Справа № 683/6/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року м. Старокостянтинів

Суддя Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області Кутасевич О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Старокостянтинів справу про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.3 ст.154 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 08 серпня 2024 близько 16 години 20 хвилин по АДРЕСА_1 вигулював собаку породи ротвейлер поза місцем її постійного утримання без намордника та повідка, внаслідок чого собака кинулась на ОСОБА_2 та залишила укуси на лівій руці та лівій нозі, спричинивши тілесні ушкодження.

Такими діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.154 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у скоєному визнав частково та пояснив, що ОСОБА_2 перебував в стані алкогольного сп`янння та першим вдарив ногою собаку, яка підійшла його обнюхати, і лише після цього вона його покусала.

Дослідивши надані докази, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За правилами ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Частиною 3 статті 154 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, за утримання собак і котів у місцях, де це заборонено відповідними правилами, утримання незареєстрованих собак, приведення їх у громадські місця, вигулювання собак без повідків та намордників (крім собак, породи яких не внесені до Переліку небезпечних порід собак) чи в не відведених для цього місцях, а також не прибирання власником тварини її екскрементів під час перебування тварини у громадському місці (крім вигулювання у спеціально відведених для цього місцях), що спричинили заподіяння шкоди здоров`ю людини або її майну, що тягне за собою накладення штрафу на громадян від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією тварин і на посадових осіб - від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією тварин.

Законом України №1684-IX від 15.07.2021 стаття 154 КУпАП була доповнена частиною третьою, якою визначено, що дії, передбачені частиною першою цієї статті, що спричинили заподіяння шкоди здоров`ю людини або її майну тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією тварин і на посадових осіб від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією тварин.

Конфіскація предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом адміністративного правопорушення, полягає в примусовій безоплатній передачі цього предмета у власність держави за рішенням суду. Конфісковано може бути лише предмет, який є у приватній власності порушника, якщо інше не передбачено законами України (ст. 29 КУпАП).

Вказані положення КУпАП кореспондуються з основними положеннями Конституції України, а саме статтею 41, згідно якої конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Що стосується ч.3 ст.154 КУпАП, то ця норма закону так само передбачає відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 цієї статті, але у разі, якщо такі дії спричинили заподіяння шкоди здоров`ю людини або її майну, що тягне за особою накладення стягнення у виді штрафу в більших розмірах (в залежності від суб`єкта правопорушення), а також із конфіскацією тварин.

Закон України «Про захист тварин від жорстокого поводження» №3447-IV від 21 лютого 2006 року регулює відносини, що виникають у зв`язку з утриманням тварин та поводженням із ними фізичних та юридичних осіб, зокрема утримання домашніх тварин.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» особа, яка утримує домашню тварину, зобов`язана забезпечити безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною. При супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду.

Відповідно до п.3 ч.7 ст.9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» дозволяється утримувати: домашніх тварин - у вільному вигулі на ізольованій, добре огородженій території (в ізольованому приміщенні) на прив`язі або без неї.

Згідно з ч.8 ст. 9 цього Закону фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов`язані дотримуватися вимог нормативно-правових актів, зазначених у статті 2 цього Закону, санітарно-гігієнічних і ветеринарних норм та правил, а також не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб та не створювати загрози безпеці людей, а також інших тварин.

Відповідно до положень ст.7 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» умови утримання тварин повинні відповідати їх біологічним, видовим та індивідуальним особливостям.

Згідно положень ст.9 вказаного вище Закону при поводженні з домашньою твариною особа, яка її утримує, зобов`язана забезпечити наявність намордника, повідка, що необхідні для здійснення вигулу домашньої тварини поза місцем її постійного утримання. Правила утримання домашніх тварин установлюються органами місцевого самоврядування.

Отже, ОСОБА_1 зобов`язаний був забезпечити належне утримання собаки, не допускати її самостійного вигулу, а у разі вигулу - забезпечити наявність намордника та короткого повідка, чого ним зроблено не було.

Так, вина ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.154 КУпАП підтверджується наступними безпосередньо дослідженими судом доказами.

Зокрема, відомостями протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №271043, який складений відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст.154 КУпАП, встановлено, що 08 серпня 2024 близько 16 години 20 хвилин по вул. Молодіжна, 9а в м. Старокостянтинові Хмельницької області вигулював собаку породи ротвейлер поза місцем її постійного утримання без намордника та повідка, внаслідок чого собака кинулась на ОСОБА_2 та залишила укуси на лівій руці та лівій нозі, спричинивши тілесні ушкодження.

08 серпня 2024 року ОСОБА_2 звернувся до ВП №1 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області із заявою про кримінальне правопорушення та іншу подію з приводу спричинення йому тілесних ушкоджень, у якій повідомив, що 08 серпня 2024 року біля 16 години 27 хвилин по вул. Молодіжна, 19 в м. Старокостянтинів сусідський собака, який належить ОСОБА_1 покусав його.

Аналізуючи вищевказані докази у справі, суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою і не містять істотних розбіжностей та беззаперечно в їх сукупності підтверджують фактичні обставини справи, що свідчать про порушення ОСОБА_1 правил належного утримання та вигулу собаки породи «ротвейлер» без намордника, що призвело до заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_2 , а отже наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.154 КУпАП.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно зі ст.33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь її вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Санкція ч.3 ст.154 КУпАП є абсолютною, а не альтернативною, так як передбачає накладення штрафу саме з конфіскацією тварини, тобто застосування стягнення у вигляді конфіскації собаки в даному випадку є безальтернативним.

Встановлюючи додаткове стягнення у виді конфіскації тварини за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.154 КУпАП, законодавець переслідує мету превенції запобігти вчиненню нових правопорушень, оскільки утримання собаки, яка є джерелом підвищеної небезпеки, здатне в майбутньому повторно заподіяти шкоду здоров`ю людей або інших тварин.

Разом з тим, суд враховувє позицію Європейського суду з прав людини який неодноразово наголошував, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

У розумінні вищевикладеного, встановлення будь-якої обставини в рішенні суду після закінченням строків притягнення особи до адміністративної відповідальності, може порушити право особи на справедливий суд, оскільки таке рішення буде прийнято на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Тому притягнення осіб до відповідальності після спливу строків вважається порушенням вимог КУпАП. Також це є порушенням вимог Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до ч.2 ст. 38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

З матеріалів адміністративної справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 154 КУпАП убачається, що адміністративне правопорушення вчинено 08 серпня 2024 року, отже граничний строк накладення на неї адміністративного стягнення закінчився 08 листопада 2024 року.

Вчинене правопорушення не характеризується безперервним здійсненням єдиного діяння, а тому правопорушення не є триваючим. Точкою відліку строку накладення адміністративного стягнення за вчинене правопорушення є день його вчинення.

Відповідно до п.7 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КУпАП.

Оскільки з часу скоєння правопорушення і до розгляду справи в суді пройшло більше трьох місяців, тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.7 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст. 38, п.7 ст. 247, ст. 283-285 КУпАП,

постановила:

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП.

Закрити провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності ч. 3 ст. 154 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення стягнення, передбачених ч.2 ст.38 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена через Старокостянтинівський районний суд до апеляційного суду Хмельницької області протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя