Номер провадження: 33/813/38/25
Номер справи місцевого суду: 522/9927/24
Головуючий у першій інстанції Осіік Д.В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді - Комлевої О.С.,

з участю:

секретаря судового засідання Волкової Ю.О.,

адвоката Саінчук Аріадни Олександрівни, захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - Гаврильчука Юрія Юрійовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Саінчук Аріадни Олександрівни, захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 19 липня 2024 року,-

в с т а н о в и в:

Короткий зміст оскаржуваної постанови суду першої інстанції.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 19 липня 2024 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 163-1 КУпАП т накласти на нього стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 5 неоподаткованих мінімумів доходів громадян тобто у сумі 85 грн.

Стягнуто судовий збір у сумі 605,60 грн.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

На вищевказану постанову суду 27 серпня 2024 року адвокат Саінчук А.О., захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила постанову суду скасувати та закрити провадження по адміністративній справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги адвокат Саінчук А.О. зазначила, що зі встановленими фактами у постанові суду повністю не погоджується, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам по справі, а саме:

-Щодо змісту та оформлення протоколу про адміністративне правопорушення

-Щодо доказів, які наявні в матеріалах справи, зокрема акту

Апелянт наголошує що належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Крім того, суд першої інстанції не сповістив належним чином ОСОБА_1 про дату та час судового засідання.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Саінчук А.О., захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Постанова судді згідно ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Диспозицією ч.1 ст.163-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за відсутність податкового обліку, порушення керівниками та іншими посадовими особами підприємств, установ, організацій встановленого законом порядку ведення податкового обліку, у тому числі неподання або несвоєчасне подання аудиторських висновків, подання яких передбачено законами України.

Як на доказ винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 КУпАП, суд першої інстанції послався на протокол про адміністративне правопорушення № 19/15-32-07-01 від 11.06.2024 року з додатками.

В якості додатків надано копію витягу з акту №24465/15-32-07-01 від 11.06.2024 року що вбачається з матеріалів справи (а.с. 3-5).

Вказані докази апеляційний суд не може визнати такими, які узгоджуються із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», і які свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 КУпАП, враховуючи наступне.

Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину у справі.

Як вбачається із матеріалів справи, протокол про адміністративне правопорушення ґрунтується на витягу з акту про результати документальної позапланової виїзної перевірки з питання дотримання податкового законодавства при декларуванні за березень 2024 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого на відшкодування з бюджету (а.с. 3-5).

Відповідно до змісту п.86.1. ст.86 Податкового кодексу України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт.

Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, або особами, уповноваженими на це у встановленому порядку, у строки, визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати.

У своїй практиці Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що акт перевірки є лише службовим документом, що фіксує проведення перевірки та висновки інспектора щодо наявності чи відсутності порушень вимог законодавства, не породжує, не змінює та не звужує права особи, не встановлює для неї додаткових обов`язків та не покладає відповідальність.

В силу норм Податкового Кодексу України акт перевірки лише фіксує обставини, встановлені під час проведення перевірки, факти виявлених можливих порушень законодавства та не є остаточним документом, зобов`язуючим до вчинення будь-яких дій. Він не є юридичною формою рішення податкового органу і сам по собі не породжує певних правових наслідків для платника податків, не є актом індивідуальної дії та не підлягає оскарженню.

Дана правова позиція викладена в постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08.09.2020 р. у справі №П/811/2893/14.

Згідно положень ст.58 Податкового кодексу України на підставі акту перевірки податковим органом приймається податкове повідомлення-рішення.

Статтями 55-56 Податкового кодексу України передбачене право адміністративного та судового оскарження такого податкового повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов`язання платника податків, у разі якщо платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання.

Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили (п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України).

З аналізу вказаних норм слідує, що якщо за результатами податкової перевірки складено акт, то контролюючим органом приймається повідомлення-рішення, у якому ним визначається сума грошового зобов`язання, яке платник податків має право оскаржити.

Не прийняття податкового повідомлення-рішення із визначенням контролюючим органом суми бюджетного відшкодування, позбавляє платника податків права на оскарження такого рішення контролюючого органу, а за відсутності відомостей про узгоджену суму відшкодування немає підстав для притягнення платника податків за порушення порядку податкового обліку.

Таким чином, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 КУпАП, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто, не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Суд першої інстанції при розгляді даної адміністративної справи на вищевказане уваги не звернув та передчасно дійшов висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 163-1 КУпАП, посилаючись лише на протокол.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується у статті 251 КУпАП.

Суд згідно з приписами статті 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, сукупність наведених обставин свідчить про те, що в матеріалах справи відсутні достатні докази, які беззаперечно доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 КУпАП.

Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь.

Згідно положень ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставі та в порядку, встановлених законом.

За таких підстав апеляційний суд доходить висновку, що доводи апеляційної скарги про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.163-1 КУпАП є обґрунтованим, та таким, що підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги адвоката Саінчук А.О. про те, що суд першої інстанції не сповістив належним чином ОСОБА_1 про дату та час судового засідання, апеляційний суд вважає доведеним та зазначає наступне.

У постанові Приморського районного суду м. Одеси від 19 липня 2024 рокузазначено, що ОСОБА_1 в судове засідання 19 липня 2024 року не з`явився.

Згідно з вимогами ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, справа розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Розгляд справи у відсутності цієї особи допустимий лише при наявності відомостей про своєчасне повідомлення особи про час та місце розгляду справи.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що суд першої інстанції під час розгляду справи не дотримався вищевказаних вимог КУпАП.

Апеляційним судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні належні докази сповіщення ОСОБА_1 про розгляд справи у суді першої інстанції, а відповідно до постанови суду справа була розглянута у відсутності як ОСОБА_1 , а також і за відсутності його адвоката.

Викладені обставини свідчать про те, що при розгляді справи були допущені суттєві порушення прав ОСОБА_1 передбачені ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, які забезпечують особі можливість здійснити свій захист, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги адвоката Саінчук А.О. щодо змісту та оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним, тому, що суд апеляційної інстанції скасовуючи постанову суд першої інстанції виходив з відсутності належних доказів вчинення адміністративного правопорушення.

За таких підстав, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування постанови суду першої інстанції про визнання винним ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП України, з закриттям провадження у відповідності до п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294, 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Саінчук Аріадни Олександрівни, захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 19 липня 2024 року скасувати, прийняти постанову, якою провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 163-1 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною і оскарженню в касаційному порядку на підлягає.

Повний текст постанови складено 24 січня 2025 року.

Суддя Одеського апеляційного суду О.С. Комлева