ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/3451/24 Головуючий суддя І інстанції Бородіна Н.М
Апеляційне провадження № 33/818/162/25 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: ч.5 ст.126 КУпАП
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2025 року м.Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,

за участю секретаря - Вакули Н.С.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою захисника Осадчого Р.І. на постанову судді Київського районного суду м.Харкова від 15 липня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 2400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 40 800 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 років.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 605 грн. 60 коп.

Постановою встановлено, що 19.04.2024 року о 09 год. 59 хв. в м. Харків по вул. Героїв Праці, 2/48, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом VOLKSWAGEN CARAVELLE, р.н. НОМЕР_1 , будучи позбавлений права керування транспортними засобами, чим порушив вимоги п. 2.1 «а» ПДР України. Порушення вчинено повторно протягом року.

В своїй апеляційній скарзі захисник Осадчий Р.І. просить скасувати постанову судді Київського районного суду м.Харкова від 15.072024 року щодо ОСОБА_1 , а провадження у справі закрити на підставі п.4 ст.247 КУпАП, у звязку із вчинення дій особою в стані крайньої необхідності.

Свої апеляційній вимоги захисник обґрунтовує тим, що 19.04.2024 хв. о 09 год. 40 хв. дружині ОСОБА_1 стало дуже погано через ймовірний приступ епілепсії, а тому його підзахисний вирішив самостійно її доставити до лікарні, оскільки раніше вже мав негативний досвід щодо виклику швидкої та таксі у таких випадках. Також захисник зазначає, що ОСОБА_1 відвозив свою дружину разом із сином, який є інвалідом з дитинства за станом зору та повинен у цей день також відвідати лікаря-офтальмолога у визначений час. Зазначає, що такі дії ОСОБА_1 свідчать, що останній діяв в стані крайньої необхідності, що виключає його відповідальність за вчинене адміністративне правопорушення.

Крім того, апелянт просить поновити йому процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Київського районного суду м.Харкова від 15.072024 року щодо ОСОБА_1 , оскільки через поганий стан здоров`я останній не зміг своєчасно подати апеляційну скаргу на зазначене судове рішення. Також на підтвердження його доводів клопотання про поновлення строку захисником надано копії медичних документів, з яких дійсно вбачається, що ОСОБА_1 проходив стаціонарне лікування у зазначений період.

Отже, твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне підтверджуються відомостями медичних документів, що додані до апеляційної скарги, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника Осадчого Р.І.

В судове засідання, яке призначались судом апеляційної інстанції на 17.01.2025 року, захисник Осадчий Р.І. не з`явився, але він був належним чином повідомлений про місце, дату та час апеляційного розгляду, що підтверджується відомостями рекомендованого повідомлення про отримання захисником Осадчим Р.І. судової повістки 18.12.2025 року.

Крім того, 17.01.2025 року захисник Осадчий Р.І. подав до суду апеляційної інстанції заяву про проведення апеляційного розгляду за його відсутності. Крім того, в своїй заяві захисник зазначає, що повністю підтримує свою апеляційну скаргу та просить ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення за наслідками апеляційного розгляду.

До початку апеляційного розгляду ОСОБА_1 підтримав клопотання свого захисника та вважав за можливе провадити апеляційний розгляд за відсутності останнього.

При цьому належить врахувати, що саме захисник Осадчий Р.І. є ініціатором апеляційного перегляду постанови судді Київського районного суду м.Харкова від 15.07.2024 року, але ОСОБА_1 особисто з`явився до суду апеляційної інстанції для надання своїх пояснень щодо фактичних обставин події за його участі у цій справі.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

У цьому контексті суд також звертає увагу , що апеляційний перегляд здійснюється якраз за апеляційною скаргою особи , яка її подала , а неявка цієї особи в судове засідання, за умови, якщо вона була належним чином повідомлена про місце і час розгляду справи, не є перешкоджає судовому розгляду.

Отже, враховуючи зазначені обставини та думку ОСОБА_1 , суд вирішив провадити апеляційний розгляд без участі захисника Осадчого Р.І., який був належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи та просив провадити судовий розгляд за його відсутності, враховуючи наявні відомості у матеріалах справи, бажання ОСОБА_1 надати свої пояснення по справі та доводів апеляційної скарги.

Вислухавши доводи ОСОБА_2 , який підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги захисника Осадчого Р.І. без задоволення, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

З аналізу ст.ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, суд, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, повинен всебічно, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи, оцінивши кожен доказ як окремо, так і в їх сукупності й навести в своєму рішенні за результатами їх дослідження та оцінки висновки щодо відсутності або наявності в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.4 ст. 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідальність за ч. 5 ст. 126 КУпАП наступає за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою четвертою цієї статті, зокрема, керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортним засобом або не пред`явила їх для перевірки, або стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Згідно вимог пункту 2.1.а ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

За наслідками судового розгляду судом першої інстанції вірно встановлено, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, а саме відомостями:

- протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №644793 від 19.04.2024 року, що складений у відповідності до ст. 256 КУпАП, в якому зафіксовано обставини вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та який підписаний останнім. Крім того, ОСОБА_1 зазначив в цьому протоколі, що возив сина-інваліда до лікарні для термінованого лікування зору (арк.1);

- довідки, що складена інспектором ВАП Тарасенком В., з якої вбачається, що відповідно до облікових даних ІПНП, ОСОБА_1 отримував посвідчення водія НОМЕР_2 від 08.07.2015 року (арк.2);

- довідки, що складена інспектором ВАП Тарасенком В., про те, що, згідно облікової бази «Інформаційний портал Національної поліції України», постановою судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 15.08.2023 року у справі №646/2010/23 ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності та накладенням стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на 1 рік.

Крім того, 08.12.2023 року стосовно ОСОБА_1 винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1086847 за ч.4 ст.126 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 20 400 грн. (арк.6);

- довідки, що складена інспектором ВАП Тарасенком В., з якої вбачається, що відповідно до облікових даних ІПНП, транспортний засіб VOLKSWAGEN CARAVELLE, р.н. НОМЕР_1 , належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (арк.3);

- відеозаписів (відеофайли «export-dh5xv.mp4», «export-v3yp.mp4»), з яких вбачається, що працівникам поліції за перевищення встановлених обмежень швидкості був зупинений транспортний засіб VOLKSWAGEN CARAVELLE, р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . При цьому, останній з самого початку спілкування з поліцейськими не повідомляв останнім, що вимушений невідкладно доставити до лікарні будь-якого з членів своєї сім`ї чи інших осіб. Натомість, ОСОБА_1 добре розумів, що він позбавлений права керування транспортними засобами, а тому просив працівників поліції не складати стосовно нього протокол про адміністративне правопорушення за ст.126 КУпАП, посилаючись на те, що йому буде складно сплатити штраф та його дружина не витримає, якщо дізнається про це. При цьому, поліцейські декілька разів повідомляли ОСОБА_1 про кримінальну відповідальність за надання неправомірної вигоди. Також працівники поліції з додержанням чинного законодавства роз`яснили ОСОБА_1 його процесуальні права та обов`язки, а після складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №644793 від 19.04.2024 року зміст цього документу, надавши йому можливість заначити свої письмові пояснення (арк.4).

Отже, наявні вищезазначені письмові докази та відеозаписи з нагрудних камер поліцейських свідчать про те, що висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги захисника Осадчого Р.І. про вчинення ОСОБА_1 правопорушення в стані крайньої необхідності, апеляційний суд вважає безпідставними та необгрунтованими, з наступних підстав.

Відповідно до статті 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Згідно зі ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Крайня необхідність - це випадок зіткнення двох інтересів, які рівною мірою охороняються законом, і при якій заради збереження більш важливого інтересу, заподіюється шкода меншому інтересові.

Крайню необхідність можна визнати правомірною лише при наступних обставинах (ознаках): небезпека не може бути усунена іншим шляхом, окрім як заподіяння шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Так, як пояснив ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду, він вимушений самостійно був везти на транспортному засобі свою дружину та дитину до лікарні, оскільки останні потребували невідкладної допомоги лікарів.

Натомість, з наявних в матеріалах справи відеозаписів (арк.4) об`єктивно вбачається, що самого початку спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 , останній жодного разу не повідомляв поліцейським, що його дружина чи його син потребують невідкладної медичної допомоги. При цьому, на цих відеозапис не зафіксовано, що дружина ОСОБА_1 перебувала в транспортному засобу VOLKSWAGEN CARAVELLE, р.н. НОМЕР_1 . Натомість, на відеозаписі (файл «export-dh5xv.mp4», починаючи з 03 хв. 20 сек.) зафіксовано, що ОСОБА_1 повідомляв працівникам поліції, що везе сина-інваліда до лікарні, але він не зазначав, що син потребує невідкладної медичної допомоги, а лише повідомив, що вони їдуть на плановий огляд лікарю-офтальмологу. При цьому, з цього відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 жодного разу не повідомляв поліцейським, що в автомобілі також перебуває дружина, а лише зазначав, що боїться про те, що вона не переживе коли дізнається, що трапилось. При цьому, з іншого відеозапису (відеофайл «export-v3yp.mp4», починаючи з 07 хв. 18 сек. та 13 хв. 22 сек.) вбачається, що на ньому зафіксована коротка розмова ОСОБА_1 зі своїм сином, коли останній підійшов до службового автомобіля поліцейських та спокійним, врівноваженим голосом запитав у свого батька, чи потрібна йому допомога, на що ОСОБА_1 відповів йому сісти в їх машину та почекати. Також син ОСОБА_1 не повідомляв працівникам поліції, що йому чи ще комусь потрібна невідкладна медична допомога.

Апеляційний суд також враховує, що під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 спочатку повідомляв суду, що він їхав разом із дружиною та сином, але в подальшому змінив свої пояснення та зазначив, що поспішав додому, щоб забрати свою дружину і відвезти її до лікарні.

При цьому, під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 не повідомив суду, чому саме він не викликав бригаду екстреної медичної допомоги чи таксі для доставлення його дружини та сина до лікарні. Належить також врахувати, що захисник Осадчий Р.І. не був безпосереднім очевидцем подій у цій справі, а доводи його апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення.

Отже, така процесуальна позиція сторони захисту, з урахуванням усіх доказів, що долучені до матеріалів цієї справи, розцінюється судом як обраний спосіб захисту та уникнення адміністративної відповідальності за скоєне правопорушення.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що дії ОСОБА_1 не підпадають під критерії крайньої необхідності, що, відповідно до ст.18 КУпАП, могло б свідчити про наявність підстав, передбачених п.4 ст.247 КУпАП, а тому апеляційна скарга в цій частині є необґрунтованою і безпідставною, оскільки стороною захисту не надано суду доказів, які могли свідчити про те, що ОСОБА_1 , який раніше був позбавлений права керування транспортними засобами, був вимушений 19.04.2024 року о 09 год. 59 хв. в м. Харків по вул. Героїв Праці, 2/48, керувати своїм транспортним засобом VOLKSWAGEN CARAVELLE, р.н. НОМЕР_1 , для доставлення своєї дружини та сини до лікарні для надання останнім невідкладної медичної допомоги.

За таких обставин, стороною захисту не надано доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на викладене, зібрані у справі докази в їх сукупності підтверджують наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП, що не спростовано доводами апеляційної скарги захисника, а також поясненням ОСОБА_1 , що надані ним під час апеляційного розгляду, а тому відсутні підстави для задоволення поданої апеляційної скарги, скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі на підставі п.4 ст.247 КУпАП.

Порушень норм матеріального чи процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції допущено не було.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1) ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень («Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції»), (dec.); «Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2») [ВП], § 41).

Отже, у ході апеляційного перегляду встановлено, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 126 КУпАП, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови - є безпідставними.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч.5 ст. 126 КУпАП, відповідає положенням ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Клопотання захисника Осадчого Р.І. про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Поновивши захиснику Осадчому Р.І. процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Київського районного суду м.Харкова від 15 липня 2024 року.

Апеляційну скаргу захисника Осадчого Р.І. залишити без задоволення.

Постанову судді Київського районного суду м.Харкова від 15 липня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков