Провадження № 33/801/130/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гайду Г. В.
Доповідач: Береговий О. Ю.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Берегового О. Ю.,

за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , а також в режимі відеоконференції його захисника адвоката Мельника О. В.

розглянув апеляційну скаргу адвоката Мельника Олексія Васильовича на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 26 листопада 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 126 КУпАП,

встановив:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 164200 від 01 листопада 2024 року водій ОСОБА_1 , цього ж дня о 22:50 год. у м. Вінниці по вул. Київській, 173 керував транспортним засобом «Mazda 6», д.н.з. НОМЕР_1 , будучи тимчасово обмеженим у праві керування транспортним засобом постановою Тульчинського відділу ДВС у Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 01 листопада 2024 року ВП №60270521, за що передбачена відповідальність за ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 26 листопада 2024 року ОСОБА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк три місяці. Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь держави 605,60 грн судового збору.

Не погоджуючись із такою постановою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_1 адвокат Мельник О. В. оскаржує її в апеляційному порядку. Вважаючи оскаржувану постанову протиправною, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення. Обґрунтовуючи доводи скарги, адвокат зазначає, що до ОСОБА_1 не було доведено до відома в установленому порядку про наявність обмеження у праві керування транспортними засобами. Постанова державного виконавця була винесена 01 листопада 2024 року та не була вчасно надіслана та вручена боржнику; крім того, згідно з документами виконавчого провадження та самої постанови державного виконавця від 01 листопада 2024 року убачається помилкова адреса боржника. Втім навіть за умови направлення постанови державним виконавцем боржнику за правильною адресою, у проміжок часу 01 листопада 2024 року ОСОБА_1 вочевидь не зміг би її отримати. Крім того, встановлене обмеження у керуванні не могло розповсюджуватися на ОСОБА_1 до сплину десятиденного строку на його оскарження у силу прямої заборони, передбаченої ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».

У апеляційній скарзі адвокат також просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції. Дане клопотання обґрунтоване тим, що про час та місце розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_1 повідомлений не був, постанова суду йому не була вручена, а також не була надіслана йому на адресу зареєстрованого місця проживання. Адвокат зазначає, що за отриманням правової допомоги ОСОБА_1 звернувся до нього лише 28 грудня 2024 року повідомивши обставини зупинки працівниками поліції та складення протоколу про адміністративне правопорушення та вказав, що наслідки розгляду йому не відомі. На адвокатський запит від 28 грудня 2024 року щодо розгляду даної справи про адміністративне правопорушення отримана відповідь 02 січня 2025 року із копією постанови суду першої інстанції та наданий доступ до матеріалів справи через підсистему «Електронний суд»

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Як убачається із матеріалів справи, постанова Вінницького міського суду Вінницької області винесена 26 листопада 2024 року без участі ОСОБА_1 за відсутності відомостей його належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи. Судова повістка про виклик до суду на 26 листопада 2024 року була направлена ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , однак, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення судової повістки, повернулося до суду після розгляду справи судом, а саме 02 грудня 2024 року із відміткою про вручення особисто 22 листопада 2024 року. Тобто належить стверджувати, що ОСОБА_1 був обізнаний про перебування справи у провадженні суду та своєчасно повідомлений про її розгляд. Слід зауважити, що саме зазначена вище адреса вказана і у протоколі про адміністративне правопорушення

Разом з тим, копія постанови суду першої інстанції направлена ОСОБА_1 28 листопада 2024 року на адресу: АДРЕСА_1 , за адресою, що зазначена у постанові державного виконавця Тульчинського ВДВС у Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 01 листопада 2024 року. Однак жодних відомостей про вручення копії постанови суду особі, яка притягується до адміністративної відповідальності у матеріалах справи відсутні.

На адвокатський запит від 28 грудня 2024 року копія оскаржуваної постанови направлена адвокату лише 02 січня 2025 року листом вих. №127/36579/24/3/2025.

Апеляційна скарга подана адвокатом через систему «Електронний суд» 05 січня 2025 року та зареєстрована судом першої інстанції 06 січня 2025 року, що підтверджується відтиском штемпеля вхідної кореспонденції суду за вх. №873.

З огляду на вищенаведене, з метою забезпечення конституційного права особи на оскарження судового рішення, про яке стверджується в рішеннях Європейського суду з прав людини, апеляційний суд дійшов висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 26 листопада 2024 року пропущений з поважних причин та підлягає поновленню.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, співставивши їх з наявними в матеріалах справи доказами, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 245 КУпАП визначені завдання провадження у справах про адміністративні правопорушення. Це своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган ( посадова особа ) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо підчас розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом. Згідно з п. 2 ч. 8 цієї статті за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення доводиться доказами. Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 164200 від 01 листопада 2024 року водій ОСОБА_1 , цього ж дня о 22:50 год. у м. Вінниці по вул. Київській, 173 керував транспортним засобом «Mazda 6», д.н.з. НОМЕР_1 , будучи тимчасово обмеженим у праві керування транспортним засобом постановою Тульчинського відділу ДВС у Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 01 листопада 2024 року ВП №60270521, за що передбачена відповідальність ч.3 ст.126 КУпАП.

При складанні протоколу ОСОБА_1 у графі пояснень по суті порушення вказав, що такі будуть надані ним у суді.

Даний протокол про адміністративне правопорушення підписано безпосередньо ОСОБА_1 .

До матеріалів справи додана копія постанови головного державного виконавця Тульчинського відділу ДВС у Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бакірової С. від 01 листопада 2024 року у виконавчому провадженні №60270521, якою ОСОБА_1 встановлене тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа №134/1038/18, виданого 29 жовтня 2018 року Крижопільським районним судом Вінницької області.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, суд першої інстанції зазначив, що на момент вчинення адміністративного правопорушення діяла постанова про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами від 01 листопада 2024 року, а тому дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Однак із таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд погодитись не може, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до ст. 15 Закону України «Про дорожній рух», забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність у діях зазначеної особи складу правопорушення.

Склад правопорушення - це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення (об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона).

Відповідно до ч. 3 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, - тягне за собою позбавлення права керування транспортними засобами на строк від трьох до шести місяців.

Аналіз диспозиції ч.3 ст.126 КУпАП вказує на те, що це формальний склад правопорушення, тобто для його наявності не є обов`язковою ознакою настання шкідливих наслідків. Окрім того, даний склад правопорушення характеризується умисною формою вини. Тобто, особа повинна усвідомлювати, що відносно неї встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, і свідомо порушує це обмеження.

При вирішенні питання про наявність складу вказаного правопорушення слід встановити факт того, чи була особа, що притягується до відповідальності, повідомлена про те, що відносно неї встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

За приписами ч.2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу. Тобто, обов`язок надання доказів того, що ОСОБА_1 був обізнаний, що відносно нього встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, за законом покладається на службову особу, що склала протокол про адміністративне правопорушення.

Порядок виконання судових рішень врегульовано нормами Закону України «Про виконавче провадження».

Так, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить, зокрема, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі (п. 2 ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Окрім того, ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, надсилаються сторонам для відома не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення. Постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, направляються до виконання відповідними органами після закінчення строку, визначеного частиною п`ятою статті 74 цього Закону, для оскарження рішення, дії виконавця, якщо рішення, дії виконавця не були оскаржені.

У матеріалах справи наявна копія постанови головного державного виконавця Тульчинського відділу ДВС у Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бакірової С. від 01 листопада 2024 року у виконавчому провадженні №60270521 про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортним засобом.

Саме в день винесення вказаної постанови державного виконавця 01 листопада 2024 року, відносно ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 164200.

Однак у матеріалах справи відсутні будь-які дані про те, що ОСОБА_1 було повідомлено про встановлення державним виконавцем відносно нього тимчасового обмеження у праві керування транспортним засобом, а тому в діях останнього відсутня суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, що передбачено ч. 3 ст. 126 КУпАП, яке згідно диспозиції наведеної норми, може бути вчинено виключно умисно.

Ба більше, постанова державного виконавця не підлягала направленню до виконання відповідними органами у зв`язку із тим, що визначений ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» десятиденний строк на її оскарження об`єктивно не сплив.

Відповідно до ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є безумовним та беззаперечним доказом вчинення особою адміністративного правопорушення, якщо відсутні інші належні і допустимі докази.

При цьому суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка по суті становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитись в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки у такому разі суд бере на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Виходячи з положень ст. 62 Конституції України, принцип презумпції невинуватості особи полягає в тому, що вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Ураховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка, згідно зі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується при розгляді справ як джерело права, зокрема справу «Пол і Одрі Едвардс проти Об`єднаного Королівства» (№46477/99), суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Підсумовуючи наведене, очевидним є висновок, що органом, який склав протокол не надано жодних беззаперечних та достатніх доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, передбачених ч. 3 ст. 126 КУпАП, яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні правопорушення, викладеного в фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Судом першої інстанції суб`єктивну сторону цього адміністративного правопорушення та суть вчиненого правопорушення не з`ясовано.

У цій справі не доведено поза всяким розумним сумнівом те, що ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 26 листопада 2024 року слід скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

Клопотання захисника ОСОБА_1 адвоката Мельника Олексія Васильовича про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Поновити захиснику ОСОБА_1 адвокату Мельнику Олексію Васильовичу строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 26 листопада 2024 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Мельника Олексія Васильовича задовольнити.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 26 листопада 2024 року скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 126 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду О. Ю. Береговий