Дата документу 03.02.2025Справа № 554/557/25
Провадження № 3/554/261/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.02.2025 р. м. Полтава

Суддя Октябрського районного суду м. Полтави Горбунова Я.М., який надійшов з Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції, відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код не відомий, громадянка України, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у скоєні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу серії ВАВ №211940 від 12.01.2025 р. ОСОБА_1 12.01.2025 р. о 15 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_1 вчинила відносно свого батька ОСОБА_2 домашнє насильство фізичного характеру, а саме, штовхала, завдавала стусанів, чим завдала йому фізичного болю та психологічних, чим могла бути завдана шкода фізичному та психологічному здоров`ю потерпілого.

ОСОБА_1 в судове засідання з`явився, вину у вчиненні адміністративного правопорушення заперечувала. Зазначила, що жодних дій домашнього насильства відносно свого батька не вчиняла. Проживає разом із батьком, мати померла декілька років тому, побутові конфлікти виникають часто, але ознак домашнього насильства у них немає.

У Формі оцінки ризиків вчинення домашнього насильства за наслідками спілкування з потерпілим встановлено наступні ризики: постраждала особа допускає, що кривдник може спробувати вбити її або дітей, кривдник висловлював намір або намагався вчинити самогубство, постраждалу особу турбують слова, які говорить кривдник.

Відповідно до п. 3 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Визначення видів насильства міститься у п.п.4,14,15,17 ч.1 зазначеного закону і має наступне визначення.

Фізичне насильство визначається як форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Психологічне насильство визначене як форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

При дослідження матеріалів справи, а саме, терміново заборонного припису серії АА №171479 від 12.01.2025 р., формою оцінки ризиків, письмових пояснень ОСОБА_2 зазначено, що 12.01.2025 р. у нього з ОСОБА_1 , стався конфлікт, а саме, почали сваритися стосовно того, що вона не допомагає по хатніх справах, після чого ОСОБА_2 вирішив пересилити її до її ж кімнати. ОСОБА_1 , почала нецензурною лайкою ображати ОСОБА_2 , бити по голові, царапати обличчя. Він схватив її та почав виштовхувати з кімнати, після чого вони розійшлися, ОСОБА_1 викликала поліцію. Після чого ОСОБА_1 схватилася за ніж та почала різати ліжко, погрожувала, що не дасть нормально жити, такі дії вона вчиняла не одноразово.

Дослідивши та перевіривши усі наявні в справі докази, суд приходить до переконання про закриття провадження по справі, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання винуватою ОСОБА_1 у вчиненні даного правопорушення встановлено не було.

Той факт, що сторони цих відносин проживають разом в одній квартирі посилює стан психологічної напруги та вимушеної залежності сторін. Проживання ОСОБА_1 в одній квартирі разом із потерпілим при постійних конфліктах між ними та встановити чи відчував при цьому потерпілий себе жертвою не можливо.

Крім того, встановити істинність конфлікту та відносин між ними у суду відсутня можливість, так як потерпілий у судове засіданні не з`явився, з матеріалів справи, зібрані ініціатором складання протоколу, не можливо встановити чи дійсно відбувалося домашнє насильство.

Таким чином, суд вважає, що в матеріалах справи відсутні достатні докази для встановлення факту вчинення ОСОБА_1 правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 173-2 КУпАП, а відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02, « Малофєева проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», заява № 36673/04, «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.. При цьому Європейський суд робиться висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що викладені факти є обставинами, які виключають провадження по справі, оскільки відсутній склад адміністративного правопорушення, тому даний матеріал на підставі п. 1 ст. 247 КпАП підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. п. 1 ст. 247, 283, 284 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення, шляхом подачі апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через місцевий суд.

Суддя Я.М. Горбунова