ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2025 року м. Володимир

Суддя Володимир-Волинського міського суду Волинської області Каліщук А.А. розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від в.о. начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає у АДРЕСА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-18 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, 05.11.2024 в умовах особливого періоду, інспектор прикордонної служби 3-ї категорії - дозиметрист 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) головний сержант ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виконуючи наказ на охорону державного кордону в прикордонному наряді «Контроль за режимом» в пункті пропуску для автомобільного сполучення «Устилуг» порушила правила несення прикордонної служби, що виразилося у самовільному залишенні території пункту пропуску «Устилуг», без надання уповноваженою службовою особою ДПС України такого дозволу, громадянином України ОСОБА_2 , відносно якого в реєстрі «Оберіг» була наявна інформація щодо його розшуку.

Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги п.24 гл. 5 розділу ІІ та абзацу 13 п.7 гл.2 розділу ІІ «Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України» від 19.10.2015 №1261, п.4 наказу 6 від 21.01.2024 №15-ОД, абз. 3 п. 1 розділу VI Технологічної схеми пропуску осіб, транспортних засобів та вантажів через державний кордон України у міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Устилуг», затвердженої наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 28.10.2023 №3684-ОД, ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 172-18 КУпАП.

В судовому засіданні 29.01.2025 ОСОБА_1 вину у вчиненні правопорушення не визнала. Пояснила, що з 08 години 04.11.2024 по 08 годину 05.11.2024 виконувала наказ про охорону державного кордону в прикордонному наряді «Контроль за режимом» в пукті пропуску «Устилуг». Службу здійснювала відповідно вимог Закону України «Про прикордонний контроль», «Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служьт України», Технологічної схеми пропуску через державний кордон осіб, транспортних засобів і вантажів у міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Устилуг-Зосин». Оскільки вона стояла на в`їзді з території Республіка Польща на територію України, а тому їй не була відома інформація про громадянина ОСОБА_3 , який згідно з інформації «Оберіг» перебував в розшуку. Дану інформацію перевіряла ОСОБА_4 . Із матеріалів справи їй відомо, що після проведення співбесіди із лейтенантом ОСОБА_5 Златоуста-Софією, остання повідомила ОСОБА_3 про необхідність даному громадянину очікувати в коридорі. Однак ОСОБА_6 самовільно покинув пункт пропуску. Їй не давалось завдання здійснювати охорону цього громадянина в пункті пропуску. Крім того, в її посадові обов`язки не входить здійснювати охорону, затримання громадян в пункті пропуску. Просить провадження закрити, оскільки в її діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-18 КУпАП.

Встановивши обставини передбачені ст. 280 КУпАП, дослідивши матеріали справи та надані докази, суддя дійшов висновку, що вина ОСОБА_7 не знайшла свого підтвердження, а склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, судом не встановлений виходячи з наступного.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 КУпАП).

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний зокрема з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильно вирішення справи. Ці дані встановлюються, в т.ч. протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.

Із протоколу про адміністративне правопорушення встановлено, що ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-18 КУпАП, а саме за те, що вона 05.11.2024 в умовах особливого періоду, виконуючи наказ на охорону державного кордону в прикордонному наряді «Контроль за режимом» в пункті пропуску для автомобільного сполучення «Устилуг» порушила правила несення прикордонної служби, що виразилося у самовільному залишенні території пункту пропуску «Устилуг», без надання уповноваженою службовою особою ДПС України такого дозволу, громадянином України ОСОБА_2 , відносно якого в реєстрі «Оберіг» була наявна інформація щодо його розшуку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 172-18 КУпАП адміністративна відповідальність за даною нормою настає за порушення правил несення прикордонної служби особою, яка входить до складу наряду з охорони державного кордону України, а також за діяння, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені в умовах особливого періоду.

