Справа №443/17/25
Провадження №3/443/67/25
ПОСТАНОВА

іменем України

29 січня 2025 року місто Жидачів

Суддя Жидачівського районного суду Львівської області Павлів А.І., розглянувши матеріали, які надійшли з Відділення поліції №1 Стрийського районного управління поліції ГУНП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ,

за частиною 1 статті 130 КУпАП,

встановив:

ОСОБА_1 22.12.2024 о 01 год 02 хв у місті Жидачів по вулиці Шашкевича, 43 Стрийського району Львівської області керував автомобілем «Honda Civic», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: порушення мови, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився у встановленому порядку, чим порушив вимоги пункту 2.5. ПДР, за що відповідальність передбачена за частиною 1 статті 130 КУпАП.

ОСОБА_1 , будучи особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, на виклик суду повторно не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Крім цього, подав до суду письмові пояснення, у яких зазначив, що до подій 22.12.2024 вже декілька раз необґрунтовано підозрювався працівниками поліції у керуванні автомобілем в стані алкогольного сп`яніння. Крайній перед цим раз також вирішив проходити огляд в лікарні. Почувши таку відповідь, поліцейські через деякий час вернулись до мене та показали документ, де було зазначено, що він направляється в КНП «Жидачівська міська лікарня», після чого вони відправились в заклад для проведення огляду, який виявився негативним. В даній ситуації він очікував, що працівники поліції будуть діяти аналогічно тим працівникам, з якими він стикався раніше, та складуть офіційний документ на проходження огляду, пред`являть його йому, як того вимагає закон. Проте останні, ймовірно, вирішили нічого не складати, а зразу ж трактувати його дії як відмову від проходження огляду. Під час ознайомлення з матеріалами справи йому стало відомо, що працівниками поліції все ж таки було складено направлення, однак уже після прийняття рішення про складання протоколу щодо нього 22.12.2024 таке направлення йому не пред`являлось, як і акт огляду на стан алкогольного сп`яніння. Наголошує, що він не винний у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі.

Захисник у судовому засіданні суду заявив клопотання про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування клопотання покликається на те, що для того щоб виявити правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, той чи інший транспортний засіб має бути законно зупинений співробітниками поліції. Тобто процедурі огляду особи на стан сп`яніння передує процедура зупинки транспортного засобу під керуванням конкретної особи, яка повинна бути законною. Статтею 35 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено вичерпний перелік підстав за наявністю яких поліцейський має право зупиняти транспортні засоби. Працівники поліції не посилались на Порядок здійснення заходів під час запровадження комендантської години та встановлення спеціального режиму світломаскування в окремих місцевостях, як на підставу законності їх дій. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт створення патруля в складі осіб, які перебували в автомобілі патрульної поліції. Зважаючи на це, відсутні підстави вважати, що працівники поліції входили до складу патруля у розумінні Порядку, а відтак останні не були уповноважені діяти в межах такого. Порядок не є законом України, на підставі та у межах якого повинен діяти поліцейський. Беручи до уваги наведене вище у працівників поліції були відсутні законні підстави для зупинки ТЗ. Тому, всі складені документи відносно ОСОБА_1 не можуть бути допустимими доказами його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки складені за результатами неправомірних дій працівників поліції незаконної зупинки.

Крім цього, працівник поліції повідомив, що в ОСОБА_1 виявлено, на його суб`єктивну думку, ознаку алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю, однак не до кінця зрозуміло чи то з порожнини рота, чи то з салону автомобіля. Потрібно звернути увагу, що під час спілкування з працівниками поліції, особа сиділа в автомобілі з злегка привідкритим боковим склом, відтак прямого контакту, який б дав можливість працівникам поліції встановити джерело походження запаху, не було. У подальшому, в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, працівниками поліції додатково вказано ще одну ознаку алкогольного сп`яніння порушення мови. Оглянувши відеозаписи, потрібно зазначити що, під час спілкування з працівниками поліції, ОСОБА_1 поводив себе стримано, мова була виразна, чітко відповідав на запитання. Що ж до запаху з порожнини рота - такий був відсутній у зв язку з тим, що останній алкогольні напої не вживав. Оскільки співробітниками поліції до огляду не залучались свідки, а відеозаписом спростовується наявність таких ознак, вважає, що повідомлені ОСОБА_1 та вказані в акті огляду ознаки алкогольного сп яніння були зазначені формально і не підтверджуються іншими доказами, а тому зазначення таких ознак викликає сумніви. З урахуванням відсутності, на думку сторони захисту, об`єктивних доказів встановлення та наявності в ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння підстав, згідно Інструкції № 1452/735, для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння не було, відтак такий потрібно вважати недійсним.

Також, зауважив, що наявність самого акту огляду та направлення не підтверджує факт відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. Згадані документи не складались та не пред`являлись ОСОБА_1 під час взаємодії з працівниками поліції, тому такі докази не відповідають вимогам достовірності. ОСОБА_1 на пропозицію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння повідомив, що погоджується пройти такий в закладі охорони здоров`я. Проте, після цього не зафіксовано жодних дій, які б свідчили про доведення до відома ОСОБА_1 направлення для проходження огляду на стан сп`яніння, що свідчить про те, що у встановленому законом порядку його не направлено на проходження огляду на стан сп`яніння до закладу охорони здоров`я, таким чином поліцейськими було порушено Інструкцію № 1452/735.

Окрім цього, зазначив, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом у даній справі, у розумінні cт. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним та беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки сам по собі протокол про адміністративне правопорушення лише фіксує факт правопорушення і не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших об`єктивних доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, і не викликали сумнівів у суду. Однак, такі допустимі й належні докази, що підтверджують вину ОСОБА_1 , в даній справі відсутні.

Суд, дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали, зваживши на письмові пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та аргументи захисника, доходить висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, виходячи з такого.

Відповідно до диспозиції частини 1 статті 130 КУпАП адміністративним правопорушенням є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.5. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. №1306, передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, доведена:

протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 202318 від 22.12.2024, згідно з яким ОСОБА_1 22.12.2024 о 01 год 02 хв у місті Жидачів по вулиці Шашкевича, 43 Стрийського району Львівської області керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння і відмовилася від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с.3);

актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, у якому зафіксовані виявлені у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, спецзасіб, за допомогою якого запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу Драгер 6810, а також зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження зазначеного огляду (а.с.6);

направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 22.12.2024, у якому зазначено заклад охорони здоров`я, куди скеровується ОСОБА_1 , а саме: КНП «Жидачівська міська лікарня», виявлені у нього ознаки алкогольного сп`яніння, а також зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у вказаному закладі охорони здоров`я та складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 202318 (а.с.5);

долученими до матеріалів справи відеозаписами на носії інформації (компакт-диску), які дозволяють чітко встановити обставини справи, дії, поведінку та зміст розмови осіб (особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та поліцейських) на місці зупинки транспортного засобу, та з яких чітко вбачаються обставини керування ОСОБА_1 транспортним засобом, час виявлення та зупинки патрульними поліції транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , поведінка працівників поліції на місці зупинки транспортного засобу, яка відповідала вимогам Закону, та поведінка ОСОБА_1 , яка свідчила про небажання проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому порядку.

Проаналізувавши вищевказані документи, відеозаписи, суд доходить переконання, що вони є доказами в розумінні статті 251 КУпАП, які підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у справі про адміністративне правопорушення, отримані у порядку, передбаченому законом, уповноваженою посадовою особою, відтак відповідають критеріям належності і допустимості. У своїй сукупності зазначені вище докази є достатніми та повністю доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП. Доказів, які б спростовували наведені в протоколі обставини або породжували обґрунтовані сумніви у достовірності цих обставин, суду не надано.

Суд критично оцінює пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та аргументи захисника, оскільки такі не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні жодними фактичними даними та повністю спростовуються безпосередньо дослідженими судом зазначеними вище доказами.

Зокрема, наявні у матеріалах справи відеозаписами повністю узгоджуються з безпосередньо дослідженими судом письмовими доказами та доводять факт керування ОСОБА_1 22.12.2024 о 01 год 02 хв у місті Жидачів по вулиці Шашкевича, 43 Стрийського району Львівської області транспортним засобом «Honda Civic», реєстраційний номер НОМЕР_2 . З огляду на час керування ОСОБА_1 транспортним засобом таке здійснювалося саме у час дії комендантської години у Львівській області, що не заперечується ані ОСОБА_1 , ані захисником. На переконання суду, виходячи зі системного аналізу змісту норм Закону України «Про національну поліцію» (статей 1, 2, 35 Закону), Закону України «Про правовий режим воєнного стану» (статті 8 Закону) та Порядку здійснення заходів під час запровадження комендантської години та встановлення спеціального режиму світломаскування в окремих місцевостях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 липня 2020 р. № 573 (пункти 3, 8, 11 Порядку), суд доходить висновку, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху, а у розумінні приписів Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та згаданого Порядку комендантська година це саме заборона перебування у певний період доби на вулицях та в інших громадських місцях без спеціально виданих перепусток і посвідчень. Встановлення у Львівській області уповноваженою особою комендантської години з 00:00 год до 05:00 год є загальновідомою обставиною, яка не потребує підтвердження її додатковими фактичними даними. Відтак, підсумовуючи наведене, суд доходить переконання, що працівники поліції правомірно зупинили транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , який здійснював рух у межах Львівської області під час дії комендантської години.

Також, суд зауважує, що і письмові докази, і відеозаписи свідчать про виявлення поліцейськими у водія ознак алкогольного сп`яніння, про що ними було повідомлено водія ОСОБА_1 . Виявлені у водія ознаки повністю відповідають ознакам, передбаченим пунктом 3 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735. Виявлення у водія відповідних ознак сп`яніння ґрунтується саме на суб`єктивному сприйнятті поліцейським зовнішніх ознак у водія, його поведінки тощо і законодавство України на містить норм, які б зобов`язували поліцейського підтверджувати наявність відповідних ознак сп`яніння певними засобами доказування.

Також, суд зазначає, що в нормативно-правових актах України відсутні вказівки на обов`язковість складання поліцейськими акта огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції у присутності водія. Більше того, суд звертає увагу на те, що у наявному в матеріалах справи акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів наявний запис про відмову ОСОБА_1 від його підпису. Зазначені акт і направлення узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення та відеозаписами, а відтак, на переконання суду, є належними та допустимим доказами для використання їх в процесі доказування.

Окрім наведеного, суд зазначає, що поведінка ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу (відсутність жодних активних дій на неодноразові пропозиції працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, зокрема і у закладі охорони здоров`я, відсутність будь-яких перешкод для проходження відповідного огляду, необґрунтовані заперечення на пропозиції працівників поліції проїхати службовим автомобілем до відповідного закладу охорони здоров`я) переконливо свідчать про відсутність у ОСОБА_1 бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння, зокрема і у закладі охорони здоров`я, не зважаючи на згоду пройти такий огляд у цьому закладі.

Таким чином, суд всебічно, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи, вважає доведеним факт відмови ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, тому його дії вірно кваліфіковані як адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП.

Призначаючи адміністративне стягнення ОСОБА_1 , суд виходить з такого.

Згідно з положеннями статті 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до вимог частини 1 та 2 статті 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).

Суд враховує характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення; ступінь його вини у вчиненому правопорушенні, передбаченому частиною 1 статті 130 КУпАП, яка доведена повністю; відсутність обставин які пом`якшують чи обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення.

Зважаючи на викладені обставини у своїй сукупності на ОСОБА_1 слід накласти адміністративне стягнення в межах санкції частини 1 статті 130 КУпАП у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами. Накладення судом на ОСОБА_1 такого адміністративного стягнення є необхідним для досягнення мети його застосування.

Також, з огляду на вимоги статті 40-1 КУпАП з особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі ставки, визначеної частиною 2 статті 4 ЗУ «Про судовий збір».

Керуючись статтями 23, 33, 40-1, 283, 284 КУпАП, статтею 4 ЗУ «Про судовий збір»,

постановив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, і накласти стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що відповідно до вимог статті 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 КУпАП, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі несплати правопорушником штрафу в установлений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Жидачівський районний суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя А.І. Павлів