Провадження № 3/638/703/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року м. Харків

Суддя Дзержинського районного суду м. Харкова Шамраєв М.Є., розглянувши адміністративний матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності

притягуваний: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ,за ч. 1 ст.173?КУпАП, -

У С Т А Н О В И В:

До Дзержинського районного суду м. Харкова надійшов названий адміністративний матеріал.

Згідно зібраних матеріалів 17.11.2024 близько 16:00 год. ОСОБА_1 , перебуваючи в парку "Шевченка" за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 25, під час конфлікту з ОСОБА_2 - його колишньою дружиною погрожував їй фізичною розправою, накидався, штовхався, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру. За вказаним фактом 06.12.2024 був складений протокол серії ВАД № 261688, в якому дії притягуваного кваліфіковані за ч. 1 ст. 173? КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, натомість з`явився його захисник адвокат Свіщов Р.В.

Захисник проти притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності заперечив, посилаючись на те, що між притягуваним та його колишньою дружиною ОСОБА_2 існує триваючий конфлікт з приводу побачень з їхньою спільною дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і саме з цього приводу між колишнім подружжям періодично виникають сварки, проте це зовсім не свідчить про вчинення ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2 домашнього насильства. Зі слів захисника колишня дружина притягуваного чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, тому наразі він в інтересах ОСОБА_1 готує до суду відповідний позов про усунення цих перешкод. Крім того захисник вказував на недоліки складеного протоколу, а саме - що зазначена в протоколі об`єктивна сторона правопорушення свідчить про начебто вчинення фізичного насильства, натомість дії притягуваного кваліфіковані як вчинення домашнього насильства психологічного характеру; просив долучити до матеріалів справи письмові заперечення, а також довідку та характеристику з місця роботи притягуваного.

Указані докази сторони захисту долучені судом до матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 , погрожувавши їй фізичною розправою, накидавшись на неї та штовхавшись.

Також в наданих адміністративних матеріалах міститься заява потерпілої ОСОБА_2 в якій зазначені аналогічні обставини, а також зазначено, що між колишнім подружжям виник конфлікт через те, що притягуваний прийшов на зустріч із сином в стані алкогольного сп`яніння.

Водночас в матеріалах міститься копія пояснень притягуваного, в яких він стверджує, що у них з колишньою дружиною під час прогулянки в парку "Шевченка" виник конфлікт щодо побачень із їхньою спільною дитиною, під час якого він потерпілій фізичною розправою не погрожував, ніякого фізичного впливу проти неї не здійснював, натомість зазначає, що агресивно себе поводила саме потерпіла.

Тож суд визнає указані докази суперечливими.

Приписами ч. 1ст. 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення насильства в сім`ї, яке, у відповідності з даною статтею, проявляється в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1ст. 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Згідно із п. 3 ч. 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктами 4 та 7 частини 2 статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Нормами зазначеного закону визначено, що: психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Суд вважає, що важливо розрізняти поняття «сварка», «конфлікт», «насильство».

Особливостями ознак домашнього насильства є: наявність патерну (повторювані в часі інциденти множинних видів насильства); системна основа; повна влада та контроль над постраждалою особою; насильницькі дії у відносинах між близькими людьми; якщо вже є одна з форм домашнього насильства, висока ймовірність того, що й інші форми насильства можуть розвиватися.

Конфлікт: особливий вид взаємодії, в основі якого лежать протилежні і несумісні цілі, інтереси, типи поведінки людей та соціальних груп, які супроводжуються негативними психологічними проявами; зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями.

Судом установлено, що між притягуваним ОСОБА_1 і потерпілою ОСОБА_2 , які є колишнім подружжям, існує триваючий конфлікт з приводу участі у вихованні їхньої спільної дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується наявними в справі доказами, зокрема поясненнями як притягуваного, так і потерпілої.

При цьому судом не встановлено та зібраними адміністративними матеріалами поза розумним сумнівом не підтверджуються обставини вчинення притягуваним інкримінованого адміністративного правопорушення у вигляду вчинення домашнього насильства у формі психологічного насильства, тобто вчинення словесних образ, погроз, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інших діянь, спрямованих на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері.

Суд зазначає, що невід`ємною складовою інкримінованого адміністративного правопорушення повинно бути таке насильство, яке проявляється в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, яке могло завдати чи завдало шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілої. Однак судом не встановлено та матеріалами справи не підтверджено, що такі дії викликали у потерпілої будь-які наслідки, передбачені п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», тобто побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди її психічному здоров`ю.

Крім того, вчинення будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру, повинно бути підтверджено поясненнями свідків, потерпілих або іншими доказами, що є необхідним елементом складу даного правопорушення.

З огляду на наведене, сам лише факт наявності між учасниками справи конфліктної ситуації не може свідчити про вчинення психологічного насильства в розумінні вимог ст. 173-2 КУпАП та ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Тож, оцінюючи надані суду докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними ст. 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ст. 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Зазначене узгоджується і з практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Суд (суддя) повинен обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих не спростованих презумпцій факту (рішення ЄСПЛ "Коробов проти України" №39598/0з від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування.

За висновком ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Положеннями ст. 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Нормами ч. 1 ст. 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Аналізуючи у сукупності викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини, докази по справі, суд установив, що матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів, які б поза розумним сумнівом вказували на винні дії ОСОБА_1 щодо вчинення ним відносно потерпілої домашнього насильства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що провадження у справі підлягає закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Керуючись ст. 36, 173?,247,283,284 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя М.Є. Шамраєв