Номер провадження: 33/813/264/25
Номер справи місцевого суду: 946/5760/24
Головуючий у першій інстанції Бальжик О.І.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2025 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду судової палати у цивільних справах Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Драганова Дмитра Миколайовича

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03 грудня 2024 року

встановив:

Постановою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03 грудня 2024 року притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.5 ст. 126 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ч.2 ст. 38 КУпАП.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 липня 2024 року о 16 годині 53 хвилини ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Renault» державний номер НОМЕР_1 на

вул. Шевченко кут вул. М.Грушевського в м. Ізмаїлі Ізмаїльського району Одеської області, не маючи права керування транспортним засобом. Правопорушення вчинено повторно протягом року, ОСОБА_1 був притягнутий до відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП.

Також, 11 липня 2024 року о 16 годині 53 хвилин ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Renault» державний номер НОМЕР_1 на вул. Шевченко кут вул. М. Грушевського в м. Ізмаїлі Ізмаїльського району Одеської області, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку у медичному закладі, що підтверджується висновком медичного закладу №52 від 11.07.2024 року. Від керування відсторонений шляхом передачі тверезому водію.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постанову судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03 грудня 2024 року та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення: за ч.1 ст. 130 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку відсутності події та складу адміністративного правопорушення; за ч.5 ст. 126 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ч.2 ст. 38 КУпАП.

За доводами апеляційної скарги суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тому, що прилад за допомогою якого проводився огляд на стан алкогольного сп`яніння був у несправному стані, оскільки цифровий показник приладу більше ніж у шість разів перевищував допустиму похибку. На спростування висновків суду першої інстанції про те, що минув значний проміжок часу між проведенням першого та другого тесту, зазначає, що вони проводилися у закладі охорони здоров`я з інтервалом часу близько 15 хвилин. Посилаючись на відеозапис, апелянт звертає увагу, що він знаходився у нормальному стані, рівно та впевнено переміщався, рухався, вів себе спокійно та адекватно, що спростовує результати алкотестера 0,357%. Суд першої інстанції проігнорував висновок лікаря, складений 11 липня 2024 року згідно якого він не перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Зважаючи на те, що він проходив огляд у закладі охорони здоров`я, суд мав обов`язково врахувати цей висновок, а не результати огляду, отримані за допомогою алкотестеру. Просить врахувати, що на відеозаписах зафіксовано, як правоохоронці здійснювали тиск на лікаря, змушуючи його написати в акті медичного огляду, що ОСОБА_2 перебував у стані сп`яніння, однак лікар відповів, що з огляду на результати продуття алкотестеру (0,222% проміле), та з урахуванням адекватної поведінки водія, відсутні підстави вважати, що він знаходиться у стані алкогольного сп`яніння.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник Драганов Д.М. підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги.

Вислухавши ОСОБА_1 та його захисника Драганова Д.М.за доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Приймаючи постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив із того, що його вина підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №851025 від 11 липня 2024 року, направленням водія на огляд, результатами тесту на стан алкогольного сп`яніння№52 від 11 липня 2024 року, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння №52 від 11 липня 2024 року, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння, розпискою ОСОБА_3 від 11 липня 2024 року, відеозаписами.

З такими висновками судді, апеляційний суд не погоджується, з огляду на таке.

У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже під час розгляду справи, законодавець покладає на суд обов`язок, обумовлений з`ясуванням істотних обставин справи, перелік яких регламентовано законом, які слугують правовими підставами (підґрунтям) для прийняття рішення про визнання особи винуватою у скоєнні інкримінованого правопорушення та застосування до неї заходу державного примусу у вигляді накладення стягнення.

При цьому, законодавець у положеннях ст. 7 КУпАП констатує, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Склад адміністративного правопорушення - це сукупність законодавчо-визначених ознак, наявність яких дає підстави дійти висновку у кожному конкретному випадку щодо належної правової кваліфікації дій особи, та як наслідок прийняти рішення щодо можливості притягнення такої особи до юридичної відповідальності.

