ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2025 рокум. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Тишківський С.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з до адміністративної відповідальності за ч.1 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення

ВСТАНОВИВ:

Згідно з Протоколом про адміністративне правопорушення від 20.12.2024 року серії ВАД № 154129: «20.12.2024 близько 15:30 год. в АДРЕСА_1 ОСОБА_1 вчинив домашнє відносно племінника ОСОБА_2 психологічного характеру, а саме принижував та погрожував, чим принизив його честь і гідність».

У судовому засіданні ОСОБА_1 вини не визнав, дав суду наступні пояснення. ОСОБА_1 спільно проживає в квартирі за адресою АДРЕСА_1 разом з рідною сестрою ОСОБА_3 та двома її синами: ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . ОСОБА_1 пояснив суду, що 20.12.2024 року він не вчиняв домашнього насильства щодо свого племінника ОСОБА_2 , не погрожував йому, не обзивав його, не принижував його. Того дня його племінник ОСОБА_2 черговий раз кричав та ображав свою матір ОСОБА_3 , принижував її, а ОСОБА_1 заступився за сестру, а саме зробив зауваження племіннику, за вимагав від нього, щоб він поважав свою матір. ОСОБА_1 також пояснив, що його племінник ОСОБА_2 кинув навчання в університеті, ніде не працює, живе в матері на шиї, весь час безпідставно вимагає від неї утримання, ображає та обзиває її в тому числі нецензурною лайкою, на зауваження не реагує, є неохайним, порушує правила співжиття. На всі прохання і вмовляння матері ОСОБА_2 відповідає агресивним криком та образами, на вимогу дядька мирно себе поводити ОСОБА_2 тільки відповідає конфліктом та провокаціями в адресу дядька. ОСОБА_1 та його сестра ОСОБА_3 є співвласниками квартири, а діти його сестри не мають прав власності на означене житло, та проживають в ньому зі згоди дядька та матері. 20.12.2024 року ОСОБА_1 сказав племіннику ОСОБА_2 , щоб він нарешті припинив ображати свою матір, почав шукати роботу або можливість поновитися в університеті, а також привів себе до нормального стану, на що ОСОБА_1 відповів дядькові зневажливо та агресивно, тоді ОСОБА_1 сказав племіннику, що змушений буде ставити питання перед сестрою про необхідність залишення ОСОБА_2 означеної квартири, оскільки він не є її власником та порушує правила співжиття. На що ОСОБА_2 почав його провокативно питати: «А що ти мені зробиш» і безпідставно викликав поліцію на дядька, працівникам якої повідомив недостовірну інформацію про, начебто, вчинення щодо нього домашнього насильства дядьком. При початку розмови з племінником в квартирі була присутня його сестра ОСОБА_3 , яка залишила квартиру та повернулась згодом, коли вже була поліція, а після неї прийшов другий племінник ОСОБА_5 .

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 дала суду пояснення, що є рідною сестрою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та матір`ю заявника ОСОБА_2 , 2001 р.н.. Вони всі разом, а також її другий син ОСОБА_5 , 2000 р.н. спільно проживають по АДРЕСА_1 , співвласниками квартири є вона ОСОБА_3 та її брат ОСОБА_1 . Свідок ОСОБА_3 також пояснила суду, що її син ОСОБА_2 є повнолітньою особою, навчався на юриста в ДНУ ім. В.Стуса, але покинув навчання, ніде не працює, не приймає участі у сплаті комунальних послуг, не приймає участі у придбанні продуктів харчування, "сидить в мами на шиї", а на її прохання влаштуватись на роботу або продовжити навчання завжди реагує агресивно, кричить на матір в присутності дядька та старшого брата. Її брат ОСОБА_1 завжди заступається за неї перед племінником, робить йому зауваження, щоб не ображав матір, щоб дотримувався правил співжиття, теж каже племіннику ОСОБА_2 , що йому треба влаштуватись на роботу або продовжувати навчання. На що ОСОБА_2 відповідає дядькові завжди агресивно та провокаційно. ОСОБА_2 ріс без батька і тому ОСОБА_1 допомагав сестрі виховувати її дітей, зокрема ОСОБА_2 , з дитинства, забирав з садочка, школи тощо. В присутності свідка її брат ОСОБА_1 ніколи не погрожував племіннику ОСОБА_2 , не бив та не принижував його, але на всі зауваження дядька її син завжди відповідав агресивно, починав кричати. Єдине, що міг дозволити собі її брат у відповідь на ці крики племінника це говорити на підвищених тонах, без погроз та образ.

20.12.2024 року вдень, час точно не пам`ятає, свідок ОСОБА_3 була вдома разом з сином ОСОБА_2 та братом ОСОБА_1 .. Її син ОСОБА_2 в черговий раз почав кричати на неї, ображати словесно, а її брат ОСОБА_1 заступився за неї перед племінником, але не погрожував, зробив зауваження, на що ОСОБА_2 відреагував агресивно, між дядьком та племінником відбувся спір з цього приводу, але без погроз, обзивань та принижень, лише розмова на підвищених тонах. В цей момент свідок ОСОБА_3 пішла з квартири по своїх справах, а коли, приблизно через годину повернулась додому, в квартирі були вже працівники поліції, які складали адмінпротокол на її брата ОСОБА_1 за зверненням сина ОСОБА_2 .. ОСОБА_6 хоч і не була свідком всього, що відбувалось між її братом та сином 20.12.2024, але впевнена, що її брат ОСОБА_1 не вчиняв домашнього насильства щодо її сина ОСОБА_2 .

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що є рідним братом заявника ОСОБА_2 , постійно проживає разом з ним, матір`ю ОСОБА_3 та дядьком ОСОБА_1 в одній квартирі по АДРЕСА_1 . Свідок ОСОБА_5 працює, з братом не перебуває у неприязних стосунках, проте майже не спілкується, зважаючи на те, що ОСОБА_2 веде такий спосіб життя, який не сприймається свідком в якості нормального: кинув навчання в ДНУ ім. В.Стуса, ніде не працює, не охайний, постійно кричить на матір, вимагає в неї, щоб вона йому купувала продукти та готувала їсти, сам нічого до цього не докладаючи, постійно каже, що мати «йому винна». В суперечки з братом свідок не вступає, оскільки не хоче порушувати свій спокій, оскільки свідок працює і йому треба відпочинок перед роботою. За матір перед ОСОБА_2 завжди заступається дядько ОСОБА_1 , який робить зауваження племіннику, щоб він не ображав матір, не кричав на неї, не принижував її, щоб поважав правила співжиття, привів себе у порядок, влаштувався на роботу або продовжив навчання. При цьому ОСОБА_1 ніколи не погрожував племіннику ОСОБА_2 , не ображав його та не принижував, не бив, не виганяв з дому тощо. Дядько ОСОБА_1 виключно здійснює здорову критику в адресу ОСОБА_2 . Попри це, ОСОБА_2 завжди агресивно та провокативно відповідає дядькові, сам кричить на нього. 20.12.2024 року під час вказаних подій свідка ОСОБА_7 не було вдома, а коли він прийшов, то побачив брата, дядька та матір, а також працівників поліції, які вже закінчували оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення. Свідок ОСОБА_5 також не вірить в те, що його дядько ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство щодо його брата ОСОБА_2 , вважає, що брат каже неправду.

В судове засідання 16.01.2024 у призначений час особа, щодо якої здійснюється провадження - ОСОБА_1 не з`явився, хоча про дату та час чергового судового засідання був повідомлений належним чином, тому суд вважає за можливе завершити розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 , який в попередніх судових засіданнях надав судові пояснення та докази.

Повідомлений належним чином про дату та час судового засідання ОСОБА_2 у судове засідання 16.01.2024 у призначений час не з`явився, поряд з цим, попередньо подав до суду ряд заяв та клопотань, в тому числі:

- звернення ОСОБА_2 від 01.01.2025 про звільнення від сплати процесуальних витрат, яке не підлягає розгляду, оскільки виходить за межі розгляду справи про адміністративне правопорушення, що визначені статтею 280 КУпАП, чинний КУпАП також не містить положень про звільнення від сплати процесуальних витрат особи, яка не є особою, що притягається до адміністративної відповідальності;

- звернення ОСОБА_2 від 01.01.2025 року про відшкодування шкоди, заподіяної адміністративним правопорушенням, яке не підлягає задоволенню, оскільки стаття 40 КУпАП надає суду повноваження при розгляді справи про адміністративне правопорушення вирішити питання про відшкодування винним виключно майнової шкоди, тоді як означене звернення ОСОБА_2 містить прохання про відшкодування йому тільки моральної шкоди, що не передбачено ст. 40 КУпАП. Окрім того, означене звернення ОСОБА_2 не містить розміру заявленої моральної шкоди;

