Справа № 502/2453/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2025 року м. Кілія

Суддя Кілійського районного суду Одеської області Маслеников О.А. розглянувши матеріали адміністративної справи, які надійшли від Відділення поліції № 1 Ізмаїльського районного відділу поліції ГУНП в Одеській областіпро притягнення до адміністративної відповідальності громадянина України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого та зареєстрованого в АДРЕСА_1

за ст. 185 КпАП України

В С Т А Н О В И В:

З протоколу серії ВАД № 006612 від 26.10.2024 року вбачається, що 26.10.2024 року в м. Кілія по вул. Щаслива, 72 ОСОБА_1 керував т.з Hyundai д.н. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння. На законну вимогу поліцейського згідно ст. 32 ЗУ Про Національну поліцію пред`явити документи відмовився, внаслідок чого, згідно ст. 43-45 ЗУ Про Національну поліцію було застосовано спеціальні поліцейські засоби впливу, а саме, кайданки. Вищевказані дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ст. 185 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що 26.10.2024 року у вечірній час їхав додому на т.з Hyundai д.н. НОМЕР_1 та йому стало зле з серцем, тому він швидко поїхав до дому, щоб випити ліки. Як тільки він припаркувався біля воріт будинку, до нього одразу підійшли працівники поліції та почