Справа № 938/1743/24
Провадження № 33/4808/119/25
Категорія ч.2 ст.204-1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Чекан Н. М.
Суддя-доповідач Шигірт Ф.С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі судді Шигірта Ф.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2024 року відносно нього,

в с т а н о в и в:

Вказаною постановою ОСОБА_1 , визнано винним за ч.2 ст.204-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 у дохід держави судовий збір в сумі 605,6 грн.

Згідно постанови суду, ОСОБА_1 у складі групи осіб 30.09.2024 року близько 17.55 годин вчинив спробу перетину державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України на відстані 5 км від лінії державного кордону на напрямку 506 прикордонного знаку на території Білоберізької об`єднаної територіальної громади Верховинського району Івано-Франківської області на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 », тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.2 ст.204-1 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова суду є незаконна та не обґрунтована, винесена без всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин події. Вказує, що притягнення його до адміністративної відповідальності відбулося без дотримання процедури та з порушенням його прав. Стверджує, що під час винесення постанови йому не були роз`яснені його права, як це передбачено ст.268 КУпАП. Зокрема, його не було проінформовано про право на правову допомогу, право на заперечення щодо обставин справи, а також право оскаржити постанову, що є суттєвим порушенням процедури, та ставить під сумнів законність винесеного рішення. У постанові не надано належних доказів його перебування на території Білоберізької об`єднаної територіальної громади Верховинського району, Івано-Франківської області 30.09.2024 року, а також будь-яких інших підтверджень вчинення ним правопорушення. Жодних матеріалів (фото, відео чи свідчень) апелянту надано не було. ОСОБА_1 стверджує, що під час складання пояснень до постанови, на нього чинився моральний тиск, а також працівники ДПСУ намагалися незаконно вилучити його особисті речі без складання відповідних документів про конфіскацію, що є прямим порушенням законодавства та прав людини. Зазначає, що копію постанови йому не було вручено, що також позбавило його можливості ознайомитися з її змістом та вчасно підготуватися до захисту своїх прав.

Просить постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі відносно нього у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Розгляд справи апеляційним судом проведено без участі ОСОБА_1 , який був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, але в судове засідання так і не з`явився, що не перешкоджає розгляду справи без його участі.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП, полягає у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з таких порушень.

Відповідно до ЗУ «Про державний кордон України»:

Державний кордон України є лінія і вертикальна поверхня, що проходить по цій лінії, які визначають межі території України - суші, вод, надр, повітряного простору. (ст.1)

Державний кордон України на місцевості позначається ясно видимими прикордонними знаками, форми, розмір і порядок встановлення яких визначаються законодавством України і міжнародними договорами України. (ст.4)

Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, автомобільних і пішохідних шляхах, в аеропортах (аеродромах), морських і річкових портах, включаючи частину їх акваторії (захищена повністю або частково огороджувальними гідротехнічними спорудами чи об`єктами природного походження), з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, на якій здійснюються прикордонний, митний контроль, інші види контролю і пропуск через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна. (ч.3 ст.9)

Пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон України провадиться відповідно до законодавства України і міжнародних договорів України. Відповідно до міжнародних договорів України Кабінетом Міністрів України може бути встановлено спрощений порядок пропуску осіб, транспортних засобів, вантажів через державний кордон України. (ст.12)

Прикордонна смуга встановлюється безпосередньо вздовж державного кордону України на його сухопутних ділянках або вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм з урахуванням особливостей місцевості та умов, що визначаються Кабінетом Міністрів України. До прикордонної смуги не включаються населені пункти і місця масового відпочинку населення. (ст.22)

Згідно з п.2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. №57, перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини (чинний протягом строку, на який він виданий); 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.

Аналіз наведених норм права приводить до висновків, що спроба перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску має місце тоді, коли особа вчиняє активні дії, безпосередньо спрямовані на своє фізичне переміщення через державний кордон будь-яким способом.

Проте, суд першої інстанції не врахував наведених норм права, не перевірив доведеність обставин зазначених в протоколі, не дав належну оцінку доказам, а лише перелічив всі матеріали справи та обмежився загальними фразами. Зазначене порушення призвело до хибних висновків про доведеність обставин вчинення правопорушення.

Апеляційним судом встановлено наступні обставини.

Згідно протоколу, ОСОБА_1 затримано на відстані 5 кілометрів від лінії державного кордону. Протокол складено в с. Бистрець, яке розташоване за 19 км. від найближчої смуги державного кордону з Румунією.

Затримання відбулося «за спробу незаконного перетинання державного кордону». Протокол про адміністративне затримання у справі відсутній.

При цьому, протокол не містить зазначення конкретних дій ОСОБА_1 , які розцінені як спроба перетинання державного кордону. Не містить протокол і зазначення конкретного місця затримання ОСОБА_1 .

Слід зазначити, що затримання особи за 5 км. від державного кордону не вказує на дії спрямовані на спробу особи незаконно перетнути державний кордон.

Таким чином, обвинувачення викладене в протоколі про адміністративне правопорушення не містить об`єктивної сторони правопорушення.

Такий протокол не може вважатись належним та допустимим доказом у справі про адміністративне правопорушення, а також бути підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.

Безпідставно суд першої інстанції врахував в якості доказу винуватості ОСОБА_1 і його пояснення, відібрані працівниками ДПСУ. В зазначених поясненнях ОСОБА_1 зазначив, що планував незаконно перетнути державний кордон, що не є спробою такого перетинання в розумінні ст.204-1 КУпАП.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновків про відсутність у справі належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 правопорушення за обставин наведених у протоколі. Сам по собі протокол не є достатнім доказом вчинення адміністративного правопорушення, якщо зазначені в ньому обставини не підтверджуються сукупністю інших доказів.

За таких обставин оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.204-1 КУпАП - скасувати.

Провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ф.С. Шигірт