Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 33/4809/49/25 Головуючий у суді І-ї інстанції Орендовський В. А.
Категорія - 126 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Ткаченко Л. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2025 року.Суддя Кропивницького апеляційного суду Ткаченко Л.Я., за участі адвоката Струць Т.І., яка представляє інтереси ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому Кіровоградської області, адміністративну справу за апеляційною скаргою адвоката Струць Т.І. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 20 листопада 2024 року.

Цією постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, українець, який не працює, РНОКПП НОМЕР_1 , проживає по АДРЕСА_1 , постановою поліцейського від 22.10.2024 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, -

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 40 800 (сорок тисяч вісімсот) гривень на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 7 (сім) років.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок на користь держави.

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до постанови суду ОСОБА_1 визнанний винуватим у тому, що 23 жовтня 2024 року о 18 годині 20 хвилин у м. Новомиргороді по вул. Соборності, 9, керував автомобілем М2, д.н.з. НОМЕР_2 , при цьому не мав права керувати таким транспортним засобом, чим порушив п. 2.1 «а» ПДР України.

Рішення суду мотивовано тим, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, підтверджується матеріалами справи, а саме, протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 157290 від 23.10.2024.

В апеляційній скарзі з доповненнями, адвокат Струць Т.І. просить скасувати постанову Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 20.11.2024, щодо ОСОБА_1 , а провадження по справі закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

В обгрунтування вимог посилається на те, що відповідно до протоколу, складеного 23 жовтня 2024 року, ОСОБА_1 інкриміновано правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП, яка застосовується у випадку повторного вчинення правопорушення.

Однак, станом на 22 жовтня 2024 року, коли ОСОБА_1 ніби-то вчинив попереднє правопорушення, постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності, що набрала законної сили, була відсутня. Таким чином, правопорушення від 23 жовтня 2024 року не можна кваліфікувати як повторне.

Отже, суд першої інстанції, дійшов помилкового висновку, що станом на момент складення протоколу 23.10.2024, ОСОБА_1 раніше притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 126 КУпАП, оскільки у матеріалах справи відсутня будь-яка постанова суду, або інший офіційний документ, який доводить, що особа була раніше притягнута до адміністративної відповідальності.

Вказує, що в один день 22.10.2024 ОСОБА_1 було притягнуто за ч. 2 ст. 126 КУпАП та за ч. 5 ст. 126 КУпАП, при цьому незрозуміло, як працівники поліції дозволили останньому керувати трансортним засобом без прав.

Зазначає, що працівники поліції безпідставно зупинили транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 .

Також, посилається на те, що ОСОБА_1 завершив навчання у школі водіння, що свідчить про його намір дотримуватися правил. Однак, через виконання військових обов`язків та регулярне перебування на передовій у зоні бойових дій він не має можливості скласти іспити для отримання водійського посвідчення, що є виключно формальним недоліком. При цьому, користуючись транспортом, ОСОБА_1 забезпечує виконання важливих завдань оборони та захисту суспільства, що відвертає загрози більшого масштабу.

Таким чином, суспільна небезпечність вчиненого ОСОБА_1 діяння є мінімальною, і вона не може бути підставою для призначення надмірно суворого адміністративного стягнення.

Відповідно до п. 1.10 ПДР водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

Згідно із п.28 постанови пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», «суди не вправі застосовувати позбавлення права керувати транспортними засобами тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала».

Тобто, позбавленню права керувати транспортними засобами підлягають виключно водії, які були таким правом наділені. Інші ж особи, можуть бути притягнуті до адміністративної відповідальності за вказаною статтею лише шляхом накладення адміністративного стягнення у виді штрафу.

Таким чином, закон не передбачає позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, які такого права не набули (не отримували посвідчення водія). При цьому, ОСОБА_1 , посвідчення водія, не має.

Заслухавши адвоката Струць Т.І., яка підтримала апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, перевіривши апеляційні доводи, вважаю, що апеляційна скарга адвоката Струць Т.І., підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте, вказаних вимог закону судом першої інстанції не дотримано.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 5 статті 126 КУпАП передбачена відповідальність, зокреме за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, а саме керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Об`єктом правопорушення, пердбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП полягає, зокрема, у керуванні транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом

Суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, є особа, яка досягла на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку, згідно ст. 12 КУпАП.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого умислу.

Поняття повторності розкрито у п. 2 ч. 1 ст. 35 КУпАП, згідно якого повторним правопорушенням є повторне протягом року вчинення однорідного правопорушення, за яке особу вже було піддано адміністративного стягненню.

Також, питання визначення повторності, як невід`ємної частини складу правопорушення, чітко та повно врегульовані спеціальним нормативним актом вузької дії, а саме Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 року (далі Інструкція).

Відповідно до п. 3 розділу І Інструкції повторність правопорушення - повторне вчинення протягом року адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями КУпАП та визначається за фактами винесених постанов у справах про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили (окрім правопорушень, відповідальність за які передбачена частиною третьою статті 130 КУпАП).

Окрім того, згідно із п. п. 1, 4, 5 розділу VII Інструкції повторним відповідно до статті 35 КУпАП визнається вчинене особою протягом року однорідне правопорушення, за яке її вже було піддано адміністративному стягненню.

Поліцейський, який подає матеріали до розгляду, готує довідку про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення, отримання (неотримання) особою за місцем її проживання посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

У разі встановлення повторності правопорушення до протоколу (якщо протокол складається) долучається довідка, у якій міститься інформація про дату вчинення попереднього адміністративного правопорушення і прийняте в справі рішення.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 157290 від 23.10.2024, ОСОБА_1 визнанний винуватим у тому, що 23 жовтня 2024 року о 18 годині 20 хвилин у м. Новомиргороді по вул. Соборності, 9, керував автомобілем М2, д.н.з. НОМЕР_2 , при цьому не мав права керувати таким транспортним засобом, правопорушення вчинене повторно протягом року, чим порушив п. 2.1 «а» ПДР України.

Відповідно до п. 2.1 «а» ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Рішення суду мотивовано тим, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, підтверджується матеріалами справи, а саме, протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 157290 від 23.10.2024.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно із ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленим законом.

Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, працівниками поліції до протоколу про адміністративне правопорушення додано, постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 3318147 від 22.10.2024, згідно якого ОСОБА_1 22.10.2024 о 13:21 у м. Новомиргород по вул. Залізнична, 5, керував транспортним засобом BRILLANCE д.н.з. НОМЕР_2 , не маючи права керування транспортним засобом, чим вчинив адміністртивне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Разом з тим, сама по собі постанова про накладення адміністративного стягнення, не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи.

Окрім того, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 3318147 від 22.10.2024, не підписана особою, яка винесла постанову.

Також, у постанові вітсутні відомості про отримання її копії, особою притягнутою до адміністративної відповідальності та відомості про надсилання постанови рекомендованим листом, особі щодо якої складено постанову (а.с.8).

Разом з тим, вимогами ст. 291 КУпАП регламентовано, що постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови, за винятком, зокрема, постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення, або під час її виконання у випадках, передбачених ч. 1 ст. 300-1 цього Кодексу.

З огляду на вказане, оскільки постанова про накладення адміністративного стягнення серія ЕНА № 3318147 від 22.10.2024, якого ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення 22.10.2024 о 13:21, адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, ОСОБА_1 не отримана, йому не направлялася рекомендованим листом, вказана постанова відповідно до ч. 2 ст. 291 КУпАП, вважається такою, що не набрала законної сили.

При цьому, у матеріалах справи є довідка, видана сектором поліцейської дільниці № 1 (м. Новомиргород)відділення поліції № 1 (м. Мала Виска) Новоукраїнського районного відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області, про те, що ОСОБА_1 притягувався до адміністративної відповідальності (а.с.6).

Проте, довідка не містить відомостей коли ОСОБА_1 притягувався до адміністративної відповідальності та за яке адміністративне правопорушення.

Тобто, вказана довідка також не може бути належним та допустимим доказом вчинення ОСОБА_1 , адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Водночас, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 157290 від 23.10.2024, складеному працівником поліції зазначено, що свідки не залучалися, правопорушення фіксувалося на нагрудну бодікамеру поліцейського 70065, який додається до протоколу (а.с.3).

Однак, до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 157290 від 23.10.2024, не додано відеозапис на підтвердження події вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, так і процедури складення проколу про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, працівниками поліції не задокументовано та не зафіксовано, отже не доведено належними і допустимими доказами факту порушення водієм п.2.1 «а» Правил дорожнього руху та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Будь-яких інших належних і допустимих доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч 5 ст. 126 КУпАП, працівниками поліції не надано.

Враховуючи викладене, з точки зору достатності доказів, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять тієї сукупності доказів, яка б усунула обґрунтований сумнів щодо доведеності наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, а тому усі сумніви і припущення щодо наявності в діях останнього складу адміністративного правопорушення повинні бути визнані на його користь.

При винесенні оскаржуваної постанови суддя місцевого суду оцінки та аналізу наявним у справі доказам не надав, та в порушення вимог ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП, не з`ясував усі обставини справи в їх сукупності, як наслідок, за відсутності у матеріалах справи належних доказів, дійшов помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

З урахуванням принципів і загальних засад Кодексу України про адміністративні правопорушення, практики Європейського Суду з прав людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у вчиненні якого певною особою має доводитися в суді.

Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» від 09.06.2011 р., заява №16347/02 та Малофєєва проти Росії» від 30.05.2013 р., заява №36673/04).

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частиною 2 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод регламентовано, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Згідно принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, усі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, та «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Таким чином, враховуючи наведене, з протоколу про адміністративне правопорушення та доказів, доданих до нього, не вбачається, що у діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Пунктом 1 статті 247 КУпАП, регламентовано, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова місцевого суду скасуванню, провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 КУпАП на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, - закриттю у зв`язку з відсутністю у діях останнього складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п. 1 ст. 247, ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Струць Т.І. в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 20 листопада 2024 року, стосовно ОСОБА_1 скасувати.

Провадження у справі, щодо ОСОБА_1 , закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кропивницького

апеляційного суду Л.Я. Ткаченко