Справа № 159/426/25
Провадження № 3/159/356/25
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року м. Ковель

Суддя Ковельського міськрайонного суду Волинської області Грідяєва М.В. розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов від НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харцизьк Донецької області, громадянина України, розлучений, на утриманні має одну неповнолітню дитину, військовослужбовець, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ;

за ч.2 ст.172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 10.01.2025 року військовослужбовець військової частини НОМЕР_2 солдат ОСОБА_1 не прибув для виконання службових обов`язків без поважних причин з лікувального закладу ЛВМКЦ м.Львів та був відсутній в період з 10.01.2025 року по 12.01.2025 в місці тимчасового розосередження особового складу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . 12.01.2025 року солдата ОСОБА_1 було виявлено представниками районного відділу національної поліції України в АДРЕСА_3 17.01.2025 року солдата ОСОБА_1 доставлено до військової частини НОМЕР_2 . Своїми діями солдат ОСОБА_1 порушив вимоги ст.ст.11, 12, 16, 17, 37 Статуту Внутрішньої служби Збройних сил України, ст.ст.1, 2, ч.2 ст.3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, а також на підставі п.3 ст.24 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-ХІІ («… Військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби з дня зарахування до списків особового складу військової частини»). Таким чином, солдат ОСОБА_1 в умовах особливого період вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.172-15 КУпАП «Недбале ставлення до військової служби».

В судовому засіданні ОСОБА_1 з протоколом не погодився, пояснив, що за направленням військової частини перебував на лікуванні у медичному закладі м.Львів, після виписки поселився в хостел та чекав потяга до м.Київ, щоб пройти ВЛК, так як немав власних коштів 12.01.2025 року медик купив йому білет на потяг і він приїхав на вокзал де його затримали працівники поліції. Вину категорично не визнає, просить закрити провадження по справі.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що як медик військової частини 31.12.2024 року супроводжував групу з 5 чоловік в складі якої був і ОСОБА_1 до м.Львів проходити в медичному закладі ВЛК. При проходженні ВЛК ОСОБА_1 направили до Львівської обласної клінічної психіатричної лікарні, госпіталізував його в лікарню 01.01.2025 року, де ОСОБА_3 почав поводити себе агресивно та неадекватно, в зв`язку з чим його виписали і він написав відмову від лікування. Забрали ОСОБА_1 в хостел, де з ним була проведена роз`яснювальна робота про наслідки такої поведінки. При виході з хостелу виявили зникнення ОСОБА_3 , в телефонному режимі він повідомив, що пішов займати чергу в лікарню, прохання почекати основну групу проігнорував, сказав, що чекає біля входу, але його там не було. 03.01.2025 року ОСОБА_1 з`явився в шпиталь, провели з ним роз`яснювальну роботу, він погодився на госпіталізацію в психіатричну лікарню, був госпіталізований. 07.01.2025 року він прибув для проходження ВЛК у м.Львів з наступною групою, в кінці дня забрав ОСОБА_1 з психіатричної лікарні, пройти ВЛК з ОСОБА_3 у Львові не зміг, в зв`язку з відсутністю кваліфікованого спеціаліста, треба було повертатись разом з ним в частину, а після їхати на ВЛК до м.Київа. Відпустив ОСОБА_3 ночувати на інше житло від групи та повідомив, що треба 09.01.2025 року прибути для транспортування на підрозділ, на що ОСОБА_3 категорично відмовився, 09.01.2025 року ОСОБА_1 не з`явився 10.01.2025 року ОСОБА_1 вийшов на зв`язок та погодився їхати до м.Київа, він придбав йому квиток на потяг, по приїзду в м.Київ отримав вказівку здати ОСОБА_1 ВСП або МВС і далі транспортувати до підрозділу військової частини.

Вислухавши ОСОБА_1 , свідка ОСОБА_2 , розглянувши протокол про адміністративне правопорушення та матеріали до нього, суд вважає, в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення з наступних підстав.

При розгляді справ суди повинні забезпечувати своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне дослідження всіх обставин, передбачених статтями 247 і 280 КУпроАП, звертаючи особливу увагу на з`ясування таких питань: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягується до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, передбаченого КУпроАП; чи є особа винною у його вчиненні; чи належить вона до суб`єктів цього правопорушення; чи не містить правопорушення ознак злочину; чи не закінчилися на момент розгляду справи строки, передбачені статтею 38 КУпроАП; чи немає інших обставин, що виключають провадження у справі.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпроАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративну відповідальність.

Частина 2 ст.172-15 КУпроАП передбачає правопорушення у вигляді недбалого ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.

Недбале ставлення до військової служби полягає у невиконанні або неналежному виконання військовою службовою особою своїх службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них.

Несумлінне ставлення службової особи до своїх службових обов`язків, передусім, характеризує поведінку (дію або бездіяльність) при недбалості. Вона означає, що за наявності об`єктивної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби, службова особа безвідповідально ставиться до виконання своїх обов`язків, у зв`язку з чим виконує їх неналежним чином (неякісне, неточно, неповно, поверхнево, несвоєчасно тощо) або взагалі не виконує службові обов`язки, які входять до її компетенції. Несумлінне ставлення до службових обов`язків характеризує об`єктивну сторону вчиненого і полягає в тому, що за наявності реальної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби, винний або взагалі не діє, або хоча і діє, але неналежним чином.

Отже, для об`єктивної сторони недбалості необхідно встановити: а)нормативний акт, яким визначається компетенція службової особи; б)коло службових обов`язків, покладених на неї цим актом у встановленому порядку; в)яким способом і які конкретні дії суб`єкт повинен був здійснити за даних обставин; г)чи мав він реальну можливість виконати ці дії; д)в чому виразилися допущені ним порушення. Відповідальність за ст.172-15 КУпроАП можлива у разі, якщо за ці ж фактичні дії (бездіяльність) не передбачена відповідальність іншими спеціальними нормами.

Згідно з положеннями КУпроАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, при цьому суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Вказані вимоги закону також узгоджуються з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яку національні суди повинні враховувати при здійсненні правосуддя.

Так, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява №16347/02), «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v.Russia», заява №36673/04, «Карелін проти Росії» («Karelin v.Russia», заява №926/08, рішення від 20 вересня 2016 року). При цьому Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Відповідно до ст.251 КУпроАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 ставиться у провину те, що він не прибув для виконання службових обов`язків без поважних причин з лікувального закладу та був відсутнім в період з 10.01.2025 року по 12.01.2025 року в місці тимчасового розосередження особового складу.

Згідно матеріалів доданих до протоколу та поясненнях наданих суду, судом встановлено, військовослужбовець ОСОБА_1 31.12.2024 року був направлений з групою інших військовослужбовців в супроводі до м.Львів для проходження ВЛК, де був направлений на госпіталізації до психіатричної лікарні, куди був госпіталізований 01.01.2025 року, в зв`язку з поведінкою та порушенням порядку виписаний, перебував в хостелі, потім в невстановленому місці, 03.01.2025 року знов госпіталізований в психіатричну лікарню, звідки 07.01.2025 року був забраний відповідальним за супровід групи та скерований для проходження ВЛК, де 08.01.2025 року встановлено можливість списання ОСОБА_3 та необхідність проходити ВЛК в Київі, для чого требо було повернутись до підрозділу, про що повідомлено ОСОБА_3 , який категорично відмовився повертатись в підрозділ, йому доведено розпорядження з`явитись 09.01.2025 року на транспортування. 09.01.2025 року для транспортування ОСОБА_3 не з`явився. 10.01.2025 року вийшов на зв`язок та погодився поїхати в м.Київ, в зв`язку з чим йому був придбаний квіток.

Таким чином, судом встановлено, що на протязі всього періоду з часу направлення для проходження ВЛК та до виявлення та затримання 12.01.2025 року на автовокзалі військовослужбовцем ОСОБА_1 розпорядження начальника медичної служби не виконувались.

В протоколі викладені дії ОСОБА_1 у вигляді нез`явлення військовослужбовця без поважних причин з лікувального закладу, відповідальність за яке передбачене ст.172-11 КУпАП, тоді як судом встановлено тривале невиконання та не дотримання ОСОБА_1 розпоряджень начальника медичної служби та встановленого порядку направлення, проходження, супроводу та повернення з проходження ЛВК військовослужбовця.

В зв`язку з чим дії які містять недбале ставлення військової службової особи до військової служби, що єкваліфікуючою ознакою ст.172-15 КупроАП не вказані в протоколі.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У справах «Малофеева проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016, заява №926/08) Європейський суд з прав людини, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення прав захисту (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має право захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд вважає, недбале ставлення до військової служби внаслідок особистої недисциплінованості та безвідповідальності в діях солдата ОСОБА_1 в діях викладених в протоколі відсутнє.

З врахуванням викладеного, вважаю, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності безпідставно, так як в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпроАП.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпроАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення

Керуючись ст.ст.172-15, п.1 247, 251-252, 266, 283, 284 ч.1 п.3, 285, 287-289 КУпроАП,

П О С Т А Н О В И В :

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.172-15 КУпроАП - закрити в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником.

СуддяМ. В. Грідяєва