Справа №: 486/2063/24 Провадження № 3/486/94/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2025 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді Савіна. О.І.,

при секретарі Соболевської І.Ю.,

за участі: потерпілого ОСОБА_1 ,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Відділення поліції № 3 Вознесенського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.2 ст. 51 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

23.11.2024 року у період з 09:33 год. по 09:44 год. ОСОБА_2 таємно, шляхом вільного доступу викрав офіційний документ банківську картку АТ «Банк», не вживши заходів направлених на повернення чужого майна, здійснив завершені транзакції по зняттю грошових коштів, у магазинах м.Південноукраїнськ, спричинивши матеріальну шкоду на загальну суму 1939 грн.

Своїми діями ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст.51 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме: дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_1 пояснив, що він знімав кошти з банкомату та забув картку в банкоматі. Пізніше приїхав додому та помітив, що зникла банківська картка та почали приходити смс-повідомлення, що зняли кошти. На наступний день він звернувся до поліції, де йому повідомили хто і коли зняв кошти. Додав, що кошти йому так і не повернули.

У судове засідання ОСОБА_2 не з`явився, викликався до суду телефонограмою.

Також суд враховує практику Європейського Суду з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України», у якому зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження.

Відповідно до правової позиції, яка міститься у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Каракуця проти України, будь-яке порушення права доступу до суду відсутнє, якщо особа не виявила належної зацікавленості у розгляді його справи.

За таких обставин, враховуючи, що ОСОБА_2 належно повідомлений про дату та час судового засідання, до суду не з`явився, клопотань про відкладення справи не надсилав, а тому суд вважає можливим розглянути справу без участі ОСОБА_2 на підставі доказів, наявних в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Вина ОСОБА_2 у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення підтверджується також письмовими матеріалами справи, зокрема, змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №607391 від 04.12.2024 року, який, згідно положень статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є доказом у справі про адміністративне правопорушення, витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань від 24.11.2024 року, рапортом працівника поліції, протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 24.11.2024 року прийняту у ОСОБА_1 , протоколом допиту потерпілого ОСОБА_1 від 25.11.2024 року, протоколом огляду речі від 25.11.2024 року, письмовими поясненнями самого ОСОБА_2 від 24.11.2024 року.

Таким чином, ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст. 51 КУпАП, а саме: дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 23 КУпАП передбачається, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При накладенні стягнення, згідно положень ст. 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення, враховуються характер правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Вислухавши потерпілого, дослідивши письмові матеріали справи, враховуючи обставини та характер вчиненого правопорушення, дані про особу ОСОБА_2 , суд вважає доцільним накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту на строк визначений санкцією ч.2 ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суд переконливо прийшов до висновку про застосування до ОСОБА_2 адміністративного стягнення у вигляді адміністративного арешту, розуміючи те, що адміністративний арешт установлюється і застосовується лише у виняткових випадках за окремі види адміністративних правопорушень.

На думку суду таке адміністративне стягнення буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових адміністративних правопорушень.

У відповідності до ст. 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_2 на користь держави підлягають стягненню витрати пов`язані зі сплатою судового збору.

Керуючись ст.ст. 40-1, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 визнати винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту строком на 10 (десять) діб.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 коп.

Виконання постанови покласти на начальника відділення поліції №3 Вознесенського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Миколаївській області (м. Південноукраїнськ Миколаївської області, вул. Спортивна, 3).

Постанова може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її проголошення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Южноукраїнського міського суду О. І. Савін