Компаніївський районний суд Кіровоградської області
Справа № 391/813/24
Провадження № 3/391/33/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2025р. селище Компаніївка

Суддя Компаніївського районного суду Кіровоградської області Капиш Вікторія Миколаївна, розглянувши матеріали, що надійшли від Кропивницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за ч. 2 ст.130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

До Компаніївського районного суду Кіровоградської області надійшли матеріли про адміністративні правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Судом встановлено, що 07.11.2024 року о 19:10 год в с. Мар`ївка Кропивницького району Кіровоградської області по вул. Центральній, 9, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки Рено Кліо д.н.з. НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння, зі згоди водія у встановленому законом порядку огляд проводився на місці за допомогою алкотестера Драгер 6810, результат позитивний 2,23 % проміле алкоголю в крові, тест № 02800. Вчинено повторно протягом року відповідно до рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області справа № 391/864/23 від 20.12.2023 року, чим порушив вимоги п. 2.9 ПДР України.

Відповідно до пункту 2.9. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306: водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину визнав повністю, просив суд не позбавляти його права керування транспортними засобами.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши всі докази по справі, як кожен окремо, так і в їх сукупності, всебічно, повно і об`єктивно дослідивши всі обставини справи в їх сукупності, доходжу висновку про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, що підтверджується, наступними доказами:

- протоколом серії ЕПР1 № 168439 від 07.11.2024, складеного відносно ОСОБА_1 , яким зафіксовано вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.130 КУпАП;

- направленням на огляд водія транспортного засобу ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно якого результат огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 2,23 % проміле;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів з відповідною роздруківкою, згідно якого результат огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 2,23 % проміле та в графі з результатами згоден, стоїть підпис ОСОБА_1 ;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого результат огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 2,23 % проміле;

- диском з файлом відеофіксації відповідно до якого працівники поліції зупиняють автомобіль під керуванням ОСОБА_1 та повідомляють, що причиною зупинки є те, що водій під час руху автомобіля довгий час не вимикав показчик повороту праворуч. Під час перевірки документів, працівники поліції зазначають, що у водія наявні ознаки алкогольного сп`яніння та пропонують пройти перевірку за допомогою алкотестеру «Драгер». ОСОБА_1 погоджується на пройти перевірку за допомогою алкотестеру «Драгер» та після продуття алкотестеру, працівник поліції говорить, що рультат огляду 2,23% проміле, що в 10 разів перевищує норму.

Згідно Постанови Компаніївського райсуду Кіровоградської області від 20.12.2023 ОСОБА_1 визнано винним за ч. 1 ст. 130 КУпАП, призначено стягнення в виді штрафу в розмірі 17 000 грн. без позбавленням права керування ТЗ. (Постанова набрала законної сили).

За змістом ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При з`ясуванні цих обставини, суд повинен виходити з положень ст. 251 КУпАП, згідно яких доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

За змістом ст. 254, 256 КУпАП про вчинене адміністративне правопорушення уповноваженою на те посадовою особою складається протокол, в якому зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по-батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається у протоколі. При цьому всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суд, відповідно до вимог ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і на яку законом передбачено адміністративна відповідальність.

Надаючи оцінку зазначеним доказам судом відзначається, що дані, які у них викладені узгоджуються між собою та не суперечать дійсним обставинам справи, встановленим судом.

Вказані докази є належними і допустимими, взаємоузгоджуються між собою, та на їх основі у визначеному законом порядку у повній мірі встановлено наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.130 КУпАП та винність ОСОБА_1 у його вчиненні.

Визначаючи вид та міру адміністративного стягнення, яке слід накласти на ОСОБА_1 суд враховує фактичні обставини справи, характер вчиненого правопорушення, яке належить до порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, особу правопорушника, його майновий стан, ступінь його вини, відсутність обтяжуючих обставин та обставин, які пом`якшують покарання, вимоги санкції статті за якою останній притягується до відповідальності.

Санкція ч. 2 ст. 130 КУпАП передбачає накладення штрафу на водіїв у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого або адміністративний арешт на строк десять діб з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого і на інших осіб - накладення штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого або адміністративний арешт на строк десять діб з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Отже, законодавець передбачив різні санкції для різних суб`єктів цього адміністративного правопорушення водіїв та інших осіб.

У матеріалах справи наявна довідка, відповідно до якої у ОСОБА_1 посвідчення водія відсутнє. Крім того, ОСОБА_1 у судовому засіданні сам підтвердив, що посвідчення водія він не отримував

Отже суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 на час вчинення правопорушення не отримував посвідчення водія.

Вирішуючи питання чим є ОСОБА_1 водієм, не зважаючи на те, що посвідчення водія не отримував, у розумінні законодавства про адміністративні правопорушення суд зазначає наступне.

Стаття 130 КУпАП міститься у Главі 10 КУпАП «Адміністративні правопорушення на транспорті, в галузі шляхового господарства і зв`язку».

Об`єктом цього адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а також безпеки на річковому транспорті та маломірних суднах.

Отже, під час розгляду справ такої категорії судді слід керуватися законодавством України, яке регулює відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, якими, зокрема, є Закону України «Про дорожній рух» (преамбула до закону) та Правил дорожнього руху, які затверджені постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 (п. 1.1).

