Доповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

судді - Гапончука В.В.,

за участю

секретаря судового засідання Богдан Л.М.,

захисника ОСОБА_1 Савюк К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за апеляційною скаргою особи, що притягається до адміністративної ОСОБА_1 , на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 листопада 2024 рокупро притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КпАП України

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.11.2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КпАП України, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 15.10.2024 року о 09 годині 02 хвилин в селі Піддубці, дорога Н-22 Устилуг-Луцьк-Рівне 103км керував транспортним засобом Рено Мастер н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя), від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки т/з за допомогою газоаналізатора Drager Alkotest 7510 та в закладі охорони здоров`я відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.2 ст.130 КпАП України.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови, постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Щодо пропуску строку на апеляційне оскарження звертає увагу на те, що оскаржувану постанову він не отримав, виклики до суду щодо розгляду справи особисто не отримував, та як на даний час є військовослужбовцем, бере участь у забезпеченні державного суверенітету, незалежності та територіальної цілісності України, а тому обмежений в можливості оперативно реагувати на судові рішення та подавати процесуальні документи до суду.

Вважає, що розгляд справи фактично звівся до того, що суддя виніс постанову за його відсутності, нехтуючи його процесуальними правами, передбаченими Конституцією України, КпАП України та міжнародними договорами, згода на обов?язковість яких надана Верховною Радою України.

В судове засідання особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду справи не з`явився, клопотань про перенесення розгляду справи не подавав. Захисник не заперечувала щодо продовження слухання справи у відсутності її довірителя. А тому апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 , відповідно до вимог ст.268 КпАП України.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши захисника Савюк К.О., яка підтримала апеляційну скаргу і просила її задовольнити, приходжу до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Беручи до уваги доводи апелянта апеляційний суд вважає, що строк апеляційного оскарження даної постанови, передбачений ст.294 КпАП України, був пропущений з поважних причин у зв`язку з чим підлягає поновленню.

Згідно ст.268 КпАП України справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до вимог ст.277-2 КпАП України, повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Матеріали справи не містять даних про отримання ОСОБА_1 судових повісток про виклик до суду, а тому апеляційний суд вважає, що з матеріалів справи неможливо зробити беззаперечний висновок про належне повідомлення ОСОБА_1 про час судового розгляду справи.

За таких обставин, враховуючи те, що справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 розглянуто за його відсутності, чим порушено вимоги ч.1 ст.268 КпАП України, приходжу до висновку про необхідність скасування постанови судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.11.2024 року та прийняття нової постанови, як це передбачено приписами п.3 ч.8 ст.294 КпАП України.

Відповідно до статтей 245, 252, 280 КпАП України, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КпАП України, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, а також іншими документами.

Винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КпАП України, підтверджується:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №150993 від 15.10.2024 року (а.с.1);

-довідкою про повторність вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КпАП України (а.с.3);

-актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів щодо ОСОБА_1 згідно якого останній відмовився від проходження огляду (а.с.4);

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 15.10.2024 року щодо ОСОБА_1 (а.с.5);

-копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 965951 щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.122, ч.4 ст.126 КпАП України (а.с.6);

-рапортом поліцейського від 15.10.2024 року (а.с.7);

-відеозаписом події (а.с.8).

Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважаю, що винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КпАП України, які містяться в матеріалах справи.

Зазначені вище докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КпАП України, є такими, що доповнюють одне одного, є повними, безсумнівними, належними та допустимими, оскільки у відповідності до ст.ст.251, 252 КпАП України, прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у справі про адміністративне правопорушення, а також є такими, що зібрані в порядку, встановленому законом та не викликають сумніву у апеляційного суду.

Щодо доводів сторони захисту про те, що після встановлення працівниками поліції, що водій є військовослужбовцем, дії поліції мали відбуватися в рамках системного аналізу вимог ст.ст.266, 266-1 КпАП України, а саме огляд на стан сп`яніння проводитися працівниками спецструктури ВСП, то вони не є спроможними виходячи із наступного.

Так, за змістом ст.266-1 КпАП України огляд на стан сп`яніння проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром, лише щодо військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин.

Також, відповідно до ст.266-1 КпАП України огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.

Як вбачається із відеозапису події на DVD диску, що на ній об`єктивно зафіксовано момент руху автомобіля марки Рено Мастер н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . В ході спілкування працівників патрульної поліції з водієм ОСОБА_1 було встановлено, що останній являється військовослужбовцем. У ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, які були перелічені водієві та було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, на що ОСОБА_1 відмовився.

Як було встановлено, ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції поза межами території будь-якої військової частини та не надав відповідних документів про те, що на час зупинки автомобіля під його керуванням він виконував обов`язки військової служби.

Також матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які би давали підстави вважати, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом Збройних Сил України або інших військових формувань.

Тобто, у даному випадку, ОСОБА_1 не керував військовим транспортним засобом, а керував транспортним засобом марки Рено Мастер н.з. НОМЕР_1 , і тому працівники поліції діяли на підставі п.1 ч.1 ст.255 КпАП України, де зазначено, що у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218-221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів Національної поліції (ст.130 КпАП України). Працівниками поліції правомірно складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Крім того, відповідно ч.2 ст.266 КпАП України огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Даний порядок визначає процедуру огляду водіїв, в той же час положення ст.266-1 КпАП України передбачають порядок огляду військовослужбовців. При цьому статус водія є спеціальною нормою для військовослужбовців і тому при проведенні огляду військовослужбовця водія таку процедуру проводить поліція, у випадку проведення огляду військовослужбовця пішохода такий огляд проводить військова служба правопорядку. Таким чином, під час процедури огляду на стан сп`яніння водія представники військової служби правопорядку не повинні запрошуватись. Отже, доводи сторони захисти з цього приводу є безпідставними.

Беручи до уваги вище наведене апеляційний суд прийшов до висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі з доповненням, не спростовують наведених вище висновків суду, а фактично спрямовані на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності.

Відповідно до положень ст.23 КпАП України, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Отже, стягнення є засобом впливу на свідомість правопорушника і головна його мета виховання порушника, формування у нього законослухняної поведінки, у зв`язку із чим своєчасне застосування заходів стягнення за адміністративні правопорушення є засобом запобігання суспільно небезпечних діянь.

На виконання вимог ст.33 КпАП України при накладенні адміністративного стягнення, судом враховується характер вчиненого правопорушення, зокрема те, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, яке відноситься до грубих порушень ПДР України як таке, що безпосередньо впливає на безпеку дорожнього руху та її учасників; особу правопорушника, ступінь його вини.

А тому, враховуючи характер та ступінь небезпеки вчиненого, а також ту обставину, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, що відноситься до категорії підвищеної суспільної небезпечності, тому з метою попередження вчиненню нових правопорушень, суд приходить до висновку про необхідність застосування адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на певний строк, передбачене санкцією ч.2 ст.130 КпАП України.

Згідно ст.40-1 КпАП України судовий збір по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» з правопорушника підлягає стягненню судовий збір у розмірі 605,60 гривень.

На підставі викладеного, керуючись статтею 294 КпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити особі, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 строк на подачу апеляційної скарги на постанову суддіЛуцького міськрайонного суду Волинської області від 12 листопада 2024 рокупро притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КпАП України.

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 листопада 2024 рокупро притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КпАП України скасувати.

Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КпАП України, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 2000 (двох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 605,60 гривень (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок ) судового збору.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду Гапончук В.В.