Провадження № 3-в/537/7/2025
Справа № 537/6274/21
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.01.2025 року м. Кременчук

Крюківський районний суд м. Кременчука в складі головуючої судді Мурашової Н.В., за участі секретаря Дьяченко В.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Крюківського районного суду м. Кременчука в залі судових засідань в місті Кременчук подання начальника Автозаводського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області Гребенюк І.Л. стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

про вирішення питання про давність виконання постанови про накладення адміністративного стягнення,

у с т а н о в и в:

16 січня 2025 року начальник Автозаводського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області Гребенюк І.Л. звернулася до суду з поданням, в якому просила вирішити питання про звільнення ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення у виді 120 годин суспільно корисних робіт, накладеного постановою Крюківського районного суду м. Кременчука від 17.01.2022 року за ч.1 ст.183-1 КУпАП, за давністю відбування стягнення на підставі ст.304, ст.305 КУпАП, ст.80 КК України.

В обґрунтування подання зазначено, що постановою Крюківського районного суду м. Кременчука від 17.01.2022 року ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП із накладенням стягнення у виді суспільно корисних робіт на строк 120 годин. Матеріали відносно громадянина ОСОБА_1 надійшли до Крюківського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області та були прийняті до виконання 07.02.2022 року. Проте ОСОБА_1 не з`являвся у центр пробації за викликами. Для встановлення місцезнаходження ОСОБА_1 органом пробації проводилися першочергові розшукові заходи. Лише 03.10.2022 року ОСОБА_1 з`явився до органу пробації, де був ознайомлений з умовами відбування адміністративного стягнення та йому видано направлення для відпрацювання суспільно корисних робіт до КП «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області. Також ОСОБА_1 надав письмове пояснення, в якому зазначив, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 . 04.10.2022 року КП «Кременчукводоканал» відмовило ОСОБА_1 у прийнятті для відпрацювання суспільно корисних робіт. Відмову ОСОБА_1 отримав і від КП «Кременчуцьке автотранспортне підприємство 1628» та КП «Благоустрій Кременчука». 20.10.2022 року особова справа ОСОБА_1 передана з Крюківського РВ до Автозаводського РВ за територіальністю. За викликами до органу пробації ОСОБА_1 жодного разу не з`явився. Проведеними першочерговими розшуковими заходами не вдалося встановити місце знаходження ОСОБА_1 06.06.2023 року до Автозаводського ВДВС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області були направлені матеріали перевірки встановлення місце проживання ОСОБА_1 для вирішення питання про оголошення правопорушника в розшук в межах відкритого виконавчого провадження. Під час виконання виконавчого провадження державним виконавцем (з пояснень ОСОБА_1 ) було встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу в Збройних Силах України. Факт проходження військової служби ОСОБА_1 у ВЧ НОМЕР_2 підтверджено і ІНФОРМАЦІЯ_2 . На даний час ОСОБА_1 суспільно корисні роботи не відпрацював. Тому на підставі ст.304, ст.305 КУпАП, ст.80 КК України просили вирішити питання про звільнення ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, накладеного постановою Крюківського районного суду м. Кременчука від 17.01.2022 року за ч.1 ст.183-1 КУпАП, за давністю відбування стягнення.

В судове засідання представник Автозаводського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області Кравченко А. не з`явилася, подала письмову заяву про проведення розгляду справи у її відсутність, подання підтримує в повному обсязі.

ОСОБА_1 не з`явився в судове засідання, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що подання підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.303 КУпАП не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Крюківського районного суду м. Кременчука від 17.01.2022 року ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП, із накладенням стягнення у виді суспільно корисних робіт на строк 120 годин.

Вказану постанову суду звернуто до виконання 07.02.2022 року, тобто у визначений ст.303 КУпАП строк.

Матеріали відносно громадянина ОСОБА_1 надійшли до Крюківського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області та були прийняті до виконання 07.02.2022 року.

20.10.2022 року особова справа ОСОБА_1 передана з Крюківського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області до Автозаводського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області у зв`язку зі зміною ним місця проживання на АДРЕСА_1 .

Відповідно статті 304 КУпАП питання, пов`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Відповідно до ч.1 ст.2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з Кодексу та інших законів України, а згідно з положеннями ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова для застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини, надаючи автономного значення поняттям, які застосовуються в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), часто розцінює справи про адміністративні правопорушення саме як «кримінальні» у розумінні норм Конвенції.

Так, ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008 р. зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Положення Кодексу України про адміністративні правопорушення, не містять поняття строки давності виконання постанови суду про накладення адміністративного стягнення, тобто законодавцем залишено поза сферою свого регулювання питання щодо строків виконання таких постанов, створивши при цьому ситуацію безстрокового виконання такого рішення суду. Фактична «безстроковість» виконання таких постанов суперечить принципу правової визначеності, що є складовою принципу верховенства права і широко застосовується ЄСПЛ при оцінці порушень державами-членами Конвенції, а «необмежений строк виконання» своєчасно надісланої постанови суперечить принципу 4 Рекомендації № R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, згідно якого, якщо адміністративний орган влади розпочав адміністративне провадження із застосування санкції, він зобов`язаний діяти залежно від обставин справи з розумною швидкістю.

Натомість, дані строки, передбачені в Кримінальному кодексі України, а саме, ст. 80, яка розташована у розділі ХІІ «Звільнення від покарання та його відбування» і регламентує звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Таким чином, порушено інший фундаментальний із принципів права принцип справедливості, оскільки засуджені, які вчинили кримінальне правопорушення, в порівнянні з адміністративним правопорушенням, на підставі ст.80 КК України звільняються судом від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку суду.

Крім того, КСУ у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11.10.2011 (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні Суд поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, суд вважає за можливе до виниклих правовідносин застосувати аналогію закону, а саме норми ст.80 КК України, яка передбачає звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, яка передбачає звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку (особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки, зокрема, два роки у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі).

Згідно з ч.3 ст.80 КК України перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого від відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені п. п. 1-3 ч. 1 цієї статті, подвоюються.

Згідно з ч. 4 ст. 80 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Отже, ст.80 КК України застосовується у разі, якщо у встановлений законом строк вирок суду не був виконаний за умови, що засуджений не ухилявся від його відбування покарання, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності, та до закінчення строку виконання вироку не вчинив нового злочину, що є підставою для переривання строку давності.

Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Положення ст.80 КК України свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

За таких обставин застосування ст.80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі N5-324кс15 (постанова від 24 грудня 2015 року) ухилення від відбування покарання, як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку, є особливим юридичним фактом, який може бути підтверджений лише обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Редакція ч.3 ст.80 КК України певним чином співвідноситься зі статтями 389 та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у ч.3 ст.80 Загальної частини КК, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини НОМЕР_3 . Отже, роблячи висновок про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні ч.3 ст.80 КК України, суд тим самим фактично визнає її винною у вчиненні нового злочину. Таке правозастосування суперечить ч.1 ст.62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду.

Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Оскільки в матеріалах особової справи відсутні дані про ухилення ОСОБА_1 від відбування покарання, зокрема притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.183-2 КУпАП та кримінальної відповідальності за 389-2 КК України, то немає підстав вважати, що перебіг строку давності зупинявся чи переривався.

Відповідно до приписів ст.152 КВК України закінчення строків давності виконання обвинувального вироку є підставою для звільнення від відбування покарання.

Підстава для звільнення від відбування покарання у відповідності до положень ст. 80 КК України складається з трьох обов`язкових елементів:

1) закінчення (сплив) строків давності виконання обвинувального вироку;

2) не ухилення особи від відбування призначеного їй покарання;

3) не вчинення нею нового злочину, а не кримінального проступку.

Враховуючи вище наведене, за аналогією права та той факт, що з часу набрання законної сили постановою Крюківського районного суду м. Кременчука від 17.01.2022 року про призначення ОСОБА_1 за ч.1 ст.183-1 КУпАП адміністративного стягнення у виді 120 годин суспільно корисних робіт минуло два роки, а тому на час розгляду подання закінчились строки давності її виконання, факт ухилення від відбування стягнення не встановлений постановою чи вироком суду, суд вважає, що подання підлягає до задоволення, оскільки наявні підстави для звільнення ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт за закінченням строків давності виконання постанови про накладення стягнення, визначені ст. 80 ч. 1 п. 1 КК України.

Керуючись ст. 303, 304 КУпАП, ст.80 КК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Подання начальника Автозаводського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області Гребенюк І.Л. про вирішення питання про давність виконання постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення у виді 120 годин суспільно корисних робіт, призначеного за ч.1 ст.183-1 КУпАП постановою Крюківського районного суду м. Кременчука від 17.01.2022 року, за закінченням строків давності виконання постанови про накладення адміністративного стягнення, визначених ст. 80 ч. 1 п. 1 КК України.

Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Суддя Мурашова Наталя Валентинівна