Із дослідженого рапотру в.о. начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » встановлено, що перевірку документів у громадянина ОСОБА_3 здійснювала сержант ОСОБА_4 . Під час внесення відомостей про громадянина ОСОБА_3 відбулось спрацювання БД «Оберіг» та встановлено, що ОСОБА_6 перебуває в розшуку. Після чого було здійснено доповідь СПНПП та запрошено ОСОБА_3 до службового приміщення. Після проведення співбесіди лейтенантом Златоуста- ОСОБА_8 , остання запропонувала ОСОБА_9 очікувати в коридорі. О 05:30 було виявлено відсутність ОСОБА_3 в пункті пропуску.

Крім того, із наказу «Про результати проведення службової перевірки» встановлено, що лейтенант ІНФОРМАЦІЯ_4 05.11.2024 неякісно організувала несення служби прикордонними нарядами в пункті пропуску «Устилуг», що спричинило самовільне залишення особою пункту пропуску. Зазначено, що Златоуста-Софія ОСОБА_5 не викликала представників Національної поліції, не давала додаткових завдань прикордонним нарядам щодо охорони громадянина України ОСОБА_3 з метою унеможливлення його втечі, що саме і стало причиною самовільного залишення особою пункту пропуску.

Таким чином, із даного рапорту та наказу встановлено, що факт перебування ОСОБА_3 встановлено сержантом ОСОБА_10 . Співбесіду із цим громадянином проводила лейтенант ОСОБА_11 , яка запропонувала йому очікувати в коридорі. ОСОБА_12 не давалось завдання іншим іспекторам прикордонного контролю щодо посилення режиму, охорони чи пошуку ОСОБА_3 , не викликались представники Національної поліції.

Постановою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 22.11.2024 ОСОБА_13 визнанно винуватою у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-18 КУпАП.

Таким чином, такі дії ОСОБА_11 перебувають у прямому причинному зв`язку з наслідками, зокрема, самовільне залишення ОСОБА_2 пункту пропуску, без надання уповноваженою особою Державної прикордонної служби України такого дозволу.

Також встановлено, що громадянин ОСОБА_6 05.11.2024 здійснював виїзд з території України на територію Республіки Польща. Перевірку документів здійснювала ОСОБА_14 , яка і встановила факт перебування ОСОБА_3 в розшуку. В цей час інспектор ОСОБА_1 здійснювала перевірку документів на в`їзд з території Республіка Польща на територію України, а тому їй не була відома інформація про громадянина ОСОБА_3 , який згідно з інформації «Оберіг» перебував в розшуку.

У матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_1 було доведено до відома факт перебування ОСОБА_3 в розшуку та давалось завдання здійснювати охорону цього громадянина в пункті пропуску.

Також не доведено, що в посадові обов`язки ОСОБА_1 входить здійснювати охорону, нагляд, чи затримання в пункті пропуску осіб, які перебувають в розшуку.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України).

Один із найважливіших конституційних принципів щодо захисту основоположних прав та свобод людини при здійсненні процедури притягнення особи до адміністративної та/або кримінальної відповідальності (презумпція невинуватості) закріплено у ст.62 Конституції України, згідно якого особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Судова практика свідчить, що у відповідності до цього рішення, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

На підставі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З урахуванням положень ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malafeyeva у Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin у. Russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

З огляду на зазначене, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Положення ч. 2 ст. 7 КУпАП вказують на те, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

За таких умов сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, не може бути беззаперечним доказом його вини в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Належних, допустимих, достатніх доказів, котрі б давали можливість поза розумним сумнівом зробити висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-18 КУпАП, суду не надано, а суд позбавлений можливості самостійно збирати такі докази.

Згідно з ч.3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може грунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо відсутня подія і склад адміністративного правопорушення.

З урахуванням викладеного провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п.1 ч.1ст. 247 КУпАП підлягає закриттю за відсутність в діях складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.7, ст.10, ч.4 ст.164, ст.247, ст.278, ст.280, ст.283-285 КУпАП, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-18 КУпАП закрити у звязку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: А.А. Каліщук