Справа №461/9497/24
Провадження №3/461/30/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2025 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., за участю представника митного органу Лубоцького Б.І., захисника особи відносно якої складено протокол адвоката Бабій І.М., розглянувши матеріали, які надійшли від Львівської митниці Державної митної служби про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення митних правил

громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження Івано-Франківська область, місце роботи ТОВ АТП-12629, посада водій, місце проживання - АДРЕСА_1 , закордонний паспорт НОМЕР_1 від 13.10.2023 виданий орган 2626, ідентифікаційний код НОМЕР_2 ,

за ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України,

встановив:

02 листопада 2024 року близько 03 години 23 хвилин громадянин України ОСОБА_1 на автобусі марки «NEOPLAN», реєстраційний номер НОМЕР_3 сполученням «Варшава-Івано-Франківськ», який прямував з Польщі в Україну в якості водія, через митний пост «Грушів-Будомеж» митного поста «Грушів» Львівської митниці, смугою руху «червоний коридор». У даному автобусі слідував ще один водій та 21 пасажири. Під час проведення візуального огляду даного транспортного засобу виникла підозра щодо наявності в ньому товарів та предметів, які є обов`язкові для письмового декларування і товарів та предметів заборонених чи обмежених до переміщення через митний кордон України. Перед початком митного контролю гр. України ОСОБА_1 та другому водію ОСОБА_2 було видано для заповнення митні декларації та роз`яснено митні правила. Для здійснення митного оформлення гр. України ОСОБА_1 подав митну декларацію, в якій зазначив, що нічого не переміщує через митний кордон України. Після перевірки заявлених відомостей та завірення митної декларації штампом «Під митним контролем № «4029», під час проведення митного огляду, в конструктивних порожнинах автобусу не призначених для перевезення вантажу, тобто в підлозі та в конструктивній порожнині вантажного відсіку, а саме в тунелі комунікацій виявлено прихований від митного контролю товар, що не зазначений в поданих митних деклараціях, а саме: одяг новий т.м. "STONE ISLAND" в асортименті (світшоти, худі, футболки) в кількості 30 штук, одяг новий т.м. "EMPORIO ARMANI" в асортименті ( худі, спортивний костюм ) в кількості 3 штук, труси чоловічі т.м."TOMMY JEANS" в кількості 36 пачок по 3 шт. в коробці. Про наявність зазначеного товару гр. ОСОБА_1 в процесі декларування та усного опитування не заявив. У своєму письмовому поясненні від 02.11.2024 громадянин ОСОБА_1 зазначив, що виявлений товар він взяв в місті Жешові, Республіки Польща для перевезення в Україну та особисто завантажував. Разом з тим, громадянин ОСОБА_2 в своєму письмовому поясненні зазначив, що йому було відомо про наявність прихованих товарів.

Таким чином, громадянин України ОСОБА_1 вчинив дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів,

В судовому засіданні захисник особи відносно якої складено протокол адвокат Бабій І.М. факт вчинення ОСОБА_1 порушення митних правил заперечила. Зокрема, захисник зазначила, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази вчинення інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення, а його дії митним органом кваліфіковано невірно, адже він не приховував виявлений товар. З огляду на наведене, захисник просила закрити провадження у справі, у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_1 інкримінованого правопорушення. З цього приводу захисник подала письмові заперечення, які підтримала у судовому засіданні.

Представник митниці в судовому засіданні протокол підтримав.

Заслухавши доводи захисника та представника митниці, дослідивши матеріали справи, приходжу до наступних висновків.

Завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням (ч.1 ст.486 МК України).

Згідно ст.458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Відповідно до положень ст. 4 Митного кодексу України, митне оформлення - це виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення (п.23).

Митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм Митного кодексу України, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку (п.24)

Митні правила - встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем, або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом та іншими законами України (п.28).

Товари - це будь-які рухомі речі, у т.ч. ті, на які законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередачі.

Згідно ч. 1 ст. 483 МК України, відповідальність настає за переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.