- звернення ОСОБА_2 від 02.01.2025 про звільнення від сплати судового збору, яке не підлягає розгляду, оскільки виходить за межі розгляду справи про адміністративне правопорушення, що визначені статтею 280 КУпАП, чинний КУпАП також не містить положень про звільнення від сплати судового збору, в т.ч. особи, яка не притягається до адміністративної відповідальності;

- звернення ОСОБА_2 від 31.12.2024 про залучення диску з доказами до справи про адміністративне правопорушення. При дослідженню наданого диску виявилось, що наданий диск є пустий, жодного файлу на нього не записано;

- звернення ОСОБА_2 від 03.01.2025 про витребування доказів щодо психічних захворювань ОСОБА_1 , яке відхиляється судом по причині виходу предмету означеного звернення за межі предмета з`ясування обставин справи, визначеного ст. 280 КУпАП;

- звернення ОСОБА_2 від 05.01.2025 про забезпечення доказів, яке не підлягає розгляду, оскільки виходить за межі розгляду справи про адміністративне правопорушення, що визначені статтею 280 КУпАП, чинний КУпАП не передбачає такої процесуальної дії, як забезпечення доказів, що характерно для іншого судочинства, регламентованого ЦПК, ГПК, КАС України.

Заслухавши пояснення особи, щодо якої здійснюється провадження в справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП зважаючи на наступне.

Відповідно до статті 9 КУпАП: адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 статті 173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Диспозиція частини 1 статті 173-2 КУпАП в якості обов`язкового елементу об`єктивної сторони домашнього насильства передбачає заподіяння шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

В протоколі про адміністративне правопорушення від 20.12.2024 року серії ВАД № 154129 зазначено дії психологічного насильства ОСОБА_1 щодо свого племінника ОСОБА_2 , проте не зазначено, що означеними діями завдано шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.1 ст. 254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Згідно з ч.2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не наділяє суд повноваженнями самостійно збирати докази та самостійно встановлювати в діях особи склад адміністративного правопорушення, елементи якого не зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення.

Окрім того, в Протоколі від 20.12.2024 прийняття заяви від ОСОБА_2 про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію та в письмових поясненнях ОСОБА_2 від 20.12.2024, останнім не вказано про завдання шкоди його психічному здоров`ю діями його дядька ОСОБА_1 .

Доказів завдання діями ОСОБА_1 шкоди своєму племіннику ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

Оскільки обов`язковим елементом об`єктивної сторони домашнього насильства, згідно з ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є саме завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, то відсутність в Протоколі про адміністративне правопорушення відомостей, що така шкода була завдана, виключає в діях ОСОБА_1 наявність об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст. 269 КУпАП, потерпілим є особа, якій адміністративним правопорушенням заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду.

Відсутність зазначення в Протоколі про адміністративне правопорушення від 20.12.2024, а також в протоколі прийняття заяви від 20.12.2024 та в письмових поясненнях ОСОБА_2 від 20.12.2024 про заподіяння шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_2 виключає можливість набуття ОСОБА_2 статусу потерпілого в справі про адміністративне правопорушення згідно з ч. 1 ст. 269 КУпАП.

Окрім того, надані в судовому засіданні пояснення ОСОБА_1 , свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , досліджені письмові докази: Характеристика на ОСОБА_1 від 24.12.2024 за місцем проживання; довідка від 24.12.2024 про склад сім`ї та власників квартири по АДРЕСА_1 ; письмові пояснення ОСОБА_7 від 24.12.2024; письмові поясненнями ОСОБА_3 від 24.12.2024 викликають у суду обґрунтовані сумніві у винуватості ОСОБА_1 щодо самого факту вчинення ним 20.12.2024 передбачених ч. 1 ст. 173-1 КУпАП діянь домашнього насильства психологічного характеру щодо ОСОБА_2 ..

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, за відсутності інших доказів, не може бути достатнім доказом винуватості особи.

Суд враховує рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010, відповідно до якого адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі й закріплених в статті 62 Конституції України.

Європейський суд з прав людини, у своєму рішенні від 10.02.1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях притримується позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 р.), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Положення статті 62 Конституції України встановлюють, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» (Заява № 39598/03) Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно із ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, і ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст. 173-2, ст.ст. 7, 9, 221, 245, 247, 251, 252, 276, 279, 280, 283, 284, 294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності закрити в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя: