Справа № 158/3244/24 Провадження №33/802/72/25 Головуючий у 1 інстанції:Корецька В. В.
Доповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2025 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Гапончук В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 12 грудня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою судді ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок судового збору.

Згідно з постановою суду ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він 11.10.2024 року о 10 годині 50 хвилин на а-д Н-22 «Устилуг-Луцьк-Рівне» 127 км + 800 м СП «Прогрес», керував транспортним засобом марки «DAF XF 105.460», н.з. « НОМЕР_1 » та напівпричепом н.з. « НОМЕР_2 » з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів, почервоніння шкіряного покриву обличчя, та від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився, у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КпАП України.

Не погодившись з постановою судді першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій вказує на невідповідність висновків суду обставинам справи, оскільки категорично заперечує факт керування транспортним засобом та вказує, що автомобілем керувала інша особа. Під час складання протоколу працівники поліції вели себе зверхньо і чинили тиск, що стало причиною безпідставного складання протоколу стосовно нього за ч.1 ст.130 КпАП України. Наголошує, що судом першої інстанції не з`ясовано усіх обставин справи та, зокрема, справу безпідставно розглянуто у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Зазначає, що захисником було подане клопотання про відкладення розгляду справи з поважних причин, однак судом першої інстанції вказані обставини були проігноровані.

Вважає, що допущена судом першої інстанції неповнота з`ясування обставин справи перешкодила суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, а тому просить скасувати оскаржену постанову та закрити провадження у справі.

В судове засідання особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник, будучи повідомленими про час та місце судового розгляду справи, не з`явилися. ОСОБА_1 подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, а адвокат Мосюк В.С. в своїй заяві зазначив, що договір про надання правової допомоги з ОСОБА_1 припинено. А тому апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 , відповідно до вимог ст.268 КпАП України.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.268 КпАП України справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до вимог ст.277-2 КпАП України, повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі звертає увагу на порушення його права на захист в зв`язку з не задоволенням судом клопотань захисника про відкладення судового розгляду та наявністю вимоги закону про своєчасне сповіщення особи, яка притягується до відповідальності, про час і місце розгляду справи. В матеріалах справи наявні клопотання адвоката Мосюка В.С. про відкладення судового розгляду внаслідок його участі в попередньо запланованих навчаннях за програмою підготовки офіцерів запасу, що в умовах воєнного стану є обставиною, яка має сприйматися судом як така, що є підставою для відкладення розгляду чи більш ретельної перевірки її справжності, навіть за відсутності на момент подання клопотання відповідних підтверджуючих документів. Не містять матеріали справи і доказів належного повідомлення ОСОБА_1 про час судового розгляду справи.

За таких обставин, враховуючи те, що справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 розглянуто за його відсутності, чим порушено вимоги ч.1 ст.268 КпАП України, приходжу до висновку про необхідність скасування постанови судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 12.12.2024 року та прийняття нової постанови, як це передбачено приписами п.3 ч.8 ст.294 КпАП України.

Відповідно до статтей 245, 252, 280 КпАП України, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КпАП України, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, а також іншими документами.

Винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД від 11.10.2024 року, щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КпАП України;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 11.10.2024 року;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 11.10.2024 року;

- рапортом працівника поліції від 11.10.2024 року;

- копією постанови про накладення адміністративного стягнення серії БАД №755508 від 11.10.2024 року;

- письмовими поясненнями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 від 11.10.2024 року;

- відеозаписом події з нагрудної камери (відеореєстратор, боді-камера) працівників поліції на якому зафіксовано пояснення ОСОБА_1 , з приводу керування транспортним засобом та факт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважаю, що винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КпАП України, які містяться в матеріалах справи.

Зазначені вище докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, є такими, що доповнюють одне одного, є повними, безсумнівними, належними та допустимими, оскільки у відповідності до ст.ст.251, 252 КпАП України, прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у справі про адміністративне правопорушення, а також є такими, що зібрані в порядку, встановленому законом та не викликають сумніву у апеляційного суду.

Так долучені до матеріалів адміністративної справи відеозаписи підтверджують винуватість ОСОБА_1 в сукупності з іншими дослідженими судом доказами. Підстав вважати дії поліцейських незаконними, а зібрані у ході досудової підготовки матеріалів докази недопустимими, немає.

Зокрема, дослідивши матеріали справи апеляційний суд встановив, що поліцейським дотримано вимоги Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МОЗ та МВС України № 1452/735 від 09.11.2015 року.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_1 транспортним засобом не керував та що поліцейські підійшли до припаркованого автомобіля, спростовуються наявним в матеріалах справи відеозаписом, яким зафіксовано факт зупинки автомобіля DAF XF 105.460», н.з. « НОМЕР_1 » з напівпричепом н.з. « НОМЕР_2 », а також те, що після зупинки ніхто з автомобіля не виходив, та що в транспортному засобі знаходився один правопорушник.

Щодо доводів апелянта про те, що огляд на стан алкогольного сп`яніння особи проводився без присутності двох свідків, оскільки зазначені в протоколі особи є працівниками поліції і не можуть бути свідками, то на думку апеляційного суду вони є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до положень п.4 розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1395 від 07.11.2015 року, огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Наявні матеріали відеозапису долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Що стосується посилань сторони захисту, як на підставу для скасування судового рішення, про те, що працівниками поліції було порушено порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, то вони на увагу суду не заслуговують, оскільки повністю спростовуються матеріалами справи.

Поданий до суду висновок спеціаліста № 695 від 11.10.2024 року, згідно якого ОСОБА_1 є тверезим, також до уваги не приймається з огляду на характер і склад правопорушення, яке ставиться йому у вину згідно складеного протоколу та доведення цієї вини належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами, а саме, відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, а не керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Беручи до уваги вище наведене апеляційний суд прийшов до висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі, не спростовують наведених вище висновків суду, а фактично спрямовані на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності.

Відповідно до положень ст.23 КпАП України, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Отже, стягнення є засобом впливу на свідомість правопорушника і головна його мета виховання порушника, формування у нього законослухняної поведінки, у зв`язку із чим своєчасне застосування заходів стягнення за адміністративні правопорушення є засобом запобігання суспільно небезпечних діянь.

На виконання вимог ст.33 КпАП України при накладенні адміністративного стягнення, судом враховується характер вчиненого правопорушення, зокрема те, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, яке відноситься до грубих порушень ПДР України як таке, що безпосередньо впливає на безпеку дорожнього руху та її учасників; особу правопорушника, ступінь його вини.

А тому, враховуючи характер та ступінь небезпеки вчиненого, а також ту обставину, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, що відноситься до категорії підвищеної суспільної небезпечності, тому з метою попередження вчиненню нових правопорушень, суд приходить до висновку про необхідність застосування адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на певний строк, передбачене санкцією ч.1 ст.130 КпАП України.

Згідно ст.40-1 КпАП України судовий збір по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» з правопорушника підлягає стягненню судовий збір у розмірі 605,60 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст.294 КпАП України,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 12 грудня 2024 року стосовно ОСОБА_1 скасувати.

Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 605,60 гривень (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок ) судового збору.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду Гапончук В.В.