Справа № 199/1182/25
ПОСТАНОВА

іменем України

03.02.2024 року м. Дніпро

Суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Воробйов В.Л., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Дніпропетровськ, продавець-консультант магазину «Табачок», проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.156 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №408747 від 23.01.2025, слідує, що «23.01.2025 року, приблизно о 14-40 годин, за адресою: м. Дніпро, Донецьке шосе, 7а, магазин «Табачок», ОСОБА_1 здійснювала реалізацію тютюнових виробів, а саме: двох одноразових електронних цигарок «ELFbar» без марок акцизного збору

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явивилась.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 враховую те, що останній був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у судовому засіданні на 03.02.2025 судовою повісткою про виклик до суду та SMS- повідомленням, яке він завчасно 29.01.2025, отримав на свій особистий абонентський номер телефону, та на яке у зазначений час та місце до суду не з`явився

Вважаю, що ОСОБА_1 був судом належним чином повідомлений на 03.02.2025 року.

Крім того, до суду не надходили заяви або клопотання ОСОБА_1 про неможливість розгляду справи за його відсутності.

Суд вважає такі дії ОСОБА_1 як усталену практику щодо штучного затягування часу та створення умов для спливу часу для притягнення до адміністративної відповідальності, а також намагання останнього уникнути адміністративної відповідальності за скоєне ним адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене, неявка ОСОБА_1 , як особи, на яку складено протокол про адміністративне правопорушення та яка підлягає притягненню до адміністративної відповідальності, свідчать про обізнаність про розгляд справи та невжиття заходів для явки до суду, що може свідчити про усталену практику щодо штучного, свідомого затягування часу розгляду справи з метою закінчення строку притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого статтею 38 КУпАП, намагання уникнути адміністративної відповідальності за скоєне адміністративне правопорушення.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправних зволікань) судового захисту.

В поняття «розумний строк» розгляду справи, Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Смірнов проти України» від 08.11.2005 слідує, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Крім того, Європейський суд з прав людини в п. 41 рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження та добросовісно виконувати процесуальні обов`язки (див., mutatismutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України», заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007 та «Трух проти України», заява N 50966/99 від 14.10.2003.

Суд звертає увагу, що для отримання інформації щодо стану розгляду судової справи та прийнятих судових рішень функціонує офіційний Веб-портал «Судова влада України» та «Єдиний державний реєстр судових рішень» за допомогою яких будь-яка особа може отримати актуальну інформацію щодо стану судової справи, та стадії її розгляду.

Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» № 28249/95 від 19.06.2001 року, в п.53 якого зазначено, що «…право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави ...», тобто уникнення зловживання суб`єктами такими правами.

Слід зазначити, що ОСОБА_1 не звертався до суду з заявою про відкладення розгляду справи про адміністративне правопорушення - 03.02.2025, щодо наміру ОСОБА_1 особисто надати пояснення або докази стосовно обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення.

Судом вжито всіх заходів із метою забезпечення дотримання процесуальних гарантій ОСОБА_1 та права ефективно будувати свій захист задля справедливого та прозорого розгляду питання щодо наявності підстав для його притягнення до адміністративної відповідальності та постановлення справедливого судового рішення.

ОСОБА_1 скористався наданими йому правами на власний розсуд.

Оскільки відсутня така вищевказана заява ОСОБА_1 , яка містить відомості про обставини, які не унеможливлюють судовий розгляд, ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про дату, місце та час судового засідання, тому, за вказаних обставин, з метою дотримання розумних строків розгляду справи та враховуючи, що ОСОБА_1 не з`явився в судове засідання, не бажає з`являтись у судове засідання, тобто добросовісно не виконав процесуальні обов`язки, а також те, що відповідно до ч. 2 ст. 268 КУпАП його участь при розгляді справи не є обов`язковою, вважаю за можливе на підставі ч.1 ст. 268 КУпАП розглядати справу у відсутність ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що провадження у справі необхідно закрити, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 156 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за роздрібну або оптову торгівлю алкогольними напоями чи тютюновими виробами без марок акцизного податку чи з підробленими марками цього податку

За вимогами ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій. При цьому, статтею 1 вказаного Закону визначено, що ліцензія (спеціальний дозвіл) - це документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Згідно з ст. 17 даного Закону у разі порушення вимог ст. 15 Закону до суб`єктів господарювання застосовується відповідальність, яка передбачена у законі порядку.

Крім того відповідно до п.2 «Правил роздрібної торгівлі», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.07.1996 р. № 854 (з наступними змінами) роздрібна торгівля діяльність з продажу алкогольних напоїв безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх некомерційного використання незалежно від форм розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших закладах ресторанного господарства. Роздрібна торгівля алкогольними напоями здійснюється через спеціалізовані підприємства, спеціалізовані відділи (секції) підприємств з універсальним асортиментом продовольчих товарів, а також заклади ресторанного господарства.

Статтею 3 зазначених правил передбачено, що ці правила поширюються на всіх суб`єктів господарювання на території України, які зареєстровані в установленому порядку і мають ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, отриману згідно з вимогами законодавства.

Згідно зі статтею 55 ГК України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб`єктами господарювання є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що роздрібна торгівля алкогольними напоями для споживання на місці дозволяються суб`єкту господарювання за наявності в нього ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями.

Тобто з вище вказаного вбачається, що адміністративно відповідальність за ч.1 ст.156 КУпАП настає для суб`єктів господарювання, а не для будь-яких інших осіб.

Між тим, жодні дані про те, що ОСОБА_1 є суб`єктом господарювання та від свого імені здійснювала господарську (підприємницьку) діяльність, в матеріалах справи відсутні.

Слід відзначити, що закон передбачає отримання ліцензії на здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами суб`єктами господарювання, а не найманими ними працівниками.

Так відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Положеннями ст.256 КУпАП визначено, що протокол про адміністративне правопорушення як документ, що засвідчує факт неправомірних дій особи, є одним із основних джерел доказів, складається за встановленою формою і має містити усі дані, необхідні для вирішення справи

Зібрані матеріали про адміністративне правопорушення не містять інформацію щодо власника вказаного торгівельного магазину, та наявності чи відсутності саме у нього ліцензії на торгівлю алкогольними напоями, передбачену Законом України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Торгівля алкогольними напоями і тютюновими виробами може здійснюватися лише за наявності ліцензії-документа державного зразка, який засвідчує право суб`єкта підприємницької діяльності на проведення відповідного виду діяльності протягом визначеного строку.

Не зважаючи на це, посадова особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 156 КУпАП не встановила, чи дійсно ОСОБА_1 є суб`єктом підприємницької діяльності, якому відповідно до Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», видана ліцензія, чи можливо є інша особа, яка займається підприємницькою діяльністю в цій галузі.

Крім вказаного, протокол про адміністративне правопорушення складений відносно ОСОБА_1 в супереч вимогам ст. 256 КУпАП, не містить фактичних даних необхідних для вирішення справи, а саме не вказано яким саме остання ОСОБА_1 реалізовувала тютюнові вироби, та кому саме вона їх продала.

Диспозиція ч.1 ст. 156 КУпАП передбачає конфіскацію предметів торгівлі та виручки, одержаної від продажу предмету торгівлі. Між тим в матеріалах адміністративної справи, що надані до суду, відсутні дані про вилучення виручки, одержаної від продажу предмету торгівлі, в даному випадку - від продажу тютюнових виробів. У свою чергу суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 156 КУпАП можуть бути працівники торгівлі, громадського харчування та громадяни, які займаються підприємницькою діяльністю в цих галузях. Статтею 7 Правил роздрібної торгівлі тютюновими виробами, затверджених наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України № 218 від 24.07.2002 року (зі змінами), забороняється реалізація на території України тютюнових виробів, на яких немає марок акцизного збору. За порушення вказаних Правил несуть відповідальність саме суб`єкти підприємницької діяльності та їх уповноважені особи.

Крім того, ч. 1 ст. 156 КУпАП є бланкетною нормою, проте протокол про адміністративне правопорушення не містить посилання на норму чинного законодавства України, яке було порушено ОСОБА_1 .

Все вищенаведене, дає суду правову підставу дійти висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення передбаченого ч.1 ст. 156 КУпАП.

Відповідно до вимог п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

При цьому суд наголошує, що не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, не може перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що призведе до порушення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на викладене, провадження по даній справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.156 КУпАП.

Згідно ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Отже, враховуючи, що згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд, оцінивши наявні в даній адміністративній справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до висновку про відсутність поставленого у вину органом патрульної поліції в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.156 КУпАП, у зв`язку з чим справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 9, 156 ч. 1, 247, 277, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.156 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області, через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: В.Л.Воробйов

03.02.2025