Встановлено, що ОСОБА_1 вчинив дії спрямовані на переміщення через митний кордон України товару з приховуванням від митного контролю шляхом використання засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, що доводиться дослідженим в ході розгляду справи нижченаведеними доказами:

-протоколом про порушення митних правил № 1395/20900/24 від 02.11.2024 року, до якого ОСОБА_1 жодних зауважень не висловив;

-долученими до протоколу копіями паспорта ОСОБА_1 , контрольного талону, технічного паспорту на транспортний засіб;

-митною декларацією ОСОБА_1 , у якій відсутні дані про декларування виявленого митним органом прихованого товару зазначеного у протоколі;

-долученими до протоколу фотоматеріалами на яких зафіксовано товар та місця у автобусі, де він був виявлений;

-письмовими поясненнями ОСОБА_1 , згідно яких він, як водій автобусу д.н.з. НОМЕР_4 , повертаючись з м. Варшава, у м. Жешув отримав від людини (анкетні дані відсутні) для перевезення до України 8 кульків та 10 коробок для перевезення до м. Івано-Франківськ та передачі особі на ім`я ОСОБА_3 , яка мала з ним зв`язатись. Зауважень та доповнень не має;

-письмовими поясненнями ОСОБА_2 , згідно яких він був обізнаний у транспортуванні в автобусі до України 8 кульків та 10 коробок для перевезення до м. Івано-Франківськ та передачі особі на ім`я Андрій;

-описом предметів затриманих у справі про ПМП №1395/20900/24, який містить дані про виявлений та вилучений товар;

-актом проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 02.11.2024, у якому зафіксовано виявлення під час проведення митного огляду в конструктивних порожнинах автобусу не призначених для перевезення багажу, а саме в підлозі та тунелі комунікацій, прихований від митного контролю товар не зазначений у митних деклараціях, перелік якого зазначений у протоколі про порушення митних правил;

-доповідною запискою представника митного органу у якій зазначено про те, під час проведення огляду автобуса д.н.з. НОМЕР_4 встановлено, що водій ОСОБА_1 подав декларацію про те, що нічого не переміщує, натомість у підлозі та конструктивних порожнинах зазначеного транспортного засобу виявлено товар не зазначений у поданих митному органу деклараціях, а саме предмети одягу в асортименті;

-висновком експертизи №-0419 від 14.11.2024, згідно якого загальна ринкова вартість вилученого товару зазначеного у постанові про призначення експертизи та у протоколі про порушення митних правил становить 346739,10 грн.

Вищенаведені докази є належними та допустимими, вони засвідчують факт переміщення товару через митний кордон, порядок проходження митних процедур, вказують на обставини виявлення факту переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто шляхом використання засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів.

Оцінюючи доводи сторони захисту щодо відсутності у матеріалах справи належних та допустимих доказів вчинення інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення та невірної кваліфікації митним органом його дій, виходжу з наступного.

Захист наголошує на тому, що долучені до протоколу фотоматеріали не містять належних даних та не фіксують виявлення товару саме у місцях зазначених у протоколі.

Разом з тим, суд не ґрунтує свої висновки виключно на цих фотоматеріалах, а оцінює усі докази як кожен окремо, з точки зору належності та допустимості, так і у своїй сукупності, з точки зору доведення вини особи.

З цього приводу суд відзначає, що даних про недопустимість наявних у матеріалах справи доказів в ході розгляду справи не встановлено. Наведені вище докази отримані та зібрані уповноваженими особами за встановленою процедурою і з цього приводу у захисту зауваження відсутні.

Разом з тим, на зазначених вище матеріалах, які досліджені судом у присутності захисника безпосередньо у судовому засіданні, тобто з дотриманням принципу змагальності, зафіксовано товар виявлений представниками митного органу та сфотографовано відсіки та порожнини, де цей товар був виявлений. Цілком логічними є пояснення представника митного органу про те, що фотографування відповідних порожнин було проведено після виявлення відповідних товарів та його вилучення. Так, пакування відповідного товару після його огляду у місця де його було виявлено, задля його фотографування, очевидно є недоцільним, адже такі дії могли б викликати певні обґрунтовані сумніви щодо їх законності з точки зору фіксації правопорушення.

Разом з тим, інші наявні у справі докази зазначені вище засвідчують те, що ОСОБА_1 отримав виявлений товар на території Республіки Польща, приховав його від митних органів, не повідомив про нього уповноважених представників митного органу за встановленою процедурою. Більше того, ОСОБА_1 ні у протоколі, ні у зазначених вище письмових поясненнях, жодних застережень щодо місця у автобусі, де було виявлено відповідний товар, не висловив.

Що ж стосується доводів сторони захисту щодо невірної кваліфікації дій ОСОБА_1 слід відзначити наступне.

Диспозиція ч. 1 статті 483 МКУ встановлює відповідальність за переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості

ОСОБА_1 інкриміновано вчинення дії спрямованих на переміщення через митний кордон України товару з приховуванням від митного контролю шляхом використання засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів.

Захист стверджує, що оскільки ОСОБА_1 не використовував тайники, нічого «фізично» не приховував, не розбирав, не надавав одним предметам вигляду інших, не подавав митним органам підроблених або отриманих незаконним шляхом документів, його дії не містять складу інкримінованого правопорушення.

З такою позицією суд не погоджується з огляду на наступне.

Диспозиція ч. 1 статті 483 МКУ встановлює, серед іншого, відповідальність за переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів.

Отже, суб`єктивна сторона правопорушення передбаченого ч. 1 статті 483 МКУ не обмежується виключно використанням тайників, «фізичним» приховуванням, розбиранням, надаванням одним предметам вигляду інших чи подачею митним органам підроблених або отриманих незаконним шляхом документів.

За переконанням суду, переміщення товару у підлозі та конструктивних порожнинах транспортного засобу не передбачених для перевезення багажу і товару, без повідомлення про наявність такого товару митного органу за встановленою процедурою, підпадає під ознаки відповідного правопорушення, і є нічим іншим ніж використанням інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів. Більше того, не можливо не відзначити, що незважаючи на те, що товар був завантажений та отриманий для перевезення саме ОСОБА_1 про нього він митний орган добровільно не повідомив і про умови та обставини його перевезення повідомив представникам митниці лише після його виявлення.

Виходячи з наведеного, суд відхиляє доводи сторони захисту щодо заперечення вчинення ОСОБА_1 правопорушення, як необґрунтовані, безпідставні та спростовані наведеними вище доказами, спрямованими на ухилення від встановленої законом відповідальності.

Безпосереднім об`єктом посягання при вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 483 МК України, є встановлений порядок переміщення товарів через митний кордон України.

Об`єктивною стороною даного адміністративного правопорушення полягає у переміщенні або діях, спрямованих на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю.

Суб`єктивна сторона вказаного правопорушення характеризується прямим умислом, тобто усвідомленням особою, яка його вчинила характеру незаконного переміщення товарів через митну територію України. У даному випадку з наведених вище доказів встановлено, що саме ОСОБА_1 є належним суб`єктом відповідальності за правопорушення наведене у протоколі скерованому на розгляд до суду.

Суд вважає, що здобуті та досліджені в ході розгляду у суді даної справи докази є достатніми для ухвалення законного та об`єктивного рішення у справі та належної перевірки доводів учасників процесу, а також доказів у справі.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинено і обвинувачена особа є винною у його вчиненні.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих суду доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення (у даному випадку суть правопорушення наведена у протоколі представниками митного органу) має пояснювати усі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення, тобто в даному випадку версії представників митниці. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення (у даному випадку уповноважених представників митниці) була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за інкримінованим обвинуваченням.

Крім того, у п. 2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону. У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення та стягнення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції.

Зважаючи на суть правопорушення, його характер, санкцію, наведені положення можуть бути застосовані і у даній справі.

Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Оцінюючи вищеописані зібрані по справі, досліджені та перевірені в судовому засіданні докази, суд визнає їх такими, що знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку з інкримінованим правопорушенням, не спростовані в ході судового розгляду, передбачені як джерела доказування чинним законодавством та зібрані у відповідності процесуальними нормами, відтак вважає доведеним факт вчинення особою інкримінованого адміністративного правопорушення.

Суд приходить до висновку про те, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинено і обвинувачена особа є винною у його вчиненні, тобто вина ОСОБА_1 у цій справі доведена поза розумним сумнівом.

Таким чином, аналізуючи докази по даній справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, приходжу до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України доведена належним чином.

У відповідності до ст.487 МК України, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обтяжуючих та пом`якшуючих відповідальність ОСОБА_1 обставин судом не встановлено.

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру стягнення за порушення митних правил, суд бере до уваги те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Статтею 33 КУпАП передбачено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

З урахуванням наведених вище обставин, характеру вчиненого порушення, даних про особу порушника, який раніше до адміністративної відповідальності за порушення митних правил не притягувався, ступеня його вини, способу вчинення правопорушення, мету призначення стягнення та співрозмірність можливого покарання вчиненому правопорушенню, приходжу до висновку, що до ОСОБА_1 слід застосувати стягнення у виді штрафу у розмірі від 50 відсотків вартості товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил, з конфіскацією товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил. При цьому ухвалюючи рішення щодо додаткового стягнення у виді конфіскації товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил, виходжу з того, що виявлений товар ОСОБА_1 , за його ж поясненнями, не належить і дані про його власника у матеріалах справи відсутні.

Суд вважає, що таке стягнення забезпечить дотримання справедливого балансу між вимогами публічних інтересів та захистом права власності особи, узгоджується з принципом верховенства права, буде пропорційним стягненням по відношенню до вчиненого.

Згідно ст. 519 МКУ, витрати у справі про порушення митних правил складаються з видатків на інвентаризацію, зберігання, перевезення (пересилання) товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу, а також з інших понесених митними органами витрат на провадження або розгляд справи. До витрат у справі про порушення митних правил належать також кошти, що виплачуються експерту за виконання його обов`язків та за роботу, виконану за дорученням митного органу, виплати добових, компенсації на проїзд до митного органу і назад та наймання приміщення, а також кошти, одержані свідком на відшкодування витрат, пов`язаних з викликом для дачі пояснень.

Відповідно до ст. 520 МКУ, витрати у справі про порушення митних правил відшкодовуються особою, щодо якої винесено постанову про накладення адміністративного стягнення.

Таким чином, з особи, яка притягається до відповідальності, підлягають стягненню витрати, понесені митним органом за зберігання товарів, які стали предметом порушення митних правил.

У відповідності до ст. 487 МК України, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Статтею ст. 40-1 КУпАП передбачено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного з правопорушника стягується 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись ст.ст.458, 459, 461, 483, 486, 527, 528 МК України,

постановив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України та накласти на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 50 відсотків вартості товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил, що становить 173369 гривень 55 копійок, з конфіскацією товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил.

Вилучені, згідно протоколу №1395/20900/24 від 02.11.2024 року, товари (предмети) конфіскувати в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_1 витрати за зберігання на складі митниці товарів, які є предметом порушення митних правил, у розмірі 621,14 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України 605,60 гривень судового збору.

Постанова може бути оскаржена упродовж десяти днів з дня її винесення.

Відповідно до ст. 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі відсутності самостійного заробітку в осіб віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років, які вчинили адміністративне правопорушення, штраф стягується з батьків або осіб, які їх замінюють. Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України, за винятком штрафу, що стягується на місці вчинення правопорушення, якщо інше не встановлено законодавством України. У разі несплати штрафу на місці вчинення адміністративного правопорушення документ, що підтверджує його сплату, або його копія не пізніше трьох робочих днів після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, надсилається правопорушником до органу (посадовій особі), який виніс постанову про накладення цього штрафу.

Згідно ст. 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується:

подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу;

витрати на облік зазначених правопорушень.

Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Суддя В.В. Стрельбицький