Миколаївський апеляційний суд
Справа № 33/812/11/25 Головуючий суду І інстанції
Категорія: ч. 1 ст. 173-2 КУпАП суддя Зубар Н.Б.
Суддя апеляційного суду
Чебанова-Губарєва Н.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року м. Миколаїв

Суддя судової палати у кримінальних справах Миколаївського апеляційного суду Чебанова-Губарєва Н.В.,

за участю секретаря Кушнікової К.-Е.А.,

захисника Могили С.М.,

розглянула апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 Могили С.М. на постанову судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 листопада 2024 року якою

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Вознесенську Миколаївської області, зареєстрований в АДРЕСА_1 , мешкає в АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн.

Постановою судді справи № 473/5828/24 (провадження № 3/473/2411/2024), № 473/5828/24 (провадження № 3/473/2414/2024), № 473/5958/24 (провадження № 3/473/2468/2024), № 473/6009/24 (провадження № 3/473/2479/2024) про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, об`єднані в одне провадження.

Відповідно до протоколу серії ВАД № 607003 від 11.10.2024 р., 11.10.2024 р. близько 21.30 год. ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 вчиняв факт домашнього насилля відносно своєї дружини ОСОБА_2 психологічного характеру, чим міг би завдати шкоду її психологічному здоров`ю.

Згідно з протоколом серії ВАД № 607004 від 11.10.2024 р., 11.10.2024 р. близько 21.30 год. ОСОБА_1 знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , порушив терміновий заборонний припис АА 605351, який було винесено 05.10.2024 р., строком на 10 діб, а саме: в будь який спосіб контактувати з постраждалою особою, чим порушив його.

Відповідно до протоколу серії ВАД № 607035 від 21.10.2024 р., 12.10.2024 р. приблизно о 04.20 год. за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 виражався нецензурною лайкою в бік своєї дружини ОСОБА_2 , яка проживала разом із ним за адресою: АДРЕСА_2 , чим міг завдати шкоду психологічному здоров`ю, тим самим вчинивши домашнє насильство психологічного характеру.

Крім того, відповідно до протоколу серії ВАД № 607031 від 18.10.2024 р., 14.10.2024 р. приблизно о 22.00 год. за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 висловлював погрози в бік своєї дружини ОСОБА_2 , які проживали разом за адресою: АДРЕСА_2 , чим міг завдати шкоди психологічному здоров`ю, тим самим вчинивши домашнє насильство психологічного характеру.

Усі вказані дії ОСОБА_1 працівниками поліції, які складали протоколи про адміністративні правопорушення, кваліфіковані за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Захисник Могила С.М. просив постанову скасувати, а провадження у справі відносно ОСОБА_1 , за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, закрити.

Відповідно до поданої захисником Могилою С.М., через підсистему «Електронний суд», заяви про «виправлення допущених в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичних помилок», у якій міститься мотивування незгоди із постановою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 листопада 2024 року, останній вважає вказане рішення незаконним та таким, що підлягає скасуванню з одночасним закриттям провадження у справі, у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Захисник наголошує на тому, що у протоколах про адміністративні правопорушення не конкретизовано в чому саме насильство полягало і яка шкода могла бути заподіяна. У даному випадку наявність наслідків дій ОСОБА_1 у виді можливості спричинення шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_2 , хоча і відображені у протоколах про адміністративні правопорушення, однак не розкрито їх змісту, а тим більш не доведено за стандартом «поза розумним сумнівом».

Зауважує, що з фабул протоколів не простежується фактів того, що конфліктні ситуації викликали у постраждалої особи ОСОБА_2 побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинила емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдати шкоди психічному здоров`ю особи, тощо.

В той час як наявність сварок і непорозумінь між особами на майновому та/чи побутовому ґрунті свідчить про існування між ними неузгодженості життєвих позицій в певних аспектах ставлення до життя, однак не підтверджує факту вчинення саме домашнього насильства чи потенційного конфлікту.

Окрім цього, особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, не подано жодних доказів, які б підтвердили те, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є суб`єктами, на яких розповсюджується дія Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», те, що вони пов`язані спільним побутом, а також мають взаємні права та обов`язки.

Вказує і на те, що терміновий заборонний припис стосовно кривдника від 05.10.2024 р. серії АА № 605351 містить заборону в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, проте, в протоколі адміністративне правопорушення взагалі не вказано про те, що ОСОБА_1 контактував з постраждалою особою, а також не конкретизовано як саме він це робив та в чому полягає суть порушення.

Крім того, зауважує, що матеріали справи не містять доказів обізнаності ОСОБА_1 з терміновим заборонним приписом та факту підписання його.

Заслухавши доводи захисника на підтримку поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд доходить наступного.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясовувати питання: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана правильна оцінка.

Диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачено, що вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, є умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян. Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких із зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон) домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 14 частини першої цієї ж статті визначено, що: психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Стаття 3 Закону визначає, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству.

Відповідно до протоколу серії ВАД № 607003 від 11.10.2024 р., 11.10.2024 р. близько 21.30 год. ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 вчиняв факт домашнього насилля відносно своєї дружини ОСОБА_2 психологічного характеру, чим міг би завдати шкоду її психологічному здоров`ю.

Згідно з протоколом серії ВАД № 607004 від 11.10.2024 р., 11.10.2024 р. близько 21.30 год. ОСОБА_1 знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , порушив терміновий заборонний припис АА 605351, який було винесено 05.10.2024 р., строком на 10 діб, а саме: в будь який спосіб контактувати з постраждалою особою, чим порушив його.

Відповідно до протоколу серії ВАД № 607035 від 21.10.2024 р., 12.10.2024 р. приблизно о 04.20 год. за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 виражався нецензурною лайкою в бік своєї дружини ОСОБА_2 , яка проживала разом із ним за адресою: АДРЕСА_2 , чим міг завдати шкоду психологічному здоров`ю, тим самим вчинивши домашнє насильство психологічного характеру.

Крім того, відповідно до протоколу серії ВАД № 607031 від 18.10.2024 р., 14.10.2024 р. приблизно о 22.00 год. за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 висловлював погрози в бік своєї дружини ОСОБА_2 , які проживали разом за адресою: АДРЕСА_2 , чим міг завдати шкоди психологічному здоров`ю, тим самим вчинивши домашнє насильство психологічного характеру.

Викладені в протоколах обставини підтверджуються, зокрема, заявами ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за фактом вчинення домашнього насилля, письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_3 , копією термінового заборонного припису стосовно кривдника серія АА № 605351 від 05.10.2024 р., рапортами працівників поліції щодо надходження повідомлень за фактом домашнього насилля вчиненого ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2 , протоколом про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 14.10.2024 р.

11.10.2024 р. ОСОБА_2 надала письмові пояснення, згідно з якими, 11.10.2024 р. близько 21.30 год. вона знаходилась за місцем проживання по АДРЕСА_2 . Відкривши двері ключем до неї прийшов її чоловік ОСОБА_1 (з яким вона не проживає) та хотів із нею поговорити. У зв`язку з відмовою, чоловік почав її штовхати, через деякий час приїхав наряд поліції, який викликала її матір. Зауважила, що ОСОБА_1 систематично вчиняє домашнє насилля відносно неї. Від підпису останній відмовився. Був присутній син ОСОБА_4 , але вона не дозволила його опитувати, щоб не травмувати дитину.

Згідно з письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 14.10.2024 р., близько 22.00 год. вона знаходилась за місцем проживання разом з дітьми. Коли її чоловік ОСОБА_1 відчинив двері до квартири, то почав їй погрожувати фізичною розправою, але реальних дій не чинив, почав її шарпати. Після того як викликала наряд поліції останній покинув її місце проживання та пішов у невідомому напрямку.

17.10.2024 р. ОСОБА_2 надала письмові пояснення, відповідно яким, 12.10.2024 р., приблизно о 04.20 год. до її домоволодіння прийшов чоловік ОСОБА_1 , почав на неї кричати та виражатись нецензурною лайкою. Додатково зауважила, що 05.10.2024 р. на її чоловіка було складено терміновий заборонний припис на 10 діб.

Відповідно до письмових пояснень свідка ОСОБА_3 від 11.10.2024 р., близько 21.30 год. вона викликала наряд поліції через те, що її зять ОСОБА_1 , який не проживає з її донькою ОСОБА_2 , знову прийшов за місцем проживання ОСОБА_2 і почав вчиняти домашнє насильство щодо неї. ОСОБА_3 також повідомила, що того ж дня близько 12.00 год. її донька викликала поліцію через застосування ОСОБА_1 фізичної сили. Після цього ОСОБА_2 їздила до лікарні, де зафіксувала тілесні ушкодження. Вона зазначила, що ОСОБА_1 систематично вчиняє домашнє насильство щодо її доньки.

