КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 33/824/1164/2025
Справа № 379/1442/24
Головуючий в суді І інстанції Зінкін В.І.
Доповідач в суді ІІ інстанції Кашперська Т.Ц.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 лютого 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Кашперської Т.Ц., розглянувши апеляційну скаргу захисника Головатюка Віталія Віталійовича на постанову Таращанського районного суду Київської області від 23 грудня 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ст. 2.9 «а» ПДР та вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 185 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

Постановою судді Таращанського районного суду Київської області від 23 грудня 2024 року на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , за порушення п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху і вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 185 КУпАП, призначено остаточне адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17000) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він 19 жовтня 2024 року о 23 год. 24 хв. у с. Велика Вовнянка Білоцерківського району по вул. Соборна, 10, керував транспортним засобом ВАЗ 21061 д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився зі згоди водія за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 7510 ARLM-0346, тест 1347, результат позитивний 1,28 проміле. З результатом ОСОБА_1 згоден. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 а ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, 20 жовтня 2024 року близько 00 год. 09 хв. у с. Велика Вовнянка Білоцерківського району по вул. Соборна, ОСОБА_1 не виконував неодноразову законну вимогу поліцейського пред`явити будь-який документ, що посвідчує його особу, намагався залишити місце вчинення адміністративного правопорушення. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП.

Захисник Головатюк В.В., не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, 25 грудня 2024 року подав апеляційну скаргу, просив скасувати постанову Таращанського районного суду Київської області від 23 грудня 2024 року та закрити провадження в справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Вказував, що відеозапис, долучений працівниками патрульної поліції до матеріалів справи, не містить задокументованого факту керування ОСОБА_1 транспортного засобу та його зупинки.

Все спілкування між працівниками поліції та ОСОБА_1 відбувалось біля транспортного засобу, в ході якого останній повністю заперечує керування транспортним засобом.

Районний суд прийняв до уваги як доказ відеозапис з мобільного телефону працівника патрульної поліції, що суперечить Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України № 1026 від 18 грудня 2018 року, яка містить чіткий перелік пристроїв, за допомогою яких поліції надано право проводити відеофіксацію, та не надає право поліцейським здійснювати відеофіксацію власними мобільними пристроями.

Таким чином, надані працівниками поліції із власного мобільного телефону відеозаписи не можуть бути належними доказами у справі. При цьому поліцейські не були позбавлені можливості зафіксувати правопорушення за допомогою нагрудної камери, однак такою можливістю не скористалися.

За таких обставин керування транспортним засобом ОСОБА_1 не підтверджується прямими та допустимими доказами у справі.

По-друге, безпідставна зупинка особи поліцією не є законною, тому всі подальші вимоги поліції до нього, зокрема й проходження огляду на стан сп`яніння, водій виконувати не зобов`язаний. Такі висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 15 березня 2019 року в справі № 686/11314/17. В даному випадку ОСОБА_1 під час спілкування з працівниками поліції запитав про причину затримання та вимоги надати документи працівникам поліції.

При цьому Верховний Суд в справі № 38/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням ПДР працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку, а для підтвердження порушення ПДР відповідно до ст. 251 КУпАП працівники поліції мають надати, зокрема відеозапис події, фотокартки.

Звертав увагу, що в даній ситуації дійсно підстави затримання ОСОБА_1 працівниками поліції відсутні, а причини незрозумілі.

По-третє, відеозаписи виготовлені з порушенням п. 3.5 розділу ІІ Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НПУ № 100 від 03 лютого 2016 року, яким передбачено, що після активації нагрудної відеокамери (відеореєстратора) все спілкування повинно бути записано безперервно. На компакт-диску, наданому в якості додатку до адміністративного правопорушення, містяться 32 файли з нагрудних камер поліцейських, тобто порушений обов`язок безперервної відеозйомки, а тому варто визнати такі докази недопустимими, оскільки зібрані з порушеннями.

Тому в даному випадку є всі підстави для застосування ч. 5 ст. 266 КУпАП, відповідно до якої огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, приведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, зазначив, що для притягнення особи до відповідальності за непокору працівникам поліції потрібна наявність одночасно таких умов: поліцейський має бути при виконанні службових обов`язків, про перебування його при виконанні робиться висновок із форменного одягу, нагрудного знаку, пред`явлення службового посвідчення; непокора має бути злісною (тобто правопорушник має не виконувати вимоги, які наполегливо та неодноразово озвучені працівником поліції); вимога поліцейського має бути правомірною. Недотримання хоча б одного із наведених критеріїв унеможливлює притягнення особи до адміністративної відповідальності за невиконання вимог поліцейського.

При цьому злісну непокору законному розпорядженню або вимозі необхідно відрізняти від захисту особою своїх прав. Відповідно до ст. 185 КУпАП підставою для притягнення до адміністративної відповідальності повинна бути злісна непокора лише законному розпорядженню або вимозі працівника поліції. Отже, непокора розпорядженню або вимозі, що суперечить закону або не передбачені ним, не містять складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

В протоколі про адміністративне правопорушення має бути чітко вказано, які саме законні вимоги працівника Національної поліції особа не виконала, незазначення цього свідчить про відсутність складу адміністративного правопорушення.

Водночас у протоколі про адміністративне правопорушення належним чином не конкретизовано суть правопорушення, оскільки не зазначено, яким нормативним актом передбачено законність вимоги поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, натомість диспозиція ст. 185 КУпАП є бланкетною нормою закону. Не вказано, яке правопорушення (неправомірні дії) вчинив ОСОБА_1 та в чому конкретно полягала злісна його непокора такій вимозі, що є невід`ємною частиною об`єктивної сторони даного адміністративного правопорушення.

Крім того, частиною 1 ст. 126 КУпАП передбачено відповідальність за непред`явлення у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Тому такі дії ОСОБА_1 , як «не виконав неодноразову законну вимогу пред`явити будь-який документ, що посвідчує особу», підлягають правовій кваліфікації по іншій статті КУпАП, а саме ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Наводив зміст ст. 62 Конституції України, п. 1 ст. 247 КУпАП, судову практику ЄСПЛ у справі «Кобець проти України», вказував, що працівниками патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення було порушено порядок огляду на стан наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачений ст. 266 КУпАП, вказував, що в діях ОСОБА_1 склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, ст. 185 КУпАП, не знаходить свого підтвердження.

В судове засідання 03 лютого 2025 року особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та захисник Головатюк В.В. не з`явилися, від захисника Головатюка В.В. надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги у їх відсутності, наполягав на задоволенні скарги.

Дослідивши матеріали справи та апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за ст. 130 КУпАП настає виключно за керування транспортними засобами особами, які перебувають в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно п. 6 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МОН України та МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби).

Згідно п. 4, 5, 7, 10 розділу ІІ Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції. Перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові. Результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (далі - акт огляду). У випадку установлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Акт огляду складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається у поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення у разі встановлення стану сп`яніння. Якщо технічними характеристиками спеціального технічного засобу передбачається роздрукування на папері його показників, ці результати долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Дотримання наведених вимог працівниками поліції під час огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння судом першої інстанції перевірено.

Висновки судді місцевого суду про доведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння стверджуються зібраними у справі доказами, а саме:

- відомостями протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 154608 від 20 жовтня 2024 року;

- направленням на огляд водія транспортного засобу від 20 жовтня 2024 року час 01 год 10 хв до КНМ ТМР «Таращанська МЛ», згідно якого у результаті огляду ОСОБА_1 , проведеного поліцейським, виявлені ознаки сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Огляд не проводився, до медичного закладу не доставлявся. В даному направленні міститься підпис ОСОБА_1 ;

- роздруківкою тесту № 1347 від 20 жовтня 2024 року, згідно якого тест проводився до допомогою приладу Drager Alcotest 7510 ARLM-0346, результат аналізу 1,28 проміле. В графі «Підписом ідентичність показань на екрані та у роздруківці і вивід «OIML» підтверджую» - міститься підпис ОСОБА_1 ;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого вбачається, що огляд проведений у зв`язку з виявленими ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, за допомогою технічного приладу Drager Alcotest 7510 ARLM-0346, результати огляду на стан сп`яніння - проба позитивна, 1,28 проміле. У графі «З результатами згоден» - міститься підпис ОСОБА_1 ;

- рапортом поліцейського від 20 жовтня 2024 року, згідно якого вбачається, зокрема, що знаходячись у вільному патрулюванні нарядом Вулкан 0813 спільно з Вулкан 0814, 20 жовтня 2024 року о 23 год 24 хв за адресою: Київська область, Білоцерківський район, с. Велика Вовнянка, вул. Соборна, 10, було зупинено згідно ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» т.з. ВАЗ 21061 н.з. НОМЕР_1 , під керуванням, пізніше встановлено, ОСОБА_1 та під час спілкування у останнього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Водію було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою приладу Drager Alcotest 7510 ARLM-0346, тест № 1347, результат позитивний 1,28 проміле, з результатом згоден, від огляду в медичному закладі відмовився;

- відеозаписами із нагрудної камери поліцейського, що містяться на дисках.

Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Дослідивши вказані докази та надавши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, наявності підстав для притягнення його до відповідальності та на законних підставах наклав на нього стягнення, належним чином мотивувавши своє рішення.

Суд першої інстанції вмотивовано відхилив доводи захисника та ОСОБА_1 про те, що останній не керував транспортним засобом ВАЗ д.н.з. НОМЕР_1 як такі, що спростовуються відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, який є об`єктивним доказом у справі, незалежним від суб`єктивного сприйняття будь-якої особи: файл «clip-16» диск «2/3» камера 476472, а також відеозаписом «clip-31» диск «3/3». (а. с. 9). З відеозаписів чітко вбачається, що автомобіль ВАЗ 21061 рухався, був зупинений, після зупинки за кермом знаходився ОСОБА_1 , інші особи в автомобілі відсутні.

Крім того, як вбачається з відеозаписів з нагрудної камери поліцейського, долучених з матеріалів справи, ознаки алкогольного сп`яніння працівниками поліції встановлені під час спілкування з ОСОБА_1 , у якого вони вимагали надання документів для перевірки.

Апеляційний суд також погоджується з висновками суду першої інстанції, що підстава зупинки транспортного засобу не є предметом доказування у справі за ст. 130 КУпАП, оскільки ці обставини не мають значення для правильного вирішення справи та встановлення факту керування особою транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Особа, яка проходить огляд на стан сп`яніння, на власний розсуд самостійно вирішує, чи згідна вона з результатом, який отримано при проведенні огляду поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу, чи не погоджується з ним.

Незгода водія транспортного засобу із позитивним результатом проведеного поліцейським огляду на стан алкогольного сп`яніння повинна бути здійснена безпосередньо після проведення такого огляду шляхом активних дій та висловлена в категоричній чіткій формі.

Як вбачається із відеозапису, після отримання результатів огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу Alcotest Drager 7510, прилад ARLМ-0346, з позитивним результатом 1,28 проміле, ОСОБА_1 не заперечував цих результатів.

Також в графі «з результатами згоден» Акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів ОСОБА_1 підтвердив свою згоду з результатами огляду особистим підписом.

Роздрукований на принтері № ARМА-0108 чек Alcotest Drager 7510, прилад ARLМ-0346, теж підписаний ОСОБА_1 .

За таких обставин суд першої інстанції правильно встановив, що водій ОСОБА_1 погодився з результатами огляду.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції прийняв як доказ відеозапис з мобільного телефону працівника патрульної поліції, що суперечить Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18 грудня 2018 року № 1026, яка містить чіткий перелік пристроїв, за допомогою яких поліції надано право проводити відеофіксацію та не надає право поліцейським здійснювати відеофіксацію власними мобільними пристроями, відхиляються апеляційним судом, з огляду на те, що обставину керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його зупинки працівниками поліції суд першої інстанції встановив в тому числі з відеофайлу «clip-16» диску 2/3, отриманого з бодікамери працівника поліції, а відеофайл «clip-31» диску 3/3, який є дійсно фрагментом відеозапису з мобільного телефону, виконує функції дублюючого відеозапису, на ньому додатково зафіксовані ті самі події.

Апеляційний суд не може погодитися з доводами захисника в апеляційній скарзі, що відеозаписи виготовлені з порушенням вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026, яка передбачає безперервність відеозйомки, а тому докази у вигляді 32 відеофайлів є недопустимими, враховуючи таке.

У пункті 5 Розділу ІІ, пункті 1 Розділу VII Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026, зазначено, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняються: 1) самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна їх системної дати та часу; 2) примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб; 3) перешкоджання здійсненню фото- і кінозйомки, відеозапису; 4) використання носіїв відеозапису у випадках, не пов`язаних із здійсненням ними повноважень поліції; 5) копіювання, передання інформації з відповідних носіїв стороннім особам. Поліцейський забезпечує належне виконання вимог цієї Інструкції.

Дійсно, відеозапис підтверджує, що камера працювала не безперервно. Разом з тим, зі змісту протоколів про адміністративне правопорушення вбачається, що події, викладені в протоколах про адміністративне правопорушення від 20 жовтня 2024 року, складених відносно ОСОБА_1 , а саме керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що було підтверджено проведеним оглядом за допомогою спеціального технічного засобу, та злісна непокора законним вимогам працівників поліції при виконанні ними службових обов`язків, зафіксовані на відеозаписі.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд відхиляє як нерелевантні, такі, що не стосуються встановлених в даній справі обставин, посилання захисника в апеляційній скарзі на правові висновки Верховного Суду в постанові від 26 квітня 2018 року в справі №338/1/17 (адміністративне провадження №К/9901/15804/18), згідно яких візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Диспозицією ст. 185 КУпАП встановлено, що відповідальність за вказаною нормою закону настає у разі злісної непокори законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері забезпечення громадського порядку та суспільної безпеки, суспільні відносини у сфері державного управління.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає у злісній непокорі законному розпорядженню або вимозі працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких самих дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

При цьому суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Апеляційний суд звертає увагу, що законодавець не конкретизував, які саме дії, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП свідчать про те, що непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків носить ознаки злісної непокори, у зв`язку з чим це питання повинно бути вирішено судом самостійно в межах висунутого обвинувачення, з наведенням відповідних мотивів своїх висновків.

За змістом роз`яснень п. 7 Пленуму Верховного Суду України від 26 червня 1992 року (з подальшими змінами) «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів», злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП, обов`язково передбачає наявність законної вимоги співробітника поліції при виконанні службових обов`язків, оскільки вимога або розпорядження поліцейського це акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі, та має бути законодавчо обґрунтованим.

Виходячи з диспозиції вказаної статті, для наявності в діях особи складу зазначеного правопорушення необхідна сукупність обов`язкових елементів, таких як: перебування працівника поліції при виконанні службових обов`язків, законність розпорядження або вимоги поліцейського, злісна непокора.

Відповідно до ч. 1 ст. 5-1 Закону України «Про національну поліцію» ознаками належності до поліції є символіка поліції, однострій поліцейських, спеціальні звання, відомчі відзнаки, спеціальний жетон та службове посвідчення поліцейського.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про національну поліцію» звертаючись до особи, або у разі звернення особи до поліцейського, поліцейський зобов`язаний назвати своє прізвище, посаду, спеціальне звання та пред`явити на її вимогу службове посвідчення, надавши можливість ознайомитися з викладеною в ньому інформацією, не випускаючи його з рук.

Положеннями п. 3, 24 ст. 23 та п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про національну поліцію» передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; бере участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості. Поліція може застосовувати такі превентивні заходи як перевірка документів особи.

Судом першої інстанції встановлено вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, а саме злісна непокора законній вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, що полягає у вимозі пред`явлення документів, які посвідчують особу, що доведено поза розумним сумнівом матеріалами справи про адміністративне правопорушення, а саме:

- відомостями протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 330446 від 20 жовтня 2024 року;

- протоколом АПЗ18 № 040641 від 20 жовтня 2024 року, згідного якого ОСОБА_1 доставлено у службове приміщення ВП № 2 (м. Тараща, вул. Володимира Великого, 29) 20 жовтня 2024 року о 00 год. 09 хв. у зв`язку із вчиненням правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, для встановлення особи, складання протоколу про адміністративне правопорушення;

- протоколом серії ЕПР1 № 154608 від 20 жовтня 2024 року, згідно якого 19 жовтня 2024 року о 23 год. 24 хв. у с. Велика Вовнянка Білоцерківського району по вул. Соборна, 10, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння;

- рапортом поліцейського від 20 жовтня 2024 року, згідно якого вбачається, що знаходячись у вільному патрулюванні нарядом Вулкан 0813 спільно з Вулкан 0814, 19 жовтня 2024 року о 23 год. 24 хв., за адресою: АДРЕСА_2 , було зупинено згідно ст. 35 ЗУ про НПУ Т.З. ВАЗ 21061 Н.З. НОМЕР_1 , під керуванням, як пізніше встановлено, громадянина ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який під час спілкування з працівниками поліції почав йти у невідомому напрямку, під час спілкування з водієм, останній категорично відмовлявся надавати документи що посвідчують особу, тому 20 жовтня 2024 року, о 00 год. 09 хв., гр. ОСОБА_1 , було затримано, та застосовано кайданки згідно ст. 45 Закону України «Про національну поліцію», о 00 год. 12 хв., було повідомлено БПД № 004-100002571, прийняв ОСОБА_2 , повідомити доньку затриманого не було можливим, оскільки остання не відповідає на телефонні дзвінки, тел: , гр. ОСОБА_1 , було доставлено до ВП №2 в м. Тараща, вул. Володимира Великого 29, адвокат прибув о 01 год. 27 хв., ОСОБА_3 . Під час спілкування з водієм ОСОБА_1 , у останнього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, водію було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою Drager Alcotest 7510 ARLM-0346, тест №1347, результат позитивний 1.28 проміле, з результатом згоден, від огляду в мед. закладі відмовився. Спецзасіб «кайданки» було знято о 01 год. 09 хв., ОСОБА_1 , було звільнено о 02 год. 30 хв. Відносно ОСОБА_1 було складено протокол: ВАД 330446 за ст.185 КУпАП, протокол адмін. затримання АГО 18040641 за ст.261 КУпАП, протокол ЕПР1 154608 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, також надано клопотання на перенесення розгляду справи за ч. 1 ст. 126 КУпАП, у зв`язку з проханням ОСОБА_1 ознайомитись з доказами з відео БК Моторола 476472,476683;

- відеозаписами із нагрудної камери поліцейського, що містяться на дисках.

Апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що в протоколі про адміністративне правопорушення належним чином не конкретизовано суть правопорушення та в чому конкретно полягала злісна непокора вимозі працівника поліції, з огляду на зміст фабули протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 330446 від 20 жовтня 2024 року, у якому зазначено, що злісна непокора законній вимозі працівника поліції полягала у невиконанні неодноразової законної вимоги поліцейського пред`явити будь-який документ, що посвідчує його особу, та намаганні втекти з місця вчинення адміністративного правопорушення.

З відеозаписів бодікамер поліцейських, долучених до матеріалів справи, судом першої інстанції встановлено, що на початку спілкування о 23:25, звертаючись до ОСОБА_1 , працівник поліції, одягнений у однострій, повідомив своє прізвище, посаду, спеціальне звання (патрульна поліція Білої Церкви Білоцерківського району, капрал поліції Зяхов), із чого ОСОБА_1 мав можливість ідентифікувати його як поліцейського та усвідомлювати законність вимоги, і попросив надати посвідчення водія і свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу для перевірки (файл «clip-16» диск 2/3). В подальшому вимога надання документів для перевірки висувалась працівниками поліції неодноразово, в тому числі вони пропонували ОСОБА_1 відкрити мобільний застосунок «Дія».

Всупереч вимозі працівника поліції, ОСОБА_1 заперечував керування транспортним засобом, будь-яких документів не надав, повідомивши, що залишив документи вдома, мобільний застосунок «Дія» відкривати відмовився, прізвище, ім`я та по батькові не повідомив, намагався залишити місце події, втікаючи від поліцейських.

З відеозапису подій вбачається, що ОСОБА_1 усвідомлював факт спілкування саме з працівниками поліції, які вимагали у нього надати документи, і цілеспрямовано цього не робив.

Вимоги поліцейських при виконанні ними службових обов`язків до ОСОБА_1 надати документи ґрунтуються на положеннях п. 3, 24 ст. 23 та п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», а відтак, є законними в сенсі ч. 1 ст. 185 КУпАП, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги про безпідставність зупинки і відсутність підстави виконувати всі подальші вимоги поліції відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані.

Доводи захисника в апеляційній скарзі, що ненадання документів є складом іншого адміністративного правопорушення передбаченого ст. 126 КУпАП, не спростовує наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, оскільки ознаки вказаних правопорушень не є тотожними. Так, об`єктивна сторона правопорушення виражається у злісній непокорі, тобто відмові виконати законне розпорядження або вимогу працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків.

Як вбачається з відеозапису, ОСОБА_1 не виконав жодних неодноразових вимог поліцейських, як щодо надання документів, так і озвучення своїх особистих даних для встановлення особи. Крім того, при спілкуванні з поліцейськими намагався залишити місце зупинки транспортного засобу та втекти, в зв`язку з чим вони були вимушені постійно робити йому зауваження і вимагали зупинитися, а в подальшому ОСОБА_1 був затриманий, до нього застосовано засоби обмеження руху (кайданки) та направлений до відділу поліції.

Враховуючи все вищенаведене, дії ОСОБА_1 охоплюються складом правопорушення, передбаченого саме ст. 185 КУпАП, а тому, висновок, викладений у постанові суду першої інстанції, про наявність в діях ОСОБА_1 складу вказаного адміністративного правопорушення, є правильним та таким, що ґрунтується на фактичних обставинах справи і відповідає вимогам закону.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи захисника мають формальний характер та спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, будь-яких доказів щодо відсутності вини останнього у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ст. 185 КУпАП, з матеріалів справи не вбачається і вони не знайшли свого підтвердження.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 року, Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, щоб особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Наявні у справі докази жодних підстав для сумнівів у винуватості ОСОБА_1 не викликають.

При цьому апеляційний суд враховує рішення по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, в якому Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У відповідності до ст. 23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За змістом ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Зазначені вимоги закону районним судом, при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладенні на нього стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами були дотримані у повній мірі.

Апеляційний суд приймає до уваги, що апеляційна скарга не містить доводів щодо міри відповідальності, призначеної судом першої інстанції, та щодо обставин, які могли бути не враховані судом при накладенні стягнення.

Наведене вказує на необґрунтованість поданої апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення.

Постанова Таращанського районного суду Київської області від 23 грудня 2024 року щодо ОСОБА_1 відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Головатюка Віталія Віталійовича залишити без задоволення.

Постанову Таращанського районного суду Київської області від 23 грудня 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ст. 2.9 «а» ПДР та вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 185 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кашперська Т.Ц.