П О С Т А Н О В А

Іменем України

29.01.2025 року м. Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова Ванівський Ю.М., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності -

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

за ч.3 ст.154 КУпАП-

встановив:

29.10.2024 року близько 14 год. 00 хв. ОСОБА_1 здійснював вигул собаки «Ельзи» породи східно - європейська вівчарка, що по АДРЕСА_3 без намордника, що призвело до того, що собака вкусила громадянина ОСОБА_2 .

Своїми діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст.154 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину у скоєному не визнав, пояснив, що це собака сім`ї, протокол про адміністративне правопорушення складався на вулиці 13.11.2024 року, і в протоколі не було зазначено, що собака вкусила дитину.

Старший дільничний СДОП ВП ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області Монастирський І.І. в судовому засіданні пояснив, що собака не вилучалась, протокол про адміністративне правопорушення було складено відносно ОСОБА_1 на основі заяви потерпілого.

Потерпілий в судове засідання не з`явився.

Суд вивчивши матеріали адміністративної справи заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника адвоката Гуменецького І.І. та пояснення дільничного інспектора, приходить до такого висновку.

Компетенція адміністративних комісій щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення визначається у ст. 218 КУпАП, а компетенція судів, як суб`єктів розгляду справ про адміністративні правопорушення, - у ст. 221 КУпАП. Системний аналіз положень ст. 218 та ст. 221 КУпАП дає можливість зробити висновок, що до компетенції адміністративної комісії відноситься розгляд і вирішення справ про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 154 КУпАП. У свою чергу до компетенції суду відноситься розгляд і вирішення справ про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 154 КУпАП. При цьому розгляд і вирішення справ про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 154 КУпАП, як вбачається зі змісту положень ст. ст. 218-244-24 КУпАП, не відноситься до компетенції жодних, з числа зазначених у ст. 213 КУпАП органів влади (посадових осіб). Вказані обставини у поєднанні з принципом визначення повноважень адміністративних комісій, що закріплений у ст. 214 КУпАП, могли б давати можливість зробити висновок, що в такому разі справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 154 КУпАП, мають розглядатися саме адміністративними комісіями як такі, що не віднесені до компетенції інших органів влади (посадових осіб), але, оцінюючи відповідність такого висновку положенням чинного законодавства, необхідно звернути увагу на наступне.

Так, ст. 154 КУпАП (у редакції станом на 01.07.2021 рік) структурно складалася з двох частин. У ч. 1 ст. 154 КУпАП (у редакції від 01.07.2021 року) було передбачено основний склад адміністративного правопорушення, який передбачав адміністративну відповідальність за тримання собак і котів у місцях, де це заборонено відповідними правилами, чи понад установлену кількість, чи незареєстрованих собак, або приведення в громадські місця, або вигулювання собак без повідків і намордників (крім собак, у реєстраційних свідоцтвах на яких зроблено спеціальну відмітку) чи в невідведених для цього місцях.

Натомість ч. 2 ст. 154 КУпАП (у редакції від 01.07.2021 року) передбачала адміністративну відповідальність за ті самі дії, що спричинили заподіяння шкоди здоров`ю людей або їх майну, а так само повторне протягом року вчинення порушення з числа передбачених частиною першою цієї статті.

Системний аналіз положень ст. 154 КУпАП у зв`язку з положеннями ст. 218, 221 КУпАП у редакції станом на 01.07.2021 рік дає можливість зробити висновок, що розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 154 КУпАП, станом на 01.07.2021 рік відносився до компетенції адміністративних комісій, а справ про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 154 КУпАП до компетенції судів.

15.07.2021 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо імплементації положень деяких міжнародних угод та директив Європейського Союзу у сфері охорони тваринного та рослинного світу» за №1684-IX (далі - Закон №1684-IX), яким ст. 154 КУпАП було викладено у новій редакції, що повністю відповідає редакції чинній на момент вчинення правопорушення та на момент здійснення судового розгляду.

Таким чином, шляхом прийняття Закону №1684-IX - ст. 154 КУпАП структурно була поділена на три окремі частини. При цьому, як видно зі змісту положень вказаного закону, виділення ч. 3 ст. 154 КУпАП відбулося шляхом відокремлення кваліфікуючої ознаки у виді заподіяння шкоди здоров`ю та майну людини з ч. 2 ст. 154 КУпАП. Тобто, кваліфікуючі ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 154 КУпАП, у виді повторності та заподіяння шкоди здоров`ю та майну особи, які в попередній редакції статті містилися у ч. 2, шляхом прийняття нового закону були розділені на окремі частини таким чином, що заподіяння шкоди здоров`ю та майну особи внаслідок порушення правил утримання собак і котів перетворилося на особливо кваліфікуючий склад адміністративного правопорушення, що кваліфікується за ч. 3 ст. 154 КУпАП.

Однак при цьому, як вбачається з положень Закону №1684-IX, супутніх змін до ст. 218, 221 КУпАП, у зв`язку з появою ч. 3 ст. 154 КУпАП, не було прийнято, а відтак виникла законодавча прогалина, яка полягає у тому, що формально ч. 3 ст. 154 КУпАП не відноситься до компетенції жодного органу влади (посадової особи), що здійснюють розгляд справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України - юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини - кримінальне обвинувачення не тлумачиться буквально та не зводиться виключно до кримінального переслідування особи за вчинення кримінально-караних діянь, у зв`язку з чим обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення в залежності від певних обставин (характер правопорушення, тяжкість покарання, кваліфікація за національним законодавством) також може підпадати під ознаки кримінального обвинувачення та потребувати юрисдикції суду щодо визначення обґрунтованості останнього.

На підставі вищевикладеного, враховуючи характер адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП, ступінь його тяжкості, те, що склад вказаного правопорушення, у новій редакції законодавства, утворює кваліфікуюча ознака, яка в попередній редакції законодавства містилися у ч. 2 цієї ж статті та відносилася до компетенції суду, беручі до уваги, що за вчинення даного правопорушення передбачено обов`язкове додаткове адміністративне стягнення у виді конфіскації, що відповідно до ст. 29 КУпАП може бути застосовано лише судом, то, не зважаючи на те, що розгляд судом справ про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 154 КУпАП, прямо не закріплено у ст. 221 КУпАП, суд приходить до висновку, що розгляд і вирішення справ про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст.154 КУпАП розглядається саме судом.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи встановлюється наявними у справі доказами.

Згідно з ст.251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є джерелом доказів у справі, на основі яких у визначеному законом порядку орган ( посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, а тому при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна чи необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Диспозицією ч. 3 ст. 154 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за тримання собак у місцях, де це заборонено відповідними правилами, чи понад установлену кількість, чи незареєстрованих собак, або приведення в громадські місця, або вигулювання собак без повідків і намордників чи в не відведених для цього місцях, а також за дії, що спричинили заподіяння шкоди здоров`ю людей або їх майну.

Тобто, адміністративна відповідальність за ч.3 ст.154 КУпАП України настає у разі вчинення тих дій, передбачених ч.1 ст.154 КУпАП, що спричинили заподіяння шкоди здоров`ю людей або їх майну.

Отже діяння, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.154 КУпАП є адміністративним правопорушенням з матеріальним складом, що зобов`язує особу, уповноважену на складання протоколу про адміністративне правопорушення встановити подію такого правопорушення, тобто діяння, що підпадає під ознаки ч.1 ст.154 КУпАП, факт завдання шкоди потерпілій особі та причинний зв`язок між завданою шкодою та діянням особи, якій інкриміновано у вину дане правопорушення.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 154 КупАП матеріали справи містять:

протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №023349 від 13.11.2024 року;

заяву ОСОБА_3 та пояснення про те, що 29.10.2024 року близько 14:00 год. невідома особа чоловічої статі, мешканець будинку АДРЕСА_2 , вигулював собаку породи німецька вівчарка без намордника та повідка, що призвело до того, що йог осин ОСОБА_2 отримав тілесні пошкодження;

довідку №44 від 09.11.2024 року Львівської міської державної лікарні ветеринарної медицини, видана ОСОБА_1 про те, що собака «Ельза» віком 4 роки визнана клінічно здоровою після 10 денного ветеринарного нагляду у зв`язку з нанесенням покусу 29.10.2024 року;

копію ветеринарного паспорта собаки.

Однак у протоколі серії ВАВ №023349 від 13.11.2024 року про адміністративне правопорушення не зазначено (не розкрито) суть правопорушення, яке ставиться у провину ОСОБА_1 , виходячи із диспозиції ч. 3 ст. 154 КУпАП, яким передбачена відповідальність за дії чи бездіяльність особи, а саме не заначено яку шкоду здоров`ю людей або їх майну було спричинено.

Відповідно до ст. 265-5 КУпАП, за наявності підстав вважати, що власником тварини вчинено порушення, за яке відповідно до цього Кодексу може бути накладено адміністративне стягнення у вигляді конфіскації тварини, особа, уповноважена на складання протоколу про адміністративні правопорушення відповідно до статей 88-1, 89 та 154 цього Кодексу, тимчасово вилучає тварину до набрання законної сили постановою у справі про адміністративне правопорушення. Про тимчасове вилучення тварини складається протокол або робиться запис у протоколі про адміністративне правопорушення. Порядок тимчасового вилучення тварини визначається Кабінетом Міністрів України. До тимчасового вилучення тварини застосовуються положення цього Кодексу щодо тимчасового вилучення речей та документів з урахуванням особливостей, встановлених цією статтею.

Відповідно до статті 313 КУпАП, постанови про конфіскацію предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом адміністративного правопорушення, та грошей, одержаних внаслідок вчинення адміністративного правопорушення, виконуються державними виконавцями в порядку, встановленому законом.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів, зокрема, постанов судів у справах про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», під час пред`явлення виконавчого документа до виконання подаються у разі виконання рішення про конфіскацію майна згідно з постановою суду - копія протоколу вилучення майна, що підлягає конфіскації, або довідка про відсутність такого майна.

Враховуючи вищевказані норми чинного законодавства України, до протоколу про адміністративне правопорушення за вчинення санкцією частини статті передбачено стягнення у виді конфіскації майна (тварини), особа, яка його склала, зобов`язана долучити протокол вилучення майна (тварини), що підлягає конфіскації, або довідку про відсутність такого майна (тварини).

В порушення вищевказаних вимог працівником поліції не долучено до матеріалів справи протокол про тимчасове вилучення тварини із зазначенням про те, яку саме тварину вилучено, її індивідуальних ознаки, та місця куди її поміщено до розгляду справи, відповідний запис про вилучення тварини також відсутній і у протоколі серії ВАВ №023349 від 13.11.2024.

Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що саме ОСОБА_1 29.10.2024 року вигулював собаку, а в заяві потерпілого зазначено, що вигул собаки здійснювала невідома особа чоловічої статі.

Суд також звертає увагу, що ст. 254 КупАП визначено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що подія мала місце 29.10.2024 року, потерпілий звернувся із заявою до т.в.о. начальника Львівського районного управління поліції №2 ГУ НП у Львівській області 01.11.2024 року, а протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №023349 складено 13.11.2024 року.

Виходячи з вищевикладеного, протокол про адміністративне правопорушення складений з порушеннями вимог ст. 256 КУпАП.

Так, згідно ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14.02.2008 р. у справах «Кобець проти України» (п. 43), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 р., «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6.12.1998 р., згідно якого доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Відповідно до п. 39 постанови Верховного Суду від 8.07.2020 р. у справі № 463/1352/ 16-а, в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, повинні тлумачиться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

За таких обставин, оцінюючи докази у сукупності, суд приходить до висновку, що в ОСОБА_1 відсутні подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП, у зв`язку з чим, провадження в справі підлягає закриттю.

Керуючись ч. ст.154, ст.221, п.1 ст. 247, 268, 280, 283, 284 КУпАП, суд,-

постановив:

провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст.154 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити, на підставі п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Франківський районний суд м. Львова.

Суддя Ванівський Ю.М.