Згідно з поясненнями ОСОБА_3 від 17.10.2024 р., 12.10.2024 р. приблизно о 4.20 год. на мобільний телефон їй зателефонував онук ОСОБА_5 , однак одразу скасував виклик. Вона намагалася йому повторно зателефонувати, але він не відповідав. Тоді її онука ОСОБА_6 , яка була поряд, зателефонувала брату ОСОБА_5 . Той відповів і кричав: «Викликай поліцію». У цей момент ОСОБА_3 чула у слухавці, як кричав ОСОБА_1 . Вона одразу викликала поліцію, зателефонувавши на 102.

Згідно термінового заборонного припису серії АА № 605351 від 05.10.2024 р. ОСОБА_1 заборонено будь-який спосіб контакту з постраждалою ОСОБА_2 .

Під час судового розгляду потерпіла ОСОБА_2 підтримана надані нею письмові пояснення та додатково пояснила, що 14.10.2024 р. ОСОБА_1 погрожував їй, у зв`язку з чим вона викликала поліцію. ОСОБА_1 постійно приходить до неї, незважаючи на те, вона хоче розірвати шлюб. Зауважила, що 11.10.2024 р. ОСОБА_1 двічі спричинив їй тілесні ушкодження, які вона зафіксувала у судово-медичного експерта. Ці інциденти змусили її викликати поліцію. Вона уточнила, що під час цих подій були присутні діти, а родичі та сусіди ОСОБА_1 дають покази на його користь, намагаючись захистити його. ОСОБА_2 пояснила, що вона не скасовувала виклики поліції і не повідомляла їм, щоб вони не приїжджали. Окрім того, потерпіла зазначила, що 11.10.2024 р. після того, як вона пройшла освідування (приблизно о 12 годині), ОСОБА_1 знову прийшов до неї близько 21.30 год., намагаючись примиритися і звинувачуючи її у тому, що вона зафіксувала побої. ОСОБА_2 висловила бажання, щоб ОСОБА_1 був притягнутий до відповідальності, оскільки вважає, що це допоможе відновити мир та спокій у їхній родині.

Наведені докази, які є належними та допустимими, зібрані у встановленому законом порядку, порушень при їх збиранні в ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують факт застосування домашнього насильства відносно потерпілої ОСОБА_2 , а відтак, про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Складені протоколи про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_1 з додержанням вимог ст. 256, 268 КУпАП, містять суть адміністративних правопорушень, опис встановлених обставин, зазначення суті порушення ОСОБА_1 , за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Щодо тверджень сторони захисту про те, що конфліктні ситуації не викликали у потерпілої ОСОБА_2 побоювань за власну безпеку чи шкоди її психічному здоров`ю, апеляційний суд відзначає, що такі аргументи є необґрунтованими.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», психологічне насильство включає словесні образи, погрози, залякування та інші дії, які викликають у потерпілої особи страх за свою безпеку, емоційну невпевненість або завдають шкоди її психічному здоров`ю.

Законодавством прямо не вимагається документального підтвердження таких наслідків у формі медичних висновків або експертиз, якщо обставини справи та поведінка кривдника свідчать про об`єктивну загрозу чи емоційний дискомфорт, яких зазнала потерпіла. Такі обставини можуть бути встановлені шляхом аналізу показань потерпілої, її звернень до поліції та інших доказів, наявних у справі.

Так, показання потерпілої ОСОБА_2 є послідовними та деталізованими. Вона неодноразово повідомляла про страх перед агресивною поведінкою ОСОБА_1 , зазначала, що його погрози та образи викликали у неї тривогу, емоційну невпевненість та нездатність самостійно захистити себе та дітей. Крім того, неодноразові звернення до поліції є додатковим підтвердженням того, що дії ОСОБА_1 викликали у потерпілої обґрунтовані побоювання за свою безпеку.

Наявність термінового заборонного припису, виданого органами Національної поліції 05.10.2024 р., також є вагомим доказом реальності загроз, які походили від ОСОБА_1 , оскільки такий припис виноситься лише за умови встановлення безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

У цьому контексті суд відзначає, що сукупність доказів, включаючи пояснення потерпілої, звернення до поліції та наявність заборонного припису, є достатніми для встановлення того, що дії ОСОБА_1 справді мали наслідки для емоційного стану потерпілої.

Таким чином, доводи сторони захисту про відсутність обґрунтованої шкоди або загрози психічному здоров`ю потерпілої є безпідставними.

З приводу доводів сторони захисту про наявність сварок, конфліктів та непорозумінь між ОСОБА_1 та його дружиною, як наслідок неузгодженості життєвих позицій в певних аспектах ставлення до життя, а не домашнього насильства, суд апеляційної інстанції виходить з того, що відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», психологічне насильство охоплює не лише фізичний, але й вербальний або емоційний тиск. Регулярний психологічний тиск і образи не є звичайними побутовими конфліктами, а становлять форму емоційного насильства, якщо потерпіла особа відчуває загрозу або шкоду своєму психічному здоров`ю. Відтак, навіть якщо причиною конфлікту були побутові чи майнові розбіжності, це не виключає того, що поведінка ОСОБА_1 мала форму психологічного насильства, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Надаючи оцінку твердженням захисника про те, що протокол про адміністративне правопорушення не містить інформації стосовно порушення заборони на контактування із потерпілою ОСОБА_2 , апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно вимог п. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить терміновий заборонний припис стосовно кривдника.

Відповідно до п. 16 ч. 1 ст. 1 Закону, терміновий заборонний припис стосовно кривдника спеціальний захід протидії домашньому насильству, що вживається уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України як реагування на факт домашнього насильства та спрямований на негайне припинення домашнього насильства, усунення небезпеки для життя і здоров`я постраждалих осіб та недопущення продовження чи повторного вчинення такого насильства.

Законодавство не вимагає деталізації всіх форм контактів, в той час як заборона вказує на повне утримання від будь-якої взаємодії.

Судом встановлено, що 05.10.2024 р. відносно ОСОБА_1 працівниками поліції було складено тимчасовий заборонний припис серії АА № 605351, відповідно до якого, ОСОБА_1 було заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою ОСОБА_2 протягом 10 діб з 12.00 год. 05.10.2024 р. по 12.00 год. 15.10.2024 р.

Натомість, як вбачається з протоколу серії ВАД № 607004 від 11.10.2024 р., 11.10.2024 р. близько 21.30 год. ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , порушив терміновий заборонний припис АА 605351, який було винесено 05.10.2024 р., строком на 10 діб, а саме: в будь який спосіб контактувати з постраждалою особою, чим порушив його.

Ці дії прямо порушують п. 3 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», згідно з яким, заборона на контакт є одним із ключових заходів безпеки постраждалої особи.

Вчинення таких порушень термінового заборонного припису ОСОБА_1 є підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

У даному випадку захисник помилково стверджує, що відсутність підпису ОСОБА_1 на приписі свідчить про його необізнаність, адже законодавство не вимагає підпису як єдиного доказу вручення. Наявність заборонного припису, винесеного компетентним органом, передбачає його виконання, а факт вручення міг бути зафіксований іншими засобами (показами свідків, записами про сповіщення тощо).

Апеляційний суд звертає увагу на тому, що у матеріалах справи є позначка про відмову ОСОБА_1 від підписання вказаного припису, яка згідно із законом підтверджує його обізнаність про заборонені дії.

При цьому, судом враховується також те, що ОСОБА_1 дії працівників поліції щодо складання відносно нього термінового заборонного припису не оскаржував, доказів неправомірної поведінки останніх та доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколі про адміністративні правопорушення та додатках до нього суду не скеровував.

Твердження захисника про те, що ОСОБА_1 не є суб`єктом, на якого розповсюджується дія Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», належним чином перевірене суддею місцевого суду, яка зауважила, що відповідно до ч. 2 ст. 3 цього Закону, дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя.

Матеріали справи та пояснення сторін підтверджують, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є подружжям (колишнім подружжям), що не оспорюється жодною зі сторін. Поліція, складаючи протокол, належно встановила цей факт, який є достатньою підставою для застосування до ОСОБА_1 положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», у зв`язку з чим, доводи захисника про відсутність підстав для притягнення до відповідальності як суб`єкта правовідносин є безпідставними.

Будь-яких належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви в об`єктивності вищевказаних матеріалів справи, ОСОБА_1 або його захисником не надано, не здобуто таких і під час апеляційного розгляду справи.

Інші доводи апеляційної скарги мають формальний характер та спрямовані на ухилення від адміністративної відповідальності за вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст. 33 КУпАП, наклавши стягнення у межах, встановлених цим Кодексом, а призначене стягнення відповідає санкції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд погоджується із висновком судді місцевого суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, який ґрунтується на зібраних та досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав належну правову оцінку.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу захисника Могили С.М. залишити без задоволення.

Постанову судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 листопада 2024 року якою ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн., залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Н.В. Чебанова-Губарєва