Провадження № 3/686/243/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2025 року м. Хмельницький

Суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області Хараджа Н.В., за участі секретаря судових засідань Тарковської А.С., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , інженера ТОВ «Маскіо-Ґаспардо Україна»,

за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановила:

ОСОБА_1 ставиться у вину те, що він « 19.05.2024 року о 23 год. 58 хв. в м. Хмельницькому на перехресті вул. Трудова-Прибузька водій автомобіля Volkswagen Craft, державний номерний знак НОМЕР_1 гр. ОСОБА_1 рухався по вул. Прибузькій зі сторони Старокостянівського шосе в середній смузі для руху та під час виїзду на перехрестя з вул. Трудовою на дозволене зелене світло світлофору, не забезпечив безперешкодного проїзду автомобіля СКС ТАС 26ТП, державний номерний знак НОМЕР_2 (на синьому фоні), який рухався по вулиці Трудовій зі сторони вул. Заводської в лівій смузі для руху на червоне світло світлофора з увімкненим червоним синім маячком та спеціальним звуковим сигналом та здійснив із ним зіткнення, чим порушив вимоги п. 3.2 ПДР та за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП».

В судове засідання ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи від нього, не надходило.

У відповідності до ч. 1ст. 268 КУпАП суд розглядає справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за участі його захисника.

Захисник Гнідко С.І. в судове засідання, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи не з`явився, однак надав до суду заяву щодо розгляду справи за його відсутності та його підзахисного ОСОБА_1 . Крім того просив закрити стосовно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП в зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Потерпілий ОСОБА_2 в судове засідання, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи не з`явився, будь-яких клопотань від нього не надходило.

Представник потерпілого адвокат Косік С.В в судове засідання, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи не з`явився, надав суду заяву щодо розгляду справи за його відсутності.

Представник департаменту патрульної поліції Мельник-Кірієнко А.П. в судове засідання, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи не з`явилася, надала суду заяву щодо розгляду справи за її відсутності в судовому засіданні, та просила визнати ОСОБА_1 винним та притягнути до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи та встановивши її обставини, суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративне правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності,запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з п.1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами. При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до диспозиції ст. 124 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна,.

Згідно вимог ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, статтею 53 цього Закону передбачено, що юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Відповідно положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Для встановлення події правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП необхідно встановити наявність факту порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Відповідно до фабули, викладеної у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №706454 від 20.05.2024 року встановлено, що 19.05.2024 року о 23 год. 58 хв. в м. Хмельницькому на перехресті вул. Трудова-Прибузька водій автомобіля Volkswagen Craft, державний номерний знак НОМЕР_1 гр. ОСОБА_1 рухався по вул. Прибузькій зі сторони Старокостянівського шосе в середній смузі для руху та під час виїзду на перехрестя з вул. Трудовою на дозволене зелене світло світлофору, не забезпечив безперешкодного проїзду автомобіля СКС ТАС 26ТП, державний номерний знак НОМЕР_2 (на синьому фоні), який рухався по вулиці Трудовій зі сторони вул. Заводської в лівій смузі для руху на червоне світло світлофора з увімкненим червоним синім маячком та спеціальним звуковим сигналом та здійснив із ним зіткнення, чим порушив вимоги п. 3.2 ПДР та за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

На підтвердження вини водія ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, органом поліції надано: зазначений протокол, схему місця ДТП, довідку інспектора відділу адміністративної практики управління патрульної поліції в Хмельницькій області ДПП лейтенанта поліції Олександра Тодосійчука, роздруківки з приладу Драгер, письмові пояснення ОСОБА_2 від 20.05.2024 року, письмові пояснення ОСОБА_3 від 20.05.2024 року, письмові пояснення ОСОБА_1 від 20.05.2024 року, фотоматеріали, відеозапис з бодікамер працівників поліції.

Дані докази у розумінні ст. 251 КУпАП, суд не може визнати такими, які у своєї сукупності повністю доводять вину ОСОБА_1 , у вчинені адміністративного правопорушення, враховуючі наступне.

За клопотанням сторони захисту було призначено та проведено судову авто-технічну експертизу, згідно висновку експерта № СЕ-19/123-24/12106-ІТ від 06.11.2024 року вказано:

1.У дорожньо-транспортній ситуації, що досліджувалась, повинні дії водія автомобіля Toyota Сorolla (номерний знак НОМЕР_2 ) ОСОБА_2 регламентувались вимогами п. 8.7.3е), 8.10,3.1 Правил дорожнього руху.

2.У дорожньо-транспортній ситуації, що досліджувалась, повинні дії водія автомобіля Volkswagen Crafter (номерний знак НОМЕР_1 ) ОСОБА_1 регламентувались вимогами п 12.3, у випадку руху зі швидкістю 60 км/год вимогами п. 12.4, 12.9б) Правил дорожнього руху.

3.У дорожньо-транспортній ситуації, що досліджувалась, водія автомобіля Toyota Сorolla (номерний знак НОМЕР_2 ) ОСОБА_2 не відповідали вимогами п. 8.7.3е), 8.10, 3.1 Правил дорожнього руху.

4.У дорожньо-транспортній ситуації, що досліджувалась, повинні дії водія автомобіля Volkswagen Crafter (номерний знак НОМЕР_1 ) під керуванням водія ОСОБА_1 рухався зі швидкістю 60 км/год, то його дії не відповідали вимогам п. 12.4, 12.9б) Правил дорожнього руху.

5.У дорожньо-транспортній ситуації, що досліджувалась, можливість запобігання даній дорожньо-транспортній пригоді для водія автомобіля Toyota Сorolla (номерний знак НОМЕР_2 ) ОСОБА_2 , з технічної точки зору, визначалася односторонньою вольовою активністю щодо належного виконання з його боку вимог п. 8.7.3е), 3.1 Правил дорожнього руху.

6.У дорожньо-транспортній ситуації, що досліджувалась, водій автомобіля Volkswagen Crafter (номерний знак НОМЕР_1 ) ОСОБА_1 не мав технічної можливості запобігти зіткненню з автомобілем Toyota Сorolla (номерний знак НОМЕР_2 ) шляхом належного виконання технічних вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху.

7.У дорожньо-транспортній ситуації, що досліджувалась, фактичні дії водія автомобіля Toyota Сorolla (номерний знак НОМЕР_2 ) ОСОБА_2 , які не відповідали вимогам п. 8.7.3е), 3.1 Правил дорожнього руху, сформували необхідні умови для виникнення події і з технічної точки зору перебували в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до п. 3.2 ПДР, у разі наближення транспортного засобу з увімкненим синім проблисковим маячком та (або) спеціальним звуковим сигналом водії інших транспортних засобів, які можуть створювати йому перешкоду для руху, зобов`язані дати йому дорогу і забезпечити безперешкодний проїзд зазначеного транспортного засобу (і супроводжуваних ним транспортних засобів).

Таким чином, п. 3.2 ПДР стосується наявності перешкоди і тоді водій мав зупинитись.

Згідно п. 1.10. ПДР перешкодою є нерухомий об`єкт у межах смуги руху транспортного засобу або об`єкт, що рухається попутно в межах цієї смуги (за винятком транспортного засобу, що рухається назустріч загальному потоку транспортних засобів) і змушує водія маневрувати або зменшувати швидкість аж до зупинки транспортного засобу.

Тобто вказаний пункт 3.2 ПДР розповсюджується на надання переваги в русі транспортному засобу, лише за наявності перешкоди, тобто наявного стоячого транспортного засобу чи транспортні засоби, які рухаються в попутному напрямку. Проте згідно протоколу вбачається, що автомобіль патрульної поліції та водій ОСОБА_1 рухалися не в попутному напрямку, його автомобіль був в рухомому стані, а вони обидва рухались на перехресті, тобто вказаний пункт 3.2 ПДР, який інкримінується ОСОБА_1 , не розповсюджується на рух на перехресті.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_4 підтвердив свій висновок, та вказав, що дійсно у вказаній дорожній обстановці дії водія ОСОБА_1 не підпадають під пункт 3.2 ПДР, який вказано у протоколі про адміністративне правопорушення, та він не мав технічної можливості запобігти вказаній ДТП.

Будь-яких спростовних доказів сторонами не надано.

Суд наголошує, що він не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому суд розглядає справи лише на підставі наявних матеріалів справи та в межах фабули та кваліфікації, вказаних в протоколі про адміністративне правопорушення.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 порушень вимоги п. 3.2 Правил дорожнього руху України, а отже і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, тобто порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Приймаючи до уваги, що всі сумніви щодо доведеності вини правопорушника слід тлумачити на його користь, за відсутності переконливих доказів вини ОСОБА_1 , суд приходить до висновку, що при розгляді справи не доведено, що в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а вказане правопорушення задокументовано в законний спосіб, з огляду на вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок відповідно до закону здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948р. та ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 р., ратифікованою Україною передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Суд наголошує, що правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Так, згідно п.4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотне.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п.21 свого рішення у справі «Надточий проти України» від 15 травня 2008 року ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, оцінюючи всебічно дослідженні докази, суд приходить до висновку, що повних, достовірних доказів, які б у всій своєї сукупності поза розумним сумнівом підтверджували наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, сторонами не надано та судом не встановлено, а усі сумніви трактуються на його користь, отже провадження по справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 252, 283, 284 КУпАП, суддя, -

постановила:

На підставі п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області.

Суддя Хмельницького

міськрайонного суду Н.В. Хараджа