КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№33/824/367/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2025 року місто Київ

справа № 754/14301/24

Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Борисової О.В.,

за участю:

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Деснянського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2024 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст.130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Деснянського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 грн.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову судді Деснянського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2024 рокускасувати, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилався на те, що у наданих ним письмових та усних поясненнях дійсно вказано про зупинку працівниками поліції 21 вересня 2024 року транспортного засобу, водночас у вказаних поясненнях ним не підтверджувався факт керування ним транспортного засобу, тобто те, що на момент зупинки транспортного засобу він був його водієм.

Вказував, що після зупинки транспортного засобу, працівник поліції розвернувся спиною до зупиненого транспортного засобу та не підходив, у зв'язку з чим, він, як власник цього автомобіля, вийшов з нього та поцікавився причиною зупинки.

Зазначав, що доводи суду першої інстанції, озвучені в судовому засіданні 23 жовтня 2024 року про те, що підставою для зупинки транспортного засобу під час дії правового режиму воєнного стану може бути будь-яка причина, не узгоджуються з нормами ЗУ «Про національну поліцію», а також доданими до матеріалів справи доказами, а саме постанови серії ЕНА №3096744 від 21 вересня 2024 року. При цьому, інших доказів законності підстав для зупинки транспортного засобу матеріали справи не містять.

Посилався на те, що в наданих суду першої інстанції письмових поясненнях ним було вказано, що в протоколі зазначено, що він складений нібито капітаном поліції Черевичнім Б.В., проте вказане не відповідає дійсності, оскільки складанням протоколу про адміністративне правопорушення займався інший працівник поліції Борисюк О.М. , яким і здійснено зупинку транспортного засобу.

Вказував, що факт керування ним транспортного засобу підлягав встановленню та доказуванню на загальних підставах, проте в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження вказаного факту.

Зазначав, що в матеріалах справи відсутнє свідоцтво про калібрування засобу вимірювальної техніки «Alcotest 6820», заводський номер ARJL-0309, яке відповідає вимогам п.п. 5.10.2, 5.10.4 Національного стандарту України «Загальні вимоги до компетентності випробувальних та калібрувальних лабораторій», затвердженого Наказом Держспоживстандарту України №375 від 27 грудня 2006 року.

Посилався на те, що в роздруківці тестування на алкоголь вказано, що останнє калібрування вищевказаного приладу «Alcotest 6820», заводський номер ARJL-0309, відбулось 05 жовтня 2023 року, тому дані отримані за допомогою такого засобу без проведення калібрування такого пристрою в межах строку, обумовленого інструкцією з його використання не можуть слугувати доказом перебування його в стані сп'яніння.

Вказував, що посилання суду першої інстанції в оскаржуваній постанові на норми Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» є безпідставними, оскільки повірка та калібрування приладу обліку це різні речі.

Зазначав, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження повірки «Alcotest 6820», заводський номер ARJL-0309, за допомогою якого визначався вміст алкоголю.

Посилався на те, що при проведенні тестування, результат був отриманий не з першого разу, оскільки, перший раз прилад обліку видав помилку.

Вказував, що направлення до КНП «КМНКЛ «Соціотерапія» від 21 вересня 2024 року не видавалось йому на місці зупинки транспортного засобу, що підтверджується відсутністю на такому документі його підпису.

Зазначав, що в акті огляду зазначено про такі ознаки сп'яніння як почервоніння обличчя та тремтіння пальців, проте вказане не підтверджено надами відеозаписами, з яких вбачається, що його поведінка є адекватною та відповідає ситуації, не помітно тремтіння рук, почервоніння шкірного покриву обличчя, координація руху збережена, мова чітка.

Посилався на те, що розписка від 21 вересня 2024 року написана ним, підтверджує лише те, що він зобов'язався не керувати транспортним засобом протягом 24 години, проте не підтверджує факт керування ним транспортного засобу 21 вересня 2024 року, в тому числі в стані алкогольного сп'яніння.

Вказував, що протокол було надано йому лише на підпис, без роз'яснення про можливість внесення в нього будь-яких зауважень.

Зазначав, що Україною, як державою підписантом Віденської Конвенції про дорожній рух від 08 листопада 1968 року не здійснено застережень щодо нерозповсюдження п.6 ст.8 вказаної Конвенції, відповідного до якого допустимий рівень алкоголю не повинен перевищувати 0,5 проміле.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Згідно з ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.ст.245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об'єктивне з'ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

З'ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст.252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Пунктом 2.9.а ПДР України визначено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП до адміністративної відповідальності притягуються особи за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортними засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №133711 від 21 вересня 2024 року, в місті Києві по вулиці Братиславській, 48а, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Citroen C4 Picasso д.н.з. НОМЕР_1 перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан алкогольного сп'яніння зі згоди водія, проводився у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного приладу AlcotestDrager 6820 Arjl-0309, результат 0,44 %, чим порушив п. 2.9а Правил дорожнього руху.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними у справі доказами, а саме:

даними, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення від 21 вересня 2024 року серії ЕПР1 №133711. Протокол підписаний особою, яка його склала та безпосередньо ОСОБА_1 . Будь-яких зауважень або заперечень на цей протокол та дії працівників поліції ОСОБА_1 в протоколі не вказав;

даними проведеного тесту за допомогою приладу Drager Alcotest 6820, прилад ARJL-0309, за результатами якого у ОСОБА_1 виявлено наявність алкоголю в розмірі 0,44 %, який був підписаний ОСОБА_1 ;

актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, складеного тимчасово виконуючим обов'язки командира взводу №1 роти №2 батальйону №1 полку №2 УПП в місті Києві ДПП старшим лейтенантом поліції Борисюком О.М.;

направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 21 вересня 2024 року;

розпискою ОСОБА_1 про відсторонення останнього від керування транспортним засобом Citroen C4 Picasso д.н.з. НОМЕР_1 ;

відеозаписом з камери №№ 473866, 473526.

Зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, та в своїй сукупності підтверджують факт порушення ОСОБА_1 п.2.9а ПДР України.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про порушення ОСОБА_1 п.2.9а ПДР України та прийняв законне рішення про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, що знайшло своє підтвердження і під час апеляційного розгляду.

Відтак, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки вони спростовуються доказами, які містяться в матеріалах даної справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що у наданих ним письмових та усних поясненнях дійсно вказано про зупинку працівниками поліції 21 вересня 2024 року транспортного засобу, водночас у вказаних поясненнях ним не підтверджувався факт керування ним транспортного засобу, тобто те, що на момент зупинки транспортного засобу він був його водієм, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки як вбачається з відеозапису, водій ОСОБА_1 повідомляє працівників поліції про те, що хотів їхати іншою дорогою, проте поїхав саме цією (10:58:30). Також, інші особи, які могли керувати транспортним засобом Citroen C4 Picasso д.н.з. НОМЕР_1 на відео відсутні.

Також, апелянтом до суду апеляційної інстанції було подано клопотання про відкладення розгляду справи до якого була долучена позовна заява ОСОБА_1 про скасування постанови серія ЕНА №3096744 від 21 вересня 2024 року. З вказаної позовної заяви вбачається, що на праві власності йому належить транспортний засіб Citroen C4 Picasso д.н.з. НОМЕР_1 та саме цей транспортний засіб здійснював рух вулицею Братиславською в місті Києві 21 вересня 2024 року о 10.09 год.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що в наданих суду першої інстанції письмових поясненнях ним було вказано, що в протоколі зазначено, що він складений нібито капітаном поліції Черевичнім Б.В., проте вказане не відповідає дійсності, оскільки складанням протоколу про адміністративне правопорушення займався інший працівник поліції Борисюк О.М. , яким і здійснено зупинку транспортного засобу, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки матеріли справи не містять доказів, що підтверджують вказані обставини. Крім того, обоє працівників поліції були присутні на місці події та під час проведення огляду водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп'яніння.

Доводи апеляційної скарги про те, що останнє калібрування вищевказаного приладу «Alcotest 6820», заводський номер ARJL-0309, відбулось 05 жовтня 2023 року, тому дані отримані за допомогою засобу без проведення калібрування такого пристрою в межах строку, обумовленого інструкцією з його використання не можуть слугувати доказом перебування його в стані сп'яніння та те, що посилання суду першої інстанції в оскаржуваній постанові на норми Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» є безпідставними, оскільки повірка та калібрування приладу обліку це різні речі, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки з матеріалів справи вбачається, що огляд на стан алкогольного сп'яніння ОСОБА_1 проводився на місці зупинки з використанням спеціального технічного засобу - газоаналізатора «Drager «Alcotest 6820», прилад № ARJL 0309, останнє калібрування проводилося 05 жовтня 2023 року. Про проведений огляд на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів було складено Акт, в якому зазначено, що ОСОБА_1 погодився з результатами огляду.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення, «Газоаналізатори Drager Alcotest» виробництва Drager Safety AG & Co. KGaA (Німеччина) дозволені для застосування на території України медичні вироби. Отже, газоаналізатор «Drager Alcotest-6820» відноситься до числа дозволених для застосування засобів вимірювальної техніки.

В ч. 1 ст. 1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» дано визначення наступних термінів: 10) калібрування - сукупність операцій, за допомогою яких за заданих умов на першому етапі встановлюється співвідношення між значеннями величини, що забезпечуються еталонами з притаманними їм невизначеностями вимірювань, та відповідними показами з пов`язаними з ними невизначеностями вимірювань, а на другому етапі ця інформація використовується для встановлення співвідношення для отримання результату вимірювання з показу; 17) періодична повірка засобів вимірювальної техніки - повірка, що проводиться протягом періоду експлуатації засобів вимірювальної техніки через встановлений проміжок часу (міжповірочний інтервал); 18) повірка засобів вимірювальної техніки - сукупність операцій, що включає перевірку та маркування та/або видачу документа про повірку засобу вимірювальної техніки, які встановлюють і підтверджують, що зазначений засіб відповідає встановленим вимогам.

Таким чином, повіркою є перевірка відповідності певним стандартам, а калібрування - приведення засобу вимірювальної техніки до певних стандартів.

Міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки «Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихується» встановлено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13 жовтня 2016 року №1747 і становить 1 рік.

Оскільки останнє калібрування даного приладу «Drager «Alcotest 6820» було проведено 05 жовтня 2023 року, то станом на дату проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння з його використанням - 21 вересня 2024 року, міжповірочний інтервал даного приладу не закінчився.

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги посилання в апеляційній скарзі про те, що направлення до КНП «КМНКЛ «Соціотерапія» від 21 вересня 2024 року не видавалось ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу, що підтверджується відсутністю на такому документі його підпису, оскільки відповідно до Інструкції №1452/735, працівники поліції супроводжують особу до медичного закладу та огляд на стан сп'яніння проводиться в присутності працівника поліції. При цьому, направлення надається безпосередньо лікарю перед проведенням огляду. Видача направлення на руки безпосередньо особі для самостійного проходження огляду не передбачено законодавством.

Посилання в апеляційній скарзі про те, що Україною, як державою підписантом Віденської Конвенції про дорожній рух від 08 листопада 1968 року не здійснено застережень щодо нерозповсюдження п.6 ст.8 вказаної Конвенції, відповідного до якого допустимий рівень алкоголю не повинен перевищувати 0,5 проміле, суд апеляційної інстанції відхиляє з огляду на наступне.

У статті 8 Віденської Конвенції про дорожній рух від 08 листопада 1968 року, з доповненнями, внесеними Європейською угодою від 01 травня 1971 року, міститься норма про те, що в національному законодавстві повинні бути передбачені спеціальні положення, що стосуються керування транспортними засобами під дією алкоголю, а також допустимий законом рівень вмісту алкоголю у крові, а у відповідних випадках у повітрі, що видихається, перевищення якого є не сумісним із керуванням транспортним засобом. У всіх випадках максимальний рівень вмісту алкоголю у крові у відповідності з національним законодавством не повинен перевищувати 0,50 г чистого алкоголю на літр крові чи 0,25 мг на літр повітря, що видихається.

Проте, Конвенція не забороняє національним органам влади встановлювати інші показники рівня алкоголю, менші за 0,5 ‰ у повітрі, що видихається, що й має місце в національному законодавстві України, яким встановлено мінімальний показник рівня алкоголю у крові 0,2 ‰.

Відтак, у суду відсутні підстави вважати, що вказаний результат тесту 0,44 ‰, знаходиться в межах можливої похибки вимірювань.

Будь-яких порушень норм КУпАП, у тому числі при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, які б стали підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції не встановлено.

Враховуючи сукупність наведених обставин, апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_1 у порушенні ним п.2.9а ПДР України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП доведена, підстав для скасування постанови суду першої інстанції та закриття справи за відсутністю складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП апеляційним судом не встановлено.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування апеляційним судом не встановлено, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову судді Деснянського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: Борисова О.В.