Справа № 302/1462/24
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.01.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., за участю захисника-адвоката Пивоварова В. І., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді у режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/938/24, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 25.11.2024.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, мешканка АДРЕСА_1 , непрацююча, визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 01 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605 грн 60 коп. судового збору.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 137855 від 27.09.2024 та постанови судді від 25.11.2024 вбачається, що ОСОБА_1 27.09.2024 близько 12 год 17 хв у селищі Міжгір`я по вул. Ігнатишина, біля будинку 27, керувала транспортним засобом марки «Тойота» державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з ротової порожнини, тремтіння рук, почервоніння шкіри обличчя та відмовилась від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, чим порушила п. 2.5. Правил дорожнього руху України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на її необґрунтованість, вказує про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також дослідженим доказам. Просить скасувати постанову та постановити нову, якою закрити провадження у справі щодо неї на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП. Зазначає, що у наявному в матеріалах справи акті огляду на стан сп`яніння відсутні відомості щодо кого він складений, так як жодних даних про водія в ньому не зазначено. Відеозапис долучений до протоколу не є безперервним, змонтований працівником поліції на власний розсуд, так як складається з певних фрагментів. Крім того, на відеозаписі відсутні дані про те, що вона повідомляла поліцейському про факт вживання нею алкогольних напоїв та про її відмову від проходження огляду на стан сп`яніння. Окрім іншого, суд самостійно збирав докази її винуватості та без відповідного клопотання, з власної ініціативи викликав як свідка поліцейського ОСОБА_3 та безпідставно взяв його пояснення при доведеності її вини.

-2-

Протокол про адміністративне правопорушення відносно неї складено безпідставно, останній не відповідає Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС від 06.11.2015 за № 1376 та не може бути доказом підтвердження її вини. Між тим, надісланий до суду протокол та його копія, яку вона отримала на руки відрізняються між собою, оскільки, на відміну від оригіналу, отриманий нею примірник не містить печатки відділення поліції. Крім того, в справі відсутні докази щодо наявності законних підстав для зупинки транспортного засобу, поліцейський не назвав своє ПІБ та посаду й не повідомив про причину зупинки транспортного засобу, а також на надав можливості зв`язатись з юристом. На відеозаписі відсутні дані, де б вона повідомляла, що вживала алкогольні напої або відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння. Також поліцейським не були роз`яснені її права передбачені ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України й ст. 268 КУпАП. При складані протоколу не залучені свідки. У відповідній графі протоколу не вказано дані про технічний засіб відеозапису та не зазначено жодних доказів, які б додавались до нього. Направлення на огляд й акт огляду складені без її участі. Пропонуючи їй пройти перевірку на стан сп`яніння поліцейський не назвав об`єктивних ознак сп`яніння, за якими він зробив висновки, що вона може перебувати у стані сп`яніння.

Будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на розгляд справи не з`явилася. Остання повідомлена за допомогою смс-повідомлення та поштовим зв`язком, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляла, відомостей про поважність причин неявки не надала. При цьому, під час розгляду справи брав участь захисник-адвокат Пивоваров В. І., який не заперечував щодо її розгляду без участі ОСОБА_1 , повідомивши, що їй відомо про час та місце судового засідання, однак вона не бажає брати участь у розгляді справи. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , що не може розцінюватись як порушення її прав, передбачених ст. 268 КУпАП.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника-адвоката Пивоварова В. І., який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані по справі докази, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про

-3-

адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до підпункту а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно пункту 6 розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 (далі Інструкція), огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Відповідно до пункту 7 вказаної Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я).

З матеріалів справи та досліджених доказів апеляційним судом встановлено, що 27.09.2024 близько 12 год 17 хв в селищі Міжгір`я по вул. Ігнатишина, біля будинку 27, ОСОБА_1 керувала транспортним засобом марки «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з ротової порожнини, тремтіння рук, почервоніння шкіри обличчя та відмовилась від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. Вказані дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 1 ст. 130 КУпАП за порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Незважаючи на заперечення своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення, підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених суддею місцевого суду та наведених у постанові доказів.

-4-

Зокрема, вина стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 1378555 від 27.09.2024, яким зафіксовано обставини вчиненого правопорушення та який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, як щодо змісту так і щодо форми; рапортом поліцейського Сідея Є. А; направленням ОСОБА_1 на огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння та актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, у яких зазначено виявлені у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук, почервоніння шкіри обличчя, а також те, що від проходження огляду на стан сп`яніння остання відмовилася; відеозаписом, на якому, зокрема, зафіксовано відмову водія від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та у лікаря-нарколога.

Оцінка доказів відповідно до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Матеріали справи не містять доказів про порушення поліцейським ВП № 2 Хустського РУП ГУ НП в Закарпатській області Сідеєм Є. А. вимог законодавства при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки поліцейським дотримані вимоги ч. 2 ст. 251, ст. 256, 265-2, 266, 268 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. Протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 137855 від 27.09.2024 складено відповідно до вимог встановлених ст. 256 цього Кодексу, уповноваженим на такі дії працівником поліції, у спосіб, з підстав та з дотриманням порядку, встановлених законом.

З установлених апеляційним судом обставин вбачається, що ОСОБА_1 після зупинки транспортного засобу відмовилася від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

При цьому апеляційний суд враховує, що згідно п. 1.2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, до ознак алкогольного сп`яніння, окрім інших, віднесено: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкірного покриву обличчя, тремтіння пальців рук, тобто ті ознаки, що мали місце у випадку зупинки водія ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене в інспектора поліції були наявні всі підстави для ініціювання проведення огляду водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, від проходження якого остання відмовилася, про що зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено даних, які би давали підстави вважати, що поліцейський Сідей Є. А., який склав щодо ОСОБА_1 протокол, був упереджений при його складанні, і що у нього були підстави для обмови ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху України та підстави для фальсифікації протоколу та доданих до нього матеріалів, а також даних про його зацікавленість у результатах розгляду справи, на ці дані не вказується як в апеляційній скарзі, так і не вказував захисник-адвокат Пивоваров В. І. під час її розгляду.

Не встановлено апеляційним судом і обставин, які б свідчили про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів чи примусу, які призвели до відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння та підписання складених щодо неї адміністративних матеріалів.

Тому, апеляційний суд приходить до висновку про те, що поліцейський при виконанні своїх функціональних обов`язків та складанні відповідних документів діяв у межах наданих йому повноважень.

-5-

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження в апеляційній скарзі про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи не знайшли свого підтвердження і такі апеляційним судом відхиляються.

Апеляційний суд оглянув відеозапис долучений до протоколу про адміністративне правопорушення, з якого вбачається факт відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. Зокрема з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 не вчиняла будь-яких дій, спрямованих на проходження огляду на стан сп`яніння.

Доводи апеляційної скарги про те, що відеозапис, долучений до протоколу не є безперервним, змонтований працівником поліції на власний розсуд, оскільки складається з певних фрагментів, апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

Згідно пунктів 4, 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 № 1026, під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення. Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Розділом ІІІ вищевказаної Інструкції передбачено порядок застосування відеореєстраторів, встановлених на службових транспортних засобах, а саме: відеореєстратор може бути встановлений усередині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія; включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.

Той факт, що наявні в матеріалах справи відеозаписи є роздільними на окремі файли, а відеофіксація не здійснювалася безперервно, не є підставою для закриття провадження по справі, оскільки цим відеозаписом чітко підтверджено, що мав місце факт порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху, за що її було зупинено, іпід час спілкування працівники поліції виявили у неї ознаки алкогольного сп`яніння та запропонували пройти відповідний огляд на місці зупинки або у медичному закладі, на що остання відмовилася. Отже, підстав піддавати сумніву зміст даного відеозапису немає, а тому такі доводи апеляційний суд відхиляє як необгрунтовані та безпідставні.

У зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для визнання недопустимим доказом відеозаписи з нагрудних камер поліцейських, оскільки такі відповідають вимогам п. 5 Інструкції про застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, затвердженої наказом МВС України № 1026 від 18.12.2018, згідно якого включення портативного відеореєстратора відбувається

-6-

з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних із виникненням у поліцейського особистого приватного становища. Між тим, на відеозаписі відображено повну хронологію події, яка мала місце.

Частина 2 статті 30 Закону України «Про національну поліцію» визначає, що поліцейські можуть застосовувати превентивні заходи, до яких відповідно до ст. 31 цього Закону віднесено застосування засобів відеозапису.

Відеозапис віднесений ч. 1 ст. 251 КУпАП до джерел доказів. Таким чином, поліцейські, здійснюючи відеофіксацію правопорушення, діяли відповідно до вимог ч. 1 ст. 30 Закону України «Про національну поліцію» та положень КУпАП.

Посилання в апеляційній скарзі на недопустимість відеозаписів з нагрудних камер поліцейських, як на неналежний доказ у зв`язку з тим, що вказаний запис є неповним, визнаються необґрунтованими, оскільки усі необхідні факти, які мають важливе значення при розгляді даної справи та з якими законодавство пов`язує настання відповідальності за вчинене правопорушення, чітко зафіксовані нагрудними камерами поліцейських та використані як доказ вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, яке ставиться їй за провину.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до приписів ст. 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, який оцінюється у сукупності з іншими доказами по справі, а обставини, що містяться на вказаному відеозаписі, повністю узгоджуються зі змістом обставин, викладених як у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 137855 від 27.09.2024, так і в долучених до нього доказах, а тому відсутні будь-які сумніви в належності та допустимості відеозапису.

Всупереч доводам сторони захисту, апеляційний суд вважає даний відеозапис належним та допустимим доказом у справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що у наявному в матеріалах справи акті огляду на стан сп`яніння відсутні відомості щодо кого він складений, так як жодних даних про водія в ньому не зазначено, - апеляційний суд не бере до уваги, оскільки такі є безпідставними і жодним чином не спростовують факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, який підтверджено іншими наявними у матеріалах справи і вищенаведеними доказами.

Безпідставними і такими, що не знаходять свого підтвердження, апеляційний суд визнає і доводи апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складено безпідставно і такий не відповідає Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС від 06.11.2015 за № 1376 та не може бути доказом підтвердження її вини. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що додані до протоколу матеріали, у тому числі й відеозапис з місця події, беззаперечно свідчать про те, що у працівників поліції були наявні всі підстави для складення щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, і при цьому складений щодо ОСОБА_1 протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки в ньому зазначені всі необхідні та передбачені цією нормою відомості, і будь-яких підстав визнавати його таким, що оформлений неналежним чином, немає.

Не знаходять свого підтвердження і доводи апеляційної скарги про те, що надісланий до суду протокол та його копія, яку ОСОБА_1 отримала на руки, відрізняються між собою, оскільки, на відміну від оригіналу, отриманий нею примірник не містить печатки відділення поліції. Наявні на аркуші № 2 печатки «Для довідок» свідчать про те, що такі поставлені з метою прикріплення протоколу до аркушу формату А4, а будь-які інші печатки у протоколі, у тому числі на підписах посадової особи, яка

-7-

його склала, відсутні і накладення таких не передбачено жодними нормами закону, якими регулюється складення та оформлення протоколу про адміністративного правопорушення.

Голослівними є і доводи апеляційної скарги про те, що поліцейський не назвав об`єктивних ознак сп`яніння, за якими він зробив висновки, що ОСОБА_1 може перебувати у стані сп`яніння. Ці доводи спростовуються матеріалами справи, у тому числі відеозаписом з місця події, з якого убачається, що поліцейський вказував на виявлені у ОСОБА_1 ознаки сп`яніння: почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук, запах алкоголю.

При цьому, на запитання поліцейського, ОСОБА_1 не заперечила, що протягом 24 годин вживала алкогольні напої, у зв`язку з чим надуманими і такими, що повністю спростовані матеріалами справи є і доводи апеляційної скарги про те, що на відеозаписі відсутні дані про те, що ОСОБА_1 повідомляла поліцейському про факт вживання нею алкогольних напоїв та про її відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.

Із врахування наведеного вище, не спростовують факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння та про порушення нею вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України і доводи апеляційної скарги про те, що направлення на огляд й акт огляду складені без її участі.

Безпідставними є і доводи апеляційної скарги про те, що при складані протоколу не залучені свідки. При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП залучення двох свідків є необхідним лише у разі неможливості застосування технічних засобів відеозапису, однак у даному випадку поліцейським були застосовані технічні засоби відеозапису.

Неспроможними є і доводи апеляційної скарги про те, що у відповідній графі протоколу не вказано дані про технічний засіб відеозапису та не зазначено жодних доказів, які б додавались до нього. Вказані обставини не є такими, що спростовують факту порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України та свідчать про невідповідність протоколу вимогам ст. 256 КУпАП, а відтак і не дають підстав для скасування оскаржуваної постанови. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що жодними нормами КУпАП не передбачено необхідності зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення даний технічний засіб, яким здійснюється відеозапис. Голослівними апеляційний суд визнає і доводи апеляційної скарги про те, що в справі відсутні докази щодо наявності законних підстав для зупинки транспортного засобу, поліцейський не назвав своє ПІБ та посаду й не повідомив про причину зупинки транспортного засобу, а також не надав можливості зв`язатись з юристом. Ці доводи спростовуються відеозаписом з місця події, з якого вбачається, що при спілкуванні поліцейського з ОСОБА_1 , поліцейський на вимогу останньої повідомив, що вона зупинила свій транспортний засіб з порушенням Правил дорожнього руху України, зокрема у місці, яке передбачене для зупинки маршрутних транспортних засобів, при цьому поліцейський повідомив дані про свою особу та місце своєї роботи, які також зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення, а також не вчиняв будь-яких дій, спрямованих на ненадання ОСОБА_1 можливості зв`язатися з юристом. При цьому, з відеозапису не вбачається, що ОСОБА_1 була позбавлена можливості звернутися за правовою допомогою, а навпаки здійснювала телефонні дзвінки та намагалася надати працівнику поліції свій мобільний телефон для спілкування з невстановленою особою, на що працівник поліції відмовився.

Не дають підстав для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі щодо ОСОБА_1 за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення і доводи апеляційної скарги про те, що поліцейським не були роз`яснені її права передбачені ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України й ст. 268 КУпАП. Відхиляючи

-8-

доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд звертає увагу на те, що своїм підписом у протоколі ОСОБА_1 підтвердила, що їй роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст. 63 та ст. 268 КУпАП, і при цьому, ОСОБА_1 не була позбавлена можливості реалізувати ці права під час розгляду справи в суді, чим вона і скористалася, а саме в суді першої інстанції самостійно брала участь у розгляді справи, а під час апеляційного перегляду справи брав участь її захисник-адвокат Пивоваров В. І.

Як такі, що жодним чином не впливають на висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 , апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції самостійно збирав докази її винуватості та без відповідного клопотання, з власної ініціативи викликав як свідка поліцейського ОСОБА_3 та безпідставно взяв його пояснення при доведеності її вини. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що вина ОСОБА_1 підтверджується не тільки поясненнями поліцейського Сідея Є. А., а й іншими наявними у матеріалах справи доказами в їх сукупності, а тому вказані пояснення жодним чином не впливають на висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суддею першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнано винною у порушенні вимог, які передбачені пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України, та вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.

Обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззаперечну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставилось їй за провину.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та не являються підставами для скасування оскаржуваної постанови із закриттям провадження у справі, що дає обґрунтовані підстави вважати, що такі спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.

Таким чином, обґрунтування вимог апеляційної скарги сторони захисту щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

Також судом першої інстанції з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, зокрема, характеру вчиненого правопорушення, особи порушника та обставин справи, правильно вирішено питання про кваліфікацію діянь ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на оди рік відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що хоч і є суворим, проте безальтернативним видом стягнення.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції та вважає, що з урахуванням наведених обставин, допущене ОСОБА_1 порушення Правил дорожнього руху України є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху, тяжкість ймовірних наслідків.

-9-

При цьому, апеляційний суд враховує, що в рішенні у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський Суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008) Європейський суд вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціального права) вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005), Європейський Суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Враховуючи обставини справи, апеляційний суд приходить до висновку, що накладене на ОСОБА_1 адміністративне стягнення відповідає характеру вчиненого правопорушення, призначене у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому підстав для його зміни не вбачається.

Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та необґрунтованість накладеного на неї адміністративного стягнення, не вбачається, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, і будь-яких клопотань із цього приводу не заявлено.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 24.11.2024, щодо неї, - без змін.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя