постановити нову, якою закрити провадження у справі в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Зазначає, що судом не з`ясовано усі обставини справи, а в матеріалах провадження відсутні належні докази його вини, оскільки він не керував транспортним засобом, а був пасажиром.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Пацула В.О. заявив клопотання про закриття справи на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням, на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, строків накладення на останнього адміністративного стягнення, визначені ст.38 КУпАП.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши апелянта та його захисника, що підтримали апеляційну скаргу та просять її задовольнити, з мотивів викладених у ній, прихожу до наступних висновків.

Згідно із статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до пунктів 2.1(а) Правил дорожного руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Висновок суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується доказами, які належно оцінені судом першої інстанції і детально викладені у постанові.

Обґрунтовуючи такий свій висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адмінправопорушення, суд вірно поклав в основу оскаржуваної постанови наявні в матеріалах справи докази, відображені у даних протоколу про адміністративне правопорушення ЕПР1 №158214 від 24 жовтня 2024 року; аудіовізуальному диску, на якому міститься відеозапис подій, що мали місце 24.11.2022 р.; постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3336075.

Так, ч.2 ст.126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Ч.5 ст.126 КУпАП встановлено відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП.

Віповідно до копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1442897 від 15.02.2024 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126 КУпАП.

Така кваліфікуюча ознака, як повторність, доводиться наявністю постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом без права керування (ч. 2 ст. 126 КУпАП), за яке протягом одного року її вже було піддано адміністративному стягненню.

Вказаним доказам суд дав належну оцінку та вірно, на підставі повного та всебічного з`ясування обставин, зробив висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, тобто керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, що вчинено повторно протягом року.

Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

З відеозапису з нагрудних камер працівників поліції вбачається, що на місці зупинки автомобіля ОСОБА_1 при спілкуванні із поліцейськими підтвердив факт керування ним транспортним засобом і відсутність у нього на те посвідчення водія, а також те, що під час руху він забув увімкнути ближнє світло фар.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник підтвердили факт відсутності у ОСОБА_1 посвідчення водія, яким той взагалі не наділявся.

При цьому на місці події ОСОБА_1 не заявляв, що автомобілем керував не він, а інша конкретна особа.

У відповідності до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Наявні у справі докази в їх сукупності, які узгоджуються між собою та доповнюють одні одних, належним чином доводять обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення та спростовують твердження апелянта.

Будь-яких порушень судом першої інстанції під час розгляду справи, які б стали підставою для скасування по суті правильного судового рішення, під час перевірки його в апеляційному порядку не встановлено.

Що стосується накладеного стягнення, то суд, відповідно до вимог ст.33-35 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення та особи порушника, відсутності обставин, що пом`якшують відповідальність, дійшов вірного висновку про призначення стягнення в межах санкції ч. 5 ст.126 КУпАП у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортним засобом та без оплатного вилучення транспортного засобу.

При цьому, клопотання захисника про закриття провадження у справі в зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, то таке до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - шостій цієї статті.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що правопорушення ОСОБА_1 було скоєно 24 жовтня 2024 року.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 було накладено 02 січня 2025 року, що вбачається з постанова Тернопільського міськрайонного суду, тобто в межах строку визначеного ч.6 ст.38 КУпАП.

Таким чином, накладення адміністративного стягнення на правопорушника мало місце в межах визначеного законом тримісячного строку.

Водночас, сама по собі подальша процедура апеляційного перегляду та строки розгляду скарги в апеляційній інстанції не впливають на обрахування строків, визначених ст.38 КУпАП, оскільки правове значення має лише строк, в межах якого може бути накладено на особу стягнення, яке й мало місце 02 січня 2025 року.

Отже, накладення стягнення на ОСОБА_1 , в розумінні положень ст. 38 КУпАП, вже відбулось згідно до постанови суду першої інстанції про притягнення його до відповідальності та накладення на нього стягнення в межах визначеного законом строку.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Як вже зазначалося вище, диспозиція ч.5 ст.126 КУпАП передбачає настання відповідальності за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, в даному випадку - керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Санкцією цієї статті передбачено стягнення у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Отже, приписами вищевказаної норми передбачено, що за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом визначено безальтернативне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

За таких обставин посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_1 не є водієм в розумінні вимог ПДР, оскільки він не наділявся правом керування транспортним засобом, а отже на нього не може бути накладено стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом, апеляційний суд вважає неспроможними, оскільки саме за ці дії особи й передбачена встановлена положенням ч.5 ст.126 КУпАП відповідальність, якою передбачено саме такий вид безальтернативного стягнення, як штаф з позбавленням права керування транспортним засобом.

За викладених вище обставин, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а апеляція такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 січня 2025 року щодо ОСОБА_1 за ч.5 ст.126 КУпАП без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя