Справа № 557/1/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року селище Гоща

Суддя Гощанського районного суду Рівненської області Тишкун П.В., розглянувши матеріали справи, які надійшли з відділення поліції №5 Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого зі слів,

за вчинення адміністративний правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-2, ч. 1 ст.130 КУпАП

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколів про адміністративні правопорушення серії ААД №549736 та серії ЕПР1 №201225 від 20.12.2024: 20.12.2024 о 17 год. 57 хв. в с. Дорогобуж по вул. Незалежності,195, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом ВАЗ 21051, н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, яку поліцейський здійснив шляхом увімкнення проблискових маячків синього та червоного кольору та шляхом увімкнення спеціального звукового сигналу. Своїми діями порушив вимоги п.2.4, пп «б» п.8.9 Правил дорожнього руху.

Вказані дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст.122-2 КУпАП.

Крім того, 20.12.2024 о 17 год. 57 хв. в с. Дорогобуж по вул. Незалежності,195, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21051, н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна шкірного покриву обличчя. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager 6810 та проведення такого огляду у медичному закладі відмовився. Порушення зафіксовано на відеокамеру ВК 2029. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги підпункту п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Вказані дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст.130 КУпАП.

Ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області від 29.10.2025 року справи за вказаними адміністративними правопорушеннями об`єднані в одне провадження, справі присвоєно № 557/1/25.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчинених правопорушеннях не визнав та заперечив факт керування автомобілем за вказаних у протоколі обставин. Просив провадження у справі закрити. Підтримав подані до суду письмові додаткові пояснення у справі.

Захисник особи, яка притягається до відповідальності- адвокат Цісар І.В. в судовому засіданні підтримала позицію свого підзахисного. Зазначила, що будь яких доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом матеріали справи не містять, а тому він не може бути притягнутий до відповідальності, як за ст.122-2 КУпАП, так і за ч. 1 ст.130 КУпАП. Просила провадження у справі закрити на підставі ст.247 КУпАП за відсутністю події та складу правопорушень у його діях.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 його батько. 20.12.2024 року зателефонував батько і сказав, що він випив з хлопцями на роботі і попросив виїхати до Бугринського повороту та забрати його додому. По дорозі вони заїхали у магазин, купили хліба. Доїжджаючи додому він побачив світло від проблискових маячків. Вони заїхали автомобілем на подвір`я і тоді до них під`їхали на автомобілі працівники поліції. Оскільки він керував автомобілем без посвідчення водія, то злякався і пішов відразу до будинку.

Заслухавши особи, яка притягається до відповідальності, його захисника, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.122-2 та ч. 1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а згідно ч. 2 цієї статті обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №549736 та серії ЕПР1 №201225 від 20.12.2024:

20.12.2024 о 17 год. 57 хв. в с. Дорогобуж по вул. Незалежності,195, водій ОСОБА_1 , в порушення вимог п.2.4, п. 2.5, пп «б» п.8.9 Правил дорожнього руху керуючи транспортним засобом ВАЗ 21051, н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, яку поліцейський здійснив шляхом увімкнення проблискових маячків синього та червоного кольору та шляхом увімкнення спеціального звукового сигналу, а крім того керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна шкірного покриву обличчя. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager 6810 та проведення такого огляду у медичному закладі відмовився.

Порушення зафіксовано на відеокамеру ВК 2029.

Вказані дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст.122-2 та ч. 1 ст.130 КУпАП.

Протоколи про адміністративні правопорушення відповідають вимогам ст.256 КУпАП, містять виклад суті вчиненого правопорушення та є джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу, яка його вчинила.

За змістом частин 3, 4 ст. 256 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

Як видно з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №249736 від 20.12.2024 року, ОСОБА_1 відмовився від будь яких пояснень щодо його змісту, не вказавши мотиви такої відмови. Будь-яких зауважень щодо змісту протоколу чи клопотань останній не заявляв. Права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП йому були роз`яснені.

Дій працівників поліції щодо складання щодо нього протоколів про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 не оскаржував.

За змістом ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Вимога про зупинку транспортного засобу подається поліцейським за допомогою увімкненого проблискового маячка синього і червоного або лише червоного кольору та (або) спеціального звукового сигналу ( пп «б» п.8.9 Правил дорожнього руху).

Пунктом 2.4 ПДР передбачено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил.

Відповідно до п 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Доказами, які беззаперечно вказують на винуватість ОСОБА_1 у порушення вимог п. 2.4, п.2.5 ПДР та вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст.122-2 та ч.1 ст. 130 КУпАП та, які відповідно до ст. 251 КУпАП є доказами у справі про адміністративне правопорушення, є:

протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №549736 та протокол серії ЕПР1 №201225 від 20.12.2024;

акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до медичного закладу від 20.12.2024, у яких зазначено виявлені поліцейським ознаки сп`яніння у ОСОБА_1 та відповідно до яких він відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, як на місці зупинки транспортного засобу так і у медичному закладі;

зобов`язання до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №201225 від 20.12.2024, згідно якого ОСОБА_1 відсторонено від керування транспортним засобом протягом 24 год.;

рапорт ПОГ Дроздюк Т., відповідно до якого 20.12.2024 в ході патрулювання було помічено т/з, який рухався з порушенням ПДР. Вимогу про зупинку водій не виконав, а тому останнього переслідували до місця його проживання, де він зупинився, водій вийшов з автомобіля з боку водія. В ході спілкування було виявлено у водія ознаки сп`яніння та запропоновано йому пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, від чого він відмовився.

довідка до протоколу ЕПР1 №201225 від 20.12.2024, згідно якої ОСОБА_1 на протязі року до відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП не притягувався, права керування не позбавлений;

копія постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №997744 від 20.12.2024, про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст.125, ч. 2 ст.126 КУпАП, а також відеозаписом події на якому зафіксовано факт порушення ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху, тобто недвозначної відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Пояснення свідка ОСОБА_2 допитаного в судовому засіданні, не спростовують обставин викладених у протоколах про адміністративні правопорушення.

Таким чином, суд вважає доведеним те, що водій ОСОБА_1 порушив Правила дорожнього руху, чим вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст.122-2 КУпАП та ч.1 ст. 130 КупАП, невикоанння вимоги поліцейського про зупинку та відмова від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Суд не приймає до уваги тверджень захисника про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом та не виконував функції водія, оскільки вони заперечуються наявними у справі доказами. З цих причин суд критично ставиться як до тверджень захисника, наведених у додаткових пояснення поданих до суду, так і до пояснень особи, яка притягається до відповідальності, розцінюючи його пояснення як спосіб захисту з метою уникнення притягнення до відповідальності.

Суд виходить з того, що закон не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Навпаки, ст. 94 КПК, який з огляду на відсутність достатнього регулювання процедури оцінки доказів у КУпАП, за аналогією застосовується судами при вирішення справ про адміністративні правопорушення, визначає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінює не тільки кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, але й сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як засвідчує судова практика, доказування тих чи інших обставин правопорушення досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх, у тому числі непрямих доказів, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) факту вчинення правопорушення конкретною особою.

Як вбачається з досліджених доказів, у адміністративних матеріалах дійсно відсутні прямі докази на підтвердження того, що транспортним засобом на момент подачі працівниками вимоги про зупинку перебував ОСОБА_1 , оскільки відеозапис події не доволяє безсумнівно встановити особу, яка знаходиться на місці водія. Однак скоєння цього адміністративного правопорушення саме ОСОБА_1 суд встановив на підставі сукупності інших вищенаведених належних і допустимих непрямих доказів, які з урахуванням обставин справи та висунутої на свій захист версії захисника, що не узгоджується із вказаними доказами, дозволили суду встановити винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч. 1 ст.122-2 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідно до стандарту доказування «поза розумним сумнівом».

Версія захисника, висунута на захист ОСОБА_1 , була проаналізована судом і визнана неспроможною.

Зокрема, як установив суд, 20.12.2024 с. Дорогобуж водій транспортного засобу ВАЗ 21051, н.з. НОМЕР_1 , який рухався з порушенням ПДР, не виконав вимогу працівників поліції про зупинку і коли ті наздогнали його вже після зупинки, біля транспортного засобу перебував саме ОСОБА_1 . В ході спілкування із ОСОБА_1 у нього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння - запах алкоголю, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, яка не відповідає обстановці, у зв`язку з чим водію було запропоновано пройти медичний огляд на виявлення стану сп`яніння на місці та у медичному закладі, від чого останній відмовився. При цьому ОСОБА_1 відразу не заперечував факту керування автомобілем, наполягаючи тільки, що працівники поліції його не зупинили. І лише пізніше почав стверджувати, що він не керував автомобілем. Про те ж, що автомобілем керував син ОСОБА_1 (дослівно «хлопець керував»), почала розповідати дружина ОСОБА_1 (або інша жінка, особу якої працівники поліції не встановлювали), яка підійшла на місце події. І лише після цього версію про те, що автомобілем керував його син, підхопив ОСОБА_1 .

З огляду на те, що власником автомобіля ВАЗ 21051, н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_1 , який має дійсне посвідчення водія, у світлі наведених вище міркувань у суду немає сумнівів, що на момент спроби зупинки його поліцією автомобілем керував саме ОСОБА_1 , а не його син, який не мав посвідчення водія, на той момент не досяг віку 18 років, тому не мав права навіть отримати таке посвідчення і керувати автомобілями, і, за його власними словами, навіть не закінчив навчання на курсах водіїв.

Тому суд критично ставиться до показань, які надав у судовому засіданні син ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які суд розцінює лише як спробу останнього допомогти батькові уникнути відповідальності, зроблену неповнолітньою особою, яка не до кінця розуміє наслідки таких дій як з його боку, так і з боку його батька.

Суд наголошує, що відповідно до п. 1.3 Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху (якими є в тому числі і водії) зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п. 2.5 ПДР, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З огляду на викладене, враховуючи сукупність встановлених судом обставин та досліджених доказів, суд дійшов висновку про те, що адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст.122-2 та ч. 1 ст. 130 КУпАП були вчинені, а ОСОБА_1 є винуватим у вчиненні цих правопорушень.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відповідно до ч. 2 ст.36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Приймаючи рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122-2 та ч.1 ст. 130 КУпАП, суд враховує, характер вчинених правопорушень, особу порушника, та приходить до висновку про застосування стягнення в межах санкції ч. 1 ст.130 КУпАП, що відповідає вимогам ст. 23 КУпАП, та є достатнім і необхідним для виховання особи, запобігання новим проступкам.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

На підставі наведеного ст. 40-1, ч. 1 ст. 122-2, ч. 1 ст. 130, ст.ст. 221, 280, 283, 284 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-2 та ч. 1 ст. 130 КУпАП та на підставі ст.36 КУпАП, накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Роз`яснити, що штраф, відповідно до ст. 307 КУпАП, має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати штрафу у визначений в ст. 307 КУпАП строк, у порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення згідно зі ст. 308 КУпАП стягнути з ОСОБА_1 подвійний розмір штрафу в розмірі 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок на рахунок №UА0026001, отримувач коштів ГУК у м. Києві 22030106, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), за кодом класифікації доходів бюджету 22030106.

Постанова може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення.

Повний текст постанови виготовлено 31.01.2025.

Суддя П.В.Тишкун