Справа № 644/8531/24
Провадження № 3/644/149/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

31 січня 2025 р. м.ХарківСуддя Орджонікідзевського районного суду м. Харкова Бугера О.В.,

За участю ОСОБА_1 ,

Захисника адвоката Кузнецової А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу про притягнення:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , що зареєстрований АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП, -

у с т а н о в и в:

Водій ОСОБА_1 , 19.09.2024 року о 12.50 годині, в м. Харкові, по проспекту Героїв Харкова, 308, керував транспортним засобом Toyota Prado, державний номерний знак НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОНКЛ відмовився на бодікамеру, чим порушив вимоги п.2.5. ПДР України, за що передбачено відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

В судовому засіданні 17.01.2025 року ОСОБА_1 суду пояснив, що свою провину не визнає, наполягав на тому, що він не перебував за кермом транспортного засобу. Зазначав, що він та ОСОБА_3 перебували в автомобілі Toyota Prado, державний номерний знак НОМЕР_2 , рухались в бік міста Харкова, за кермом перебував саме ОСОБА_3 .. Коли вони були зупинені працівниками поліції за кермом не перебував. Також, зазначав, що в автомобілі були зламані двері з боку водія, та відкривались лише зовні, тому, вони сідали через переднє пасажирське сидіння. Спочатку вийшов він, обійшов автомобіль, за ним переліз та вийшов водій ОСОБА_3 .. Пояснив, що на відео зафіксовано, що він вже обійшов автомобіль та відкрив двері водія зовні. Не заперечував, що почав себе грубо поводити, бо були неодноразові конфлікти з поліцейськими в Слов`янську, стверджував, що не перебував за кермом, казав, що всі питання до водія, відходив. Не заперечував, що був в сонцезахисних окулярах та говорив одночасно по телефону, але причину зупинки не повідомляли, на його позицію що він не водій не реагували та пропонували йому пройти огляд але як водію. Просив врахувати, що він виконував бойове завдання командира, просив провадження у справі закрити та в подальшому проводити розгляд справи за його відсутності.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Кузнецова А.А., подала клопотання про закриття адміністративного провадження, посилалась на те, що працівниками поліції порушено процедуру проведення огляду на визначення стану сп`яніння, оскільки ОСОБА_1 є військовослужбовцем, та вимоги проходження ним огляду відрізняються від загальних та такий огляд проводиться в порядку визначеному ст. 266-1 КУпАП, а саме, огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів. Тобто, огляд військовослужбовця ЗСУ щодо якого є підстави вважати, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння має проводиться відповідною уповноваженою особою. Оскільки працівникам поліції було відомо про те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, процедура огляду є незаконною та всі докази є недопустимими та зібраними з порушеннями. Зазначала, що відповідно до п. 3 ч.4 ст. 24 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника). Відповідно до довідки ВЧ від 18.09.2024 року №1658 ОСОБА_1 перебував на військовій службі, та за наказом командира зобов`язаний був 19.04.2024 року з 09.00 години до 24.00 години слідувати на автомобілі для виконання бойового завдання в місті Харкові та після виконання бойового завдання повернутись в місто Слов`янськ. Тобто, ОСОБА_1 є спеціальним суб`єктом, відповідальність якого передбачена ч.1 ст. 172-20 КУпАП, та оскільки протокол щодо нього складений за ч.1 ст. 130 КУпАП провадження у справі підлягає закриттю за відсутності складу правопорушення. Окрім того, до матеріалів за складеним протоколом не надано доказів щодо підтвердження факту керування транспортним засобом, на відеозапису ОСОБА_1 перебуває поряд із автомобілем та стверджує, що він не водій, навпаки до матеріалів справи долучені письмові пояснення ОСОБА_3 , який стверджує, що за наказом командира він керував транспортним засобом, що свідчить про додаткову підставу для закриття провадження. Також, на оглянутому відеозапису повністю спростовуються доводи про наявність ознак сп`яніння, не було порушення мови та поведінка відповідала обстановці, посилання поліцейського в протоколі на відповідні ознаки зумовлено суб`єктивним ставленням до ОСОБА_1 , оскільки у нього з інспектором виникли непорозуміння.

В додаткових поясненнях захисник адвокат Кузнецова А.А. зазначала, що поліцейським порушено вимоги ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», оскільки не було надано доказів причини зупинки транспортного засобу, що є безумовною підставою для визнання протоколу недопустимим доказом, посилалась на відповідну практику Верховного Суду, щодо обов`язковості повідомлення особи про законність причини зупинки транспортного засобу. Зазначала, що ОСОБА_1 не пропонувалось пройти огляд в медзакладі, та він не відмовлявся від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу. Також, посилалась на те, що ОСОБА_1 перебував на військовій службі, виконував наказ командира щодо виконання бойового завдання та діяв в стані крайньої необхідності, що є окремою підставою для звільнення його від відповідальності, згідно до положень ст. 18 КУпАП. Звертала увагу на практику апеляційного суду з означеного питання.

В судовому засіданні захисник адвокат Кузнецова А.А. подане клопотання та додаткові пояснення підтримала, просила провадження у справ закрити.

Суд, вислухавши думку учасників провадження, свідка, дослідивши матеріали справи, оглянувши відеозаписи, доводи поданих пояснень, встановив наступне.

Відповідно до 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати у справі ОГаллоран та Франціс проти Сполученого Королівства від 29.06.2007 зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Провина ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні підтверджується:

1) протоколом про адміністративне правопорушення серія ААД №603695 від 19.09.2024 року, що складений о 13.18. годині 19.09.2024 року; В протоколі зазначено, що свідки не залучались, відеозапис проводився БК 47001, 472889, від надання пояснень, підпису в протоколі ОСОБА_1 відмовився, копію протоколу не отримував.

2) довідкою про отримання ОСОБА_1 посвідчення водія;

3) направленням водія ОСОБА_1 до КНП ХОР ОКНЛ від 19.09.2024 року 13.05 годині для проходження огляду на стан сп`яніння, що містить дані про те, що огляд не проводився в мед закладі. Зазначено, що поліцейським виявлено ознаки сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка що не відповідає обстановці;

4) актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого поліцейським виявлено ознаки сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка що не відповідає обстановці, огляд не проводився, у зв`язку із відмовою;

5) рапортом інспектора взводу №1 роти №4 батальйону №4 УПП в Харківській області ДПП Куст А.А. від 19.09.2024 року, відповідно до якого на СП «ХТЗ» за адресою м. Харків, проспект Героїв Харкова, 308, було зупинено ТЗ Toyota Prado, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час спілкування у водія було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка не відповідає обстановці. Під час перевірки документів водій ОСОБА_1 не мав при собі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, чим порушив п.п. 2.1.б. ПДР України та керував транспортним засобом з номерним знаком, що не належить цьому транспортному засобу. На водія було складено постанову за ч.1ст. 122-3 КУпАП, серії БАБ №579075, та протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП серії ААД 603695.

Окрім цього, провина ОСОБА_1 підтверджується оглянутими відеозаписами. Суд зазначає, що відеозапис був проведений за допомогою технічного приладу - нагрудної камери, посилання на цей прилад, за допомогою якого проводилась фіксація наявне в протоколі. На оглянутому відеозапису зафіксовано факт зупинки транспортного засобу на блокпосту при в`їзді до міста, висловлену підозру про перебування в стані сп`яніння, пропозицію пройти огляд та відмову від її проходження. Суд зазначає, що на відеозапису чітко зафіксовано вихід ОСОБА_1 з водійського місця, вихід свідка ОСОБА_3 з переднього пасажирського сидіння. Після пропозиції поліцейського зупинитись, автомобіль перебуває в полі зору відеокамери, одразу після зупинки відчиняються двері збоку водійського сидіння та виходить ОСОБА_1 , в сонцезахисних окулярах, розмовляє по телефону. Через секунду, коли ОСОБА_1 вже перебуває поряд з автомобілем, відчиняються передні пасажирські двері, виходить ОСОБА_3 , без окулярів, без телефону, обходить автомобіль попереду, стає біля водійської двері. Працівником поліції ОСОБА_1 повідомлено, що у нього наявні ознаки сп`яніння, відчувається запах алкоголю, але він постійно повідомляє працівникам поліції, що не водій, вказує на ОСОБА_3 , як на водія, розмовляє жваво, на підвищених тонах, відходить від поліцейського та одночасно спілкується по мобільному телефону. ОСОБА_3 на запитання поліцейського повідомляє, що він був за кермом. В подальшому працівником поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці чи проїхати в медзаклад, але отримано відмову саме з мотивів не керування транспортним засобом, неодноразово повідомляє, що всі питання до водія.

До протоколу долучені письмові пояснення ОСОБА_3 , який зазначав, що саме він керував транспортним засобом Тойота НОМЕР_2 , в 13.00 годині 19.09.2024 року, по наказу командира та на стаціонарному посту і під час зупинки був за кермом.

За клопотанням сторони захисту ОСОБА_3 17.01.2025 року був допитаний в судовому засіданні у якості свідка, доводи викладені в письмових поясненнях підтримав, стверджував, що саме він був за кермом. Пояснював, що ОСОБА_1 є старшим за званням, вони їхали в автомобілі Тойота, він був за кермом, їхали на виконання наказу командира, їх зупинили на блокпосту в місто, в момент зупинки був в окулярах та розмовляв по телефону. Казав працівникам поліції що був за кермом.

Суд не приймає до уваги дані покази свідка ОСОБА_3 , оскільки відомості, що були ним повідомлені під час складання протоколу та розгляду справи, об`єктивно не відповідають даним оглянутого відеозапису. Також, з наведених вище підстав суд не приймає до уваги доводи ОСОБА_1 щодо керування транспортним засобом свідком ОСОБА_3 ..

Окрім того, на ОСОБА_1 за порушення п. 2.1.б ПДР України та керування транспортним засобом з номерним знаком, що не належить цьому транспортному засобу було складено постанову за ч.1ст. 122-3 КУпАП, серії БАБ №579075, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, який був сплачений, як повідомив сам ОСОБА_1 ..

Відповідно до Указу Президента України № 64 від 24.02.2022 року, з наступними змінами, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Поліцейськими зупинено автомобіль з метою перевірки документів. Тому були підстави для зупинки транспортного засобу.

Щодо доводів недійсності проведеного огляду відносно військовослужбовця, суд зазначає наступне. За змістом ч. 1 ст. 15 КУпАП військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів, несуть відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарними статутами. За порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, зазначені особи несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що при порушенні правил дорожнього руху водіями транспортних засобів Збройних Сил України або інших утворених відповідно до законів України військових формувань та Державної спеціальної служби транспорту - військовослужбовцями строкової служби, а також вчиненні ними військових адміністративних правопорушень, передбачених главою 13-Б цього Кодексу, штраф як адміністративне стягнення до них не застосовується. У випадках, зазначених у цій статті, органи (посадові особи), яким надано право накладати адміністративні стягнення, передають матеріали про правопорушення відповідним органам для вирішення питання про притягнення винних до дисциплінарної відповідальності.

Окрім того, стороною захисту суду надано копію довідки від 18.09.2024 року за №1638 відповідно до якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на військовій службі та за наказом командира зобов`язаний 19.09.2024 року з 09.00 до 24.00 години слідувати на автомобілі Toyota Prado, державний номерний знак НОМЕР_2 , для виконання бойового завдання в місті Харкові та після виконання бойового завдання повернутись в місто Слов`янськ.

Суд вважає, що в даному випадку, під час порушення ПДР України, ОСОБА_1 керував легковим автомобілем, який належить фізичній особі, а не транспортним засобом Збройних Сил України, тому має проходити огляд та нести відповідальність на загальних підставах.

Доводи захисника про перебування ОСОБА_1 у стані крайньої необхідності є необґрунтованими.

Так, відповідно до ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.

На думку суду, будь-яких даних які б свідчили про необхідність ОСОБА_1 прибути для виконання бойових та спеціальних завдань, пов`язаних із захистом Держави від вторгнення РФ на територію України, саме керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, досліджена довідка не містить, та обираючи спосіб виконання наказу обрано той, який заподіює шкоду іншим охоронюваним законом інтересам.

Також, відповідно до вимог ч.6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Тому наведені постанови стороною захисту, щодо застосування вимог ч.1 ст. 130 КУпАП у справах щодо притягнення до відповідальності військовослужбовців, судом не можуть бути враховані.

З урахуванням наведеного, доводи викладені в клопотанні та додаткових поясненнях суд вважає не обґрунтованими.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, «Коробов проти України» від 21.07.2011 року, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій. В даному випадку, факт керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 , відмова від проходження ним огляду у встановленому законом порядку на місці зупинки та в мед закладі, повністю підтверджена належним та допустимими доказами.

Пункт 1.3. ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до п.2.5. ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до вимог ч.1 ст.130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Водій ОСОБА_1 вимог п.2.5. ПДР України не дотримався та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

При накладенні стягнення, відповідно до ст.ст. 33-35 КУпАП, суд враховує характер вчиненого правопорушення, відомості про особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, та вважає за необхідне накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

У відповідності до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», стягує з ОСОБА_1 судовий збір.

Керуючись ст.ст. 40-1, 283, 284 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , що зареєстрований АДРЕСА_1 , винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави (отримувач коштів ГУК у Харківській області ; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37874947;банк отримувача Казначейство України(ЕАП) ; код банку отримувача (МФО) 899998;рахунок отримувача UA0020001; код класифікації доходів бюджету 21081300) у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Роз`яснити правопорушнику, що після набрання даною постановою законної сили у випадку несвоєчасної сплати грошового стягнення (штрафу) у 15-денний строк з дня вручення йому постанови, передбачено стягнення штрафу у подвійному розмірі у відповідності до ст.ст.7,27,299,304,305,307,308 КУпАП та ст.ст.11,18 Закону України «Про виконавче провадження».

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , що зареєстрований АДРЕСА_1 , судовий збір в сумі 605,60 гривень на користь держави (отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783; банк отримувача- Казначейство України(ЕАП) ;код банку отримувача (МФО) 899998; рахунок отримувача UA0026001; код класифікації доходів бюджету 22030106).

Постанова може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя: О.В. БУГЕРА