Провадження по справі № 3/522/1236/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2025 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Іванов В.В., при секретарі Урум Т.В., за участю особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , її захисника Гузь Г.В., потерпілого ОСОБА_2 , його захисника Кудрявцева І.А., розглянувши матеріали, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

08.12.2024 близько 12 год. 00 хв., громадянка ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 . вчинила домашнє насильство економічного характеру відносно свого чоловіка ОСОБА_2 , а саме не пускала до квартири забрати власні речі, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

У судовому засіданні особа, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП не визнала, зазначила, що з ОСОБА_2 офіційно розлучились ще в листопаді місяці 2024 року. Потерпілий ОСОБА_2 постійно вчиняв відносно неї домашнє насильство та вона його боїться, через що змінила замки в двері квартири. 08.12.2024 ОСОБА_2 прийшов до неї без попередження, почав стукати у двері, проте ОСОБА_1 боялась йому відкривати. Власних речей потерпілого ОСОБА_2 в квартирі не має, оскільки після розлучення він 3 дні збирав та вивозив усі речі з квартири.

У судовому засіданні адвокат Гузь Г.В., діючий в інтересах особи, що притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , просив провадження по справі закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення. Свої доводи мотивував тим, що в матеріалах справі відсутні докази вчинення домашнього насильства економічного характеру, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 офіційно розлучені, ОСОБА_2 усі речі з квартири забрав та відносно ОСОБА_2 винесено 3 заборонних приписи.

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_2 та його захисник Кудрявцев І.А. просили визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Свої доводи мотивували тим, що особа, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та потерпілий ОСОБА_2 проживали однією сім`єю з 2010 року. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12.11.2024 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірваний. Однак, оскільки рішення суду може бути оскаржено та апеляційної інстанції протягом 30 днів, станом на 08.12.2024 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знаходились в офіційному шлюбі, однак проживали окремо. Спільні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживають разом з батьком.

08.12.2024 потерпілий ОСОБА_2 разом із дітьми прийшов до квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_1 для того, щоб вони забрали свої речі, однак двері ОСОБА_1 не відчинила. Особа, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 відчинила двері квартири лише після того, як приїхали працівники поліції, проте вона все одно не хотіла пускати чоловіка та дітей до квартири. Після приїзду поліції діти зайшли до квартири і забрали власні речі та поїхали додому.

У судовому засіданні ОСОБА_3 пояснила, що є донькою ОСОБА_1 . Після того, як батьки посварилися та роз`їхалися вони з братом поїхали жити разом із батьком, оскільки з ним добрі відносини, з матір`ю ОСОБА_1 вони майже не спілкуються, вважає, що мати її забула. 08.12.2024 вони разом з батьком ОСОБА_2 приїхали за власними речами до ОСОБА_1 , однак двері квартири їм ніхто не відчиняв, вони декілька разів телефонували, однак ніхто не відповідав. Лише після приїзду працівників поліції, мати ОСОБА_1 відчинила двері квартири, до самої квартири їх не пустила та видала їм 2 мішки з речами, які були старі та порвані, після чого вони пішли, оскільки мати їх вигнала з квартири. Також зазначила, що на теперішній час в квартирі досі є їх власні речі, які вони не можуть забрати. Вказана квартира була куплена за грошові кошти батька, так як мати ніколи не працювала, проте він зареєстрував її на мати, але ОСОБА_1 його обманула, після розлучення не впускає їх до квартири.

У судовому засіданні ОСОБА_2 пояснив, що є сином ОСОБА_1 , після сварки батьків, вони з сестрою пішли жити разом з батьком ОСОБА_2 , оскільки мати ОСОБА_1 ними не піклується та їй потрібні лише гроші. 08.12.2024 вони разом з батьком ОСОБА_2 приїхали за власними речами до ОСОБА_1 , однак двері квартири їм ніхто не відчиняв, вони декілька разів телефонували ОСОБА_1 , однак ніхто не відповідав. Лише після приїзду працівників поліції, мати ОСОБА_1 відчинила двері квартири, до самої квартири їх не пустила, сказала, що вони там більше не проживають та видала їм 2 мішки з речами, які були старі та порвані, після чого вони пішли, оскільки мати їх вигнала з квартири. Також зазначив, що на теперішній час в квартирі досі є їх власні речі, які вони не можуть забрати, оскільки мати ОСОБА_1 не впускає їх до квартири. Вказана квартира була куплена за грошові кошти батька, так як мати ніколи не працювала, проте він зареєстрував її на мати, але ОСОБА_1 його обманула, після розлучення не впускає їх до квартири.

У судовому засіданні досліджений відеозапис, наданий адвокатом Кудрявцем І.А., з якого вбачається, що 08.12.2024 потерпілий ОСОБА_2 разом із дітьми прийшов до квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 для того, щоб забрати свої речі, однак ОСОБА_1 двері не відчинила. Вони телефонували та голосно стукали у двері, після чого зателефонували в поліцію. Лише після приїзду працівників поліції та їх дзвінка ОСОБА_1 , вона відчинила їм двері.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників провадження, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Згідно ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Суд зазначає, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя, відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що особа, що притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 є винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП: домашнє економічного характеру відносно свого чоловіка ОСОБА_2 , а саме не пускала до квартири забрати власні речі.

Так, суд не приймає до уваги доводи сторони захисту, щодо відсутності в матерілах справи доказів вчинення домашнього насильства економічного характеру, оскільки згідно протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 вчинила домашнє економічного характеру відносно свого чоловіка ОСОБА_2 , а саме не пускала до квартири забрати власні речі, що підтверджується наданими в судовому засіданні поясненнями потерпілого ОСОБА_2 , дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а також відеозаписом, наданим потерпілим, а отже працівниками поліції було вірно кваліфіковано дії ОСОБА_2 .

Доводи особи, що притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , що вона боялась свого чоловіка, тому не відчиняла йому двері квартири, спростовуються показаннями ОСОБА_2 , свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які позитивно охарактеризували потерпілого і негативно охарактеризували ОСОБА_1 , пояснили що у ОСОБА_1 не було підстав побоюватись потерпілого ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ст. 34 КУпАП обставин, що пом`якшують відповідальність правопорушника, судом не встановлено.

Відповідно до ст. 35 КУпАП обставин, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, судом не встановлено.

Санкція ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає покарання у виді накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до десяти діб.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника та ступінь вини, а також відсутність обставин, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, вважаю за необхідне накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Крім того, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Докази про звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору в матеріалах справи відсутні та під час розгляду справи особою надано не було.

На підставі викладеного і керуючись ст. 9, 24, 33, 34, 173-2, 221, 280, 283, 284, 285 КУпАП, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»,

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 173-2 та накласти на неї адміністративне стягнення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП у виді штрафу в розмірі 10 (десяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, у сумі 170,00 гривень в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в розмірі 605,60 гривень.

У разі несплати правопорушником штрафу не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладання штрафу, постанова про накладання штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначений у відповідній статті КУпАП.

Постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення та підлягає зверненню до виконання протягом трьох місяців з моменту її винесення. В разі ж оскарження постанови перебіг строку давності звернення її до виконання зупиняється до розгляду скарги.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Приморського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя

Приморського районного суду м. Одеси Віктор ІВАНОВ