КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №376/3263/24Головуючий у І інстанції: Батовріна І.Г.
Провадження №33/824/875/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09січня 2025 року суддя Київського апеляційного суду Мосьондз І.А., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сквирського районного суду Київської області від 20листопада 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Сквирського районного суду Київської області від 20листопада 2024 рокуОСОБА_1визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати, вважаючи її незаконною.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, щоз відеозапису з нагрудної камери працівника поліції, який долучено до матеріалів справи,не вбачається будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, а саме автомобілем марки «RenaultKangoo» державний номерний знак НОМЕР_1 , в зазначеному у протоколі місці та час, та був зупинений працівниками поліції.

Просить врахувати, що працівники поліції не повідомили ОСОБА_1 підстави для зупинки транспортного засобу, які б відповідали вимогам ст.35 Закону України «Про Національну поліцію».

Також звертає увагу на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 , не зазначено свідків даної події, хоча з відеозапису з нагрудної камери поліцейського чітко видно присутність на місці подіїтретьої особи, яка повідомляє, що «стояла машина», підтверджуючи цим самим про відсутність факту руху транспортного засобу RenaultKangoo.

За результатами апеляційного перегляду просить постанову суду скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Також у поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 порушує клопотання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження, в обґрунтування якого зазначає, що26.11.2024 року він звертався із заявою про отримання повного тексту постанови до суду, проте отримав копію рішення лише 05.12.2024 року, після чого звернувся із апеляційною скаргою.

Суд апеляційної інстанції визнає обґрунтованими доводи апелянта про поважність пропуску строків на апеляційне оскарження, оскільки обставини, на які посилається апелянт, підтверджуються матеріалами справи.

З цих підстав суд задовольняє клопотання ОСОБА_1 та поновлює йому строк на апеляційне оскарження.

08.01.2025 року ОСОБА_1 до суду направлене клопотання про розгляд провадження без його участі, а тому суд здійснює апеляційний розгляд на підставі матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, проаналізувавши викладені у апеляційній скарзі доводи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно оскаржуваної постанови ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він 21жовтня 2024 року о00 год. 53 хв.в місті Сквира Білоцерківського району Київської області, по вулиці Левка Симиренка керував транспортним засобом марки «RenaultKangoo» д.н.з. НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Вивченням матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що суддя, діючи у відповідності до вимог ст.ст.245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення на підставі доказів, оцінених на предмет належності та допустимості, за результатами чого дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у порушенні п.2.9 «а» Правил дорожнього руху, що є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В обґрунтування висновку про порушення ОСОБА_1 п.2.9 «а» ПДР суд послався на наявні в матеріалах справи докази, а саме на протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР № 155219 від 21.10.2024 року, акт огляду водія на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та результатиосвідуванняза допомогою приладу «AlkotestDrager», відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції.

Суд апеляційної інстанції вважає такий висновок суду законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Зокрема, складений відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення, підписаний ним без зауважень та застережень, відповідає вимогам ст.256 КУпАП та є джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу, яка його вчинила.

Згідно акту огляду на стан сп`яніння, проведеного за допомогою технічного приладу «AlkotestDrager», встановлено наявність в організмі ОСОБА_1 алкоголю в кількості 1,77 проміле.У відповідній графі наявний підпис ОСОБА_1 про ознайомлення з результатами огляду.

Із наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудної камери працівника поліції вбачається, що ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у визначеному законом порядку, за допомогою технічного приладу «AlkotestDrager». Після проходження огляду ОСОБА_1 не заперечував проти результатів освідування, засвідчий їх своїм підписом та підписав протокол про адміністративне правопорушення.

Також в доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 стверджує, що працівники поліції не повідомили йому причину зупинки та одразу почали перевіряти документи, що вказує на те, працівники поліції не мали законних підстав для зупинки, адже автомобіль, в якому перебував ОСОБА_1 , не їхав і не здійснював жодних дій, які могли б створювати підстави для зупинки.

На противагу цьому, з наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 повідомляв працівникам поліції, що він перепаркував свій автомобіль, тобто підтвердив факт керування ним транспортним засобом. За таких обставин його доводи про те, що він не керував транспортним засобом, суд розцінює як такі, якісуперечать матеріалам справи та спрямовані на уникнення ним відповідальності за вчинене правопорушення.

Відповідно до вимог ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у визначених випадках, в тому числі у тому разі, якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху. Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в період дії комендантської години,а тому працівники поліції мали законне право зупинити автомобіль та перевірити документи водія.Відсутність в протоколі про адміністративне правопорушення посилання на підстави для зупинки транспортного засобу та перевірки документів не свідчить про незаконність їх дій. Відсутність у матеріалах справи даних про особу, яка була присутняна місці події, також не спростовує винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки дана особа не викликалась та не допитувалась судом, клопотання про її допит учасниками провадження не заявлялось. З урахуванням викладеного, за результатами апеляційного перегляду справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення суддею норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, як про це зазначається в апеляційній скарзі. Оскільки рішення суду, яке оскаржується, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, суд апеляційної інстанції залишає його без змін, а подану апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Сквирського районного суду Київської області від 20 листопада 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення та оскарженню не підлягає.

Суддя І.А. Мосьондз