Справа № 501/4066/24
Номер провадження 3/501/29/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2025 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді Яковця Є.О.,

за участю:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника адвоката Латій О.В.,

розглянувши матеріали, що надійшли з ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області про притягнення до відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , який є військовослужбовцем, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

10 вересня 2024 року близько 22:30 год. ОСОБА_1 керував автомобілем Audi A6, номерний знак НОМЕР_2 , по вул. 1 Травня в м. Чорноморську Одеського району Одеської області з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів) та в порушення п. 2.5. Правил дорожнього руху від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, зокрема на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестера Dr?ger та в медичному закладі, відмовився.

З цих підстав щодо ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серія ААД № 579823 від 10 вересня 2024 року за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 , якому були роз`яснені його права, передбачені ст.59, 63 Конститиуції України та ст.268 КУпАП, свою вину визнав у повному обсязі, пояснив, що дійсно відмовився проходити огляд щодо виявлення стану алкогольного сп`яніння, у вчиненому розкаявся. При призначенні покарання просив суд врахувати, що право керування транспортними засобами йому необхідно у зв`язку із виконанням ним своїх військових обов`язків.

Захисник Латій О.В. в судовому засіданні підтримала позицію підзахисного, просила суд призначити покарання ОСОБА_1 у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки позбавлення ОСОБА_1 такого права суттєво ускладнить, а в деяких ситуаціях унеможливить виконання військових обов`язків належним чином.

Особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення надала суду такі документи, які були досліджені судом:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 579823 від 10 вересня 2024 року, в якому зазначена суть правопорушення;

- рапорт про отримання виклику на службу «102» про дану подію;

- витяг з бази даних поліції щодо особи ОСОБА_1 ;

- рапорт працівника поліції про виявлення ОСОБА_1 з ознаками алкогольного сп`яніння;

- направлення на огляд до медичного закладу водія транспортного засобу від 10 вересня 2024 року, в якому зазначені виявлені у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння та зазначено про відмову ОСОБА_1 від огляду;

- витяг з бази даних поліції щодо наявності у ОСОБА_1 чинного посвідчення водія із відповідною категорію;

-витяг з бази даних поліції щодо транспортного засобу Audi A6, номерний знак НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 ;

- оптичний диск з 4 відеозаписами з бодікамери працівника поліції на яких зафіксовані наступні обставини: зупинення транспортного засобі Audi A6, номерний знак НОМЕР_2 , водієм якого виявлено ОСОБА_1 ; повідомлення працівником поліції про виявлені ними у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння із подальшим пропонуванням водію пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі; а також дії ОСОБА_1 , які сприймаються як відмова від проходження запропонованих оглядів (тривале ухилення від відповіді на пропозицію пройти огляд); також зафіксовано, що ОСОБА_1 відмовився від підписання протоколу та направлення на огляд.

Також особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, надала суду довідку ВЧ 2138 №1612 від 06 листопада 2024 року, відповідно до якої ОСОБА_1 є військовослужбовцем Державної прикордонної служби України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників справи, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Оцінивши зазначені докази у їх сукупності та дослідивши обставини даної справи, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до вимог ст.ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Адміністративні стягнення має на меті покарання порушника, запобігання скоєнню нових правопорушень. Однак суд наголошує, що покарання не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням.

Згідно з ч. 1 ст. 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Статтею 17 Закону України від 23.02.2006року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа «Надточий проти України від 15 травня 2008 року»). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява №10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

В той же час, відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).

Санкція частини 1 статті 130 КУпАП передбачає накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Санкція вказаної норми сформульована так, що не передбачає альтернативи. Тобто суд, встановивши наявність адміністративного правопорушення та винність даної особи в його вчиненні, має накласти стягнення без урахування характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини, майнового стану, обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Вказані положення Кодексу України про адміністративні правопорушення суперечать приписам частини 2 статті 61 Конституції України, яка передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Тож, санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП та відповідні положення ч. 2 ст. 33 КУпАП нівелюють конституційний принцип індивідуалізації юридичної відповідальності.

У зв`язку з цим суд вважає, що норми ч. 2 ст. 33 КУпАП, які допускають відхід від конституційного принципу індивідуалізації юридичної відповідальності при накладенні стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та безпеки на автомобільному транспорті, а також положення ч. 1 ст. 130 КУпАП, які передбачають безальтернативність стягнення за вказані у цій нормі адміністративні правопорушення, є такими, що суперечать ч. 2 ст. 61 Конституції України, і не можуть бути застосовані у відповідній частині.

При цьому, відповідно до ч. 2, 3 ст. 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Враховуючи усе вище викладене, суд вважає необхідним врахувати при накладенні стягнення характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність та розглянути питання про можливість накладення стягнення менш суворого, ніж те, яке передбачене санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З пояснень ОСОБА_1 та долучених до справи доказів вбачається, що він вину у вчиненні правопорушення визнає, розкаюється у вчиненому, є військовослужбовцем Державної прикордонної служби України (довідка №1612 від 06 листопада 2024 року ВЧ НОМЕР_3 ) та використовує службовий та власний автотранспорт у своїй щоденній діяльності для виконання поставлених йому як військовослужбовцю завдань, службу проходить з 26 вересня 2002 року, тобто майже 22 роки, правопорушення не спричинило істотних негативних наслідків.

За таких обставин, суд вважає, що позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами не буде пропорційним, оскільки таке стягнення, незважаючи на те, що воно передбачено санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, є надмірним за обставин цієї справи, його застосування не слугуватиме досягненню мети забезпечення справедливого балансу між інтересами суспільства та особи, яка на теперішній час перебуває на військовій службі та боронить державу, не відповідатиме інтересам держави.

Суд також вважає недоцільним позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами, оскільки він користується ним для виконання завдань під час здійснення захисту України від збройної агресії російської федерації.

В даному випадку, на думку суду, накладення на правопорушника адміністративного стягнення у виді штрафу є достатнім для критичного усвідомлення останнім протиправності свого вчинку, в достатній мірі слугуватиме його вихованню, а також запобігатиме вчиненню ним нових правопорушень у сфері дорожнього руху.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП у разі винесення суддею постанови про накладення адміністративного стягнення з порушника також підлягає стягненню судовий збір.

Оскільки суд накладає адміністративне стягнення на ОСОБА_1 , то з нього також підлягає стягненню судовий збір.

Керуючись ст.ст. 23, 24, 27, 30, 40-1, 130, 287, 285, 289 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн.

У разі несплати штрафу через п`ятнадцять днів з дня вручення порушнику постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення, а в разі розстрочки виконання постанови в частині сплати штрафу - у разі несплати відповідної частини штрафу, а також ненадання порушником до суду у строк визначений судом документу про оплату відповідної частини штрафу, - постанову про накладення штрафу відповідно до статті 308 КУпАП надіслати для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби з метою стягнення подвійного розміру штрафу 34000 (тридцять чотири тисячі) грн та витрат на облік зазначених правопорушень.

Реквізити для сплати штрафу: найменування Одеська область; отримувач - ГУК в Од. обл./м.Чорноморськ/21081300; банк отримувача - Казначейство України (ел. адм. подат.); код ЄДРПОУ - 37607526; код банку отримувача (МФО) 899998; рахунок отримувача UA0015001; код класифікації доходів бюджету 21081300; призначення платежу - адміністративні штрафи у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, платник ___.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 грн.

Реквізити для сплати судового збору: ГУК в Од.обл./м.Чорноморськ/22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37607526; банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.); код банку отримувача (МФО) 899998; рахунок отримувача - UA0015750; код класифікації доходів бюджету - 22030101; призначення платежу - *101;РНОКПП; ПІБ, судовий збір, Іллічівський міський суд Одеської області.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Іллічівський міський суд Одеської області протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Постанова підлягає виконанню протягом трьох місяців з дня винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки, розстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 цього Кодексу перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки, розстрочки.

Суддя