У пункті 1.10 Правил дорожнього руху (далі - ПДР) міститься визначення поняття водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Закон України «Про дорожній рух» (далі - Закон) визначення поняття водій не містить.

Водночас, ст. 16 Закону передбачені основні права та обов`язки водія транспортного засобу. Зокрема, водії транспортних засобів зобов`язані:

- вживати всіх можливих заходів до забезпечення безпечних умов для пересування найбільш уразливих учасників дорожнього руху - дітей, осіб з інвалідністю, велосипедистів і людей похилого віку;

- не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів;

- перевірити перед вирушенням у дорогу технічний стан транспортного засобу та стежити за ним у дорозі, тощо.

Аналізуючи зазначені норми, суд дійшов висновку, що поняття «водій» у справах про адміністративні правопорушення слід тлумачити у його широкому змісті як особи, яка керує транспортним засобом, не залежно від того чи має вона посвідчення водія.

У іншому випадку, якщо поняття «водій» тлумачити лише у змісті визначеному в п. 1.10 ПДР, втрачається основна ціль законодавства, що регулює дорожній рух та його безпеку. За такого підходу особи які керують транспортними засобами і які не мають посвідчення водія не є водіями, а тому не мусять виконувати обов`язки водіїв, які встановлені Законом та ПДР. Крім того такі особи також не можуть бути суб`єктами адміністративних правопорушень передбачених, зокрема, статтями 122-4, 122-2, 121-2, 112-1 КУпАП тощо.

Такий підхід на переконання суду не відповідає реалізації, задекларованим у ст. 3 Конституції України, обов`язкам держави, а тому суд його не застосовує.

На підставі наведеного суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 вчинивши правопорушення передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП є водієм у розумінні законодавства про адміністративні правопорушення.

Зазначенні висновки суду також узгоджуються з позицією Верховного Суду України викладеною у п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 де суд вказав, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Вирішуючи питання чи можна до ОСОБА_1 застосувати додаткове стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом, не зважаючи на те, що він не отримував посвідчення водія, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

У статті 2 КУпАП зазначено, що законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

У пункті 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від № 18 від 19.12.2008) «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що суди не вправі застосовувати до особи позбавлення права керування транспортним засобом і тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

Водночас, відповідно до правових висновків Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду викладених в постанові від 04 вересня 2023 року у справі № 702/301/20, суд вказав про можливість призначення судом додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.

Вирішуючи яку ж із зазначених протилежних позицій Верховного Суду застосувати у цій справі суд керується постановою Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17, де суд зазначає, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Отже, суд застосовує правову позицію Верховного Суду, яка висловлена пізніше, та приходить до висновку про можливість застосування до ОСОБА_1 додаткового стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом, незважаючи на те, що він не отримував посвідчення водія у встановленому законом порядку.

Крім того, необхідно зазначити, що виходячи з аналізу норм КУпАП, правова природа додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не зводиться виключно до вилучення посвідчення водія та не вичерпується такою дією, а застосовується на певний період, тривалість якого визначається судом відповідно до санкції відповідної частини ст.130 КпАП України, і полягає у забороні керувати транспортними засобами.

Позбавлення права керувати транспортними засобами має відповідати загальній меті будь-якого покарання, а саме запобігання вчиненню нових правопорушень особами.

Так, унаслідок порушення особою, незалежно від наявності чи відсутності у неї посвідчення подія, правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту створюється реальна небезпека для життя і здоров`я інших осіб та спричиняється відповідна шкода, а тому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в окремих випадках є необхідним з метою попередження спричинення такою особою шкоди здоров`ю чи навіть смерті іншим особам через порушення нею правил дорожнього руху в майбутньому, а також для дієвого впливу на сприйняття суспільством, у тому числі іншими водіями.

Крім того суд вважає за необхідне роз`яснити, що відповідно до ч. 2 ст. 308 КУпАП у разі несплати штрафу протягом 15 днів з дня вручення постанови про накладення штрафу з правопорушника підлягає стягненню подвійний розмір штрафу, визначений у відповідній статті цього Кодексу та зазначений у постанові про стягнення штрафу.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП з правопорушника підлягає стягненню судовий збір у розмірі 605,60 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.40-1, 130, 283, 284 КУпАП, ст. ст.4, 9 Закону України «Про судовий збір», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення в виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000,00 грн. (тридцять чотири тисячі гривень 00 копійок) в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (роки) роки та без вилучення транспортного засобу (ГУК у Кіровоградській обл./тг Компан/21081100, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37918230, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувачаUA0011485).

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 коп). (ГУК у м. Києві 22030106, код отримувача (код за , Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA 0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106).

На підставі ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Відповідно до ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений ч. 1 ст. 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу буде направлена до відділу державної виконавчої служби для примусового виконання

У разі несплати правопорушником у зазначений термін штрафу у порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника буде стягнуто подвійний розмір штрафу, зазначений у постанові, який становить 68 000,00 грн.

Постанову може бути оскаржено до Кропивницького апеляційного суду через Компаніївський районний суд Кіровоградської області в десятиденний строк з дня її винесення.

Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців.

Суддя В.М. Капиш