Провадження № 3/643/885/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2025 суддя Московського районного суду м. Харкова Власенко М. В., розглянувши матеріали, які надійшли з ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , молодшого сержанта, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

До Московського районного суду м. Харкова повторно надійшли матеріали відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП згідно протоколу ДНХ-2/7020 про військове адміністративне правопорушення від 18 серпня 2024 року.

Так, згідно протоколу про військове адміністративне правопорушення серії ДНХ-2/7020 від 18 серпня 2024 року, 17 серпня 2024 року о 19:50 год. молодший сержант ОСОБА_1 був виявлений за адресою: АДРЕСА_2 , його було виявлено представниками військової частини НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, під час виконання службових обов`язків. В подальшому молодшого сержанта ОСОБА_1 було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_1 та проведено огляд на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу АЛКОНТ М (№ 00251), результат огляду 2.20 проміле. Відповідно до акту медичного обстеження молодший сержант ОСОБА_1 знаходиться в нетверезому стані під час виконання службових обов`язків в умовах особливого періоду.

Відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, повідомлений належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив таке.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2024 року у справі № 643/10340/24 матеріали відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП повернуті до ІНФОРМАЦІЯ_3 для належного оформлення.

Так, у постанові, з посиланням на положення законодавства, були зазначені недоліки матеріалів, а саме:

-відсутність повноважень особи (головного сержанта ОСОБА_2 ) на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння;

-відсутність відомостей про застосування спеціальних технічних засобів відеозапису;

-відсутність в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу № 3224 підпису свідка ОСОБА_3 ;

-відсутність підтверджуючих матеріалів того, що ОСОБА_1 був виявлений з ознаками алкогольного сп`яніння саме під час виконання службових обов`язків;

-рапорт командира 3 взводу військової частини НОМЕР_1 мол. с-нта ОСОБА_4 адресований начальнику ІНФОРМАЦІЯ_4 , а не своєму керівництву та не містить будь-яких резолюцій чи вказівок;

-протокол складений старшим сержантом ОСОБА_5 тво офіцера відділення Організації охорони, патрульно-постової служби, розшуку та діяльності ВСП в гарнізонах ІНФОРМАЦІЯ_4 , хоча згідно витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 02.07.2023 № 130-? право складати протоколи про правопорушення у справах про військові адміністративні правопорушення, вчинені військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів, а також працівниками Збройних Сил України під час виконання ними службових обов`язків, передбачені ст.ст. 172-10 172-20 КУпАП, які не підпорядковані за службою, уповноважено на те посадових осіб військових комендатур (груп Військової служби правопорядку, зведеним підрозділам Військової служби правопорядку), визначено, зокрема, старшого сержанта ОСОБА_5 головного сержанта взводу охорони та патрульно-постової служби роти ІНФОРМАЦІЯ_4 . Тобто, у вказаному наказі визначено коло посадових осіб військових комендатур (груп Військової служби правопорядку, зведеним підрозділам Військової служби правопорядку).

23 січня 2025 року матеріали відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП згідно протоколу ДНХ-2/7020 про військове адміністративне правопорушення від 18 серпня 2024 року надійшли повторно до суду.

Будь-яких документів, рапортів чи інших доказів на виконання постанови Московського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2024 року у справі № 643/10340/24 матеріали не містять.

Натомість, матеріали надійшли до суду з супровідним листом за підписом т. в. о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , з проханням закрити справу на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Положеннями ч. 3 ст. 172-20 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.

Частиною першою статті 172-20 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Матеріали справи містять: протокол ДНХ-2/7020 про військове адміністративне правопорушення від 18 серпня 2024 року; висновок приладу Алконт-М № 00251 тест № 2895 від 17 серпня 2024 року; акт № 3224 огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу; письмові пояснення ОСОБА_1 ; копію військового квитка ОСОБА_1 ; заяву та заявку ОСОБА_1 ; рапорт; витяг з наказу; копію постанови Московського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2024 року у справі № 643/10340/24.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на вищевикладене, суд звертає увагу на те, що особа, яка складає протокол про адміністративне правопорушення, зобов`язана діяти у суворій відповідності до встановленого законом порядку, оскільки така особа зобов`язана вчиняти не ті дії, які прямо не заборонені законом, а дії, які передбачені законом.

Суд зазначає, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), пункт 58, «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, пункт 40, «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, пункт 67).

Проте, у даному випадку процедура складення протоколу та інших матеріалів про військове адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 здійснена з порушенням.

За правилами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 2 статті 251 КУпАП передбачено: «Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу».

У рішенні Європейського суду з прав людини від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» (Заява № 39598/03) Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» та «Шабельник проти України» неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів має відповідати передбаченим національним правом вимогам основним правам гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Також, Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07 листопада 2002 року по справі «Лавентес проти Латвії» та від 08 лютого 2011 року по справі «Берктай проти Туреччини» наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій».

Пунктом 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282) також визначено, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Рішенням Конституційного суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, встановлено, що фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо є неналежними доказами.

Європейський Суд з прав людини у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згода на обов`язковість якої надана Верховною Радою України: «Кожен має право на справедливий … розгляд його справи …».

Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд поєднуються з положеннями ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (№ 475/97-ВР) та є частиною національного законодавства.

Отже, з урахуванням досліджених матеріалів, встановлено, що складення протоколу та інших матеріалів про війскове адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 здійснена з порушенням, а тому винуватість останнього є недоведеною поза розумним сумнівом.

Суд зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення, хоч і є джерелом доказів, однак за своєю процесуальною суттю є фіксацією правопорушення, та інформація, яка в нього вноситься повинна ґрунтуватися на первинних доказах.

На переконання суду, надані докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 є неналежними, недопустимими і недостовірними, оскільки отримані з порушенням проведення огляду на стан сп`яніння та складення протоколу та інших матеріалів про адміністративне правопорушення.

Відтак, судом встановлено порушення при складанні адміністративного протоколу та матеріалів, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, не доведена.

Судом враховуються той факт, що строки накладення адміністративного стягнення, визначені ст. 38 КУпАП, на ОСОБА_1 сплили, проте, з урахуванням вищевказаних обставин, суд доходить висновку про відсутність підстав закриття провадження у цій справі саме з такої підстави.

Отже, суд доходить висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 284 КУпАП постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

Керуючись ст. 172-20, 247, 268, 283 285 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Михайло ВЛАСЕНКО