Відсутність (недоведеність) хоча б однієї із ознак складу адміністративного правопорушення унеможливлює прийняття рішення про притягнення особи до відповідальності та застосування відносно неї заходів державного примусу, зокрема накладення стягнення у виді штрафу.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; по-третє відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Зважаючи на специфіку складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, встановлення у діях особи факту керування транспортним засобом є обов`язковим, недоведеність цієї обставини свідчить про відсутність у діях особи ознак інкримінованого правопорушення, а відтак і відсутність правових підстав для притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п. 2.9а Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України N 1306 від 10.10.2001 року, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У відповідності до приписів ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення (ч. 2 ст. 266 КУпАП).

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. (ч. 3 ст. 266 КУпАП).

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним (ч. 5 ст. 266 КУпАП).

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 266 КУпАП).

Порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським і оформлення його результатів, регламентовано розділом II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 року N 1452/735 (далі -Інструкція).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я) (пункт 7 розділу I).

Огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством (пункт 3 розділу III Інструкції).

Метою цього огляду є встановлення наявності чи відсутності стану сп`яніння в обстежуваної особи (пункт 4 розділу III Інструкції).

За результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду (пункт 15 розділу III).

Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння) (додаток 4), видається на підставі акта медичного огляду (пункт 16 розділу III Інструкції).

Зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку (пункт 17 розділу III Інструкції).

Поняття доказів та джерела їх отримання, визначені ст. 251 КУпАП, зокрема до одних із таких джерел законодавець відносить протокол про адміністративне правопорушення, пояснення свідків та відеозапис, а також інші документи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

З відеозапису, долученого до матеріалів справи убачається, що після зупинки транспортного засобу, водій ОСОБА_1 на вимогу поліцейського відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, при цьому висловив бажання пройти такий огляд саме у закладі охорони здоров`я, куди його було доставлено правоохоронцями. У медичному закладі ОСОБА_1 двічі проходив огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу «Алкофор 505». За результатами продуття алкотестеру вперше цифровий показник приладу зафіксував показники на рівні 0, 357% проміле (17:46:38 час вказаний на відеозаписі), вдруге на рівні 0,222% (18:15:19 час вказаний на відеозаписі). З урахуванням таких результатів огляду, лікар зазначив, що відсутні підстави для констатування факту перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, зважаючи на можливу допустиму похибку приладу, тому склав вказаний вище висновок у якому зазначив, що у ОСОБА_1 не виявлено ознак алкогольного сп`яніння.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №851025 від 11 липня 2024 року убачається, що: «11 липня 2024 року о 16:53 год, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом по вул. Шевченко кут Михайла Грушевського, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку у медичному закладі у лікаря-нарколога та підтверджується висновком медичного закладу №52 від 11 липня 2024 року. Від керування транспортним засобом відсторонений, шляхом передачі тверезому водію, чим порушив вимоги п.2.9 а ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП».

Отже, в основу звинувачення ОСОБА_1 у скоєнні інкримінованого правопорушення, правоохоронці поклали саме висновок щодо результатів медичного огляду водія у закладі охорони здоров`я, а не будь-яке інше джерело доказу, наприклад результати цифрового показника спеціального технічного засобу, отримані за результатами його використання.

Як убачається з висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 11 липня 2024 року, лікарем за результатами проведення огляду ОСОБА_1 , у останнього не виявлено ознак сп`яніння (а.с.6).

За таких обставин, у поліцейських не було правових підстав для складення відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, інкримінуючи йому порушення вимог п.2.9 а ПДР, покликаючись саме на вказаний вище висновок лікаря, згідно якого у водія не виявлено ознак сп`яніння.

Отже, вказаний вище висновок лікаря, спростовує обставини щодо суті скоєного адміністративного правопорушення, зафіксованого правоохоронцями.

Приймаючи рішення у справі, суддею не враховано вказану вище обставину, при цьому взагалі не надано будь-якої правової оцінки висновку лікаря, як джерелу доказу, і лише вибірково враховано докази, які суддя вважав підтверджують винуватість

ОСОБА_1 , чим порушено засади всебічності та повноти судового розгляду.

Апеляційний суд не погоджується з висновками судді про те, що докази, які містяться у справі, підтверджують винуватість ОСОБА_1 у скоєнні інкримінованого правопорушення, з огляду на таке.

Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, складений поліцейським Андрієнком В.С. не має доказового значення для справи, оскільки у відповідності до п.10 розділу II Інструкції, результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів.

Зважаючи на те, що огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводився лише лікарем у закладі охорони здоров`я, у той час як такий огляд поліцейським на місці зупинки транспортного засобу не здійснювався, що убачається з відеозапису, тому вказаний вище акт складений поліцейським безпідставно.

Ураховуючи зміст інкримінованого правопорушення, виходячи з його формулювання, суд першої інстанції не мав покладати в основу свого рішення результати, отримані після проходження ОСОБА_1 огляду у закладі охорони здоров`я, оскільки такі не були покладені правоохоронцями в основу звинувачення.

За результатами проведення огляду у закладі охорони здоров`я доказове значення має висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння, складений лікарем за результатами проведення такого огляду, а також акт медичного огляду, тому саме ці докази мають бути першочергово враховані судом.

Крім того, апеляційний суд враховує, що згідно долученої стороною захисту до матеріалів справи копії інструкції до технічного засобу «Алкофор 505» для вимірювання вмісту алкоголю в крові та повітрі убачається, що цей технічний засіб містить границі допустимої похибки, а саме мг/дм: від 0 до 0,25 -+/ - 0,025; понад 0,25 -+/ - 10% (а.с. 52).

Зважаючи на ту обставину, що технічною документацією спеціального технічного засобу Алкофор 505», передбачено наявність абсолютної похибки у результатах, отриманих після його використання, беручи до уваги фактичний результат огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння за наслідками продуття алкотестеру, зафіксований на рівні 0,222‰, який за відніманням похибки становитиме 0,197‰ (0,222 - 0,025) проміле алкоголю в крові, що знаходиться на допустимому рівні, та не перебільшує максимальну межу алкоголю в крові водія, що допускається, тому апеляційний суд вважає, що сам по собі, отриманий результат проведення медичного огляду, не може бути доказом доведення винуватості ОСОБА_1 у скоєнні інкримінованого правопорушення.

Суд першої інстанції, наведеним вище обставинам належної правової оцінки не надав, та дійшов помилкового висновку про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах "Кобець проти України" від 14.02.2008, "Берктай проти Туреччини" від 08.02.2001, "Леванте проти Латвії" від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву", що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

За вимогами статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно положень статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зважаючи на викладене вище, апеляційний суд доходить висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови судді щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП та закриття провадження у справі в цій частині.

Іншим доводам апелянта, апеляційний суд не надає оцінки, оскільки встановлені під час апеляційного перегляду справи обставини у справі є самостійними та достатніми підставами для закриття провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскільки апелянт також порушує питання про закриття провадження у справі за ч.5 ст. 126 КУпАП на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ч.2 ст. 38 КУпАП, тобто аналогічного рішення, прийнятого суддею першої інстанції.

Зважаючи на викладене вище, беручи до уваги відсутність підстав для задоволення цієї частини вимог апеляційної скарги, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни оскаржуваної постанови в частині закриття провадження у справі за ч.5 ст. 126 КУпАП.

У відповідності до п.2 ч.8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Згідно із п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу потрібно задовольнити частково, а оскаржувану постанову судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03 грудня 2024 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення стягнення за ч.1 ст. 130 КУпАП скасувати, і закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. В іншій частині постанову судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03 грудня 2024 року залишити без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03 грудня 2024 року в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення стягнення за ч.1 ст. 130 КУпАП скасувати.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

В іншій частині постанову судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.П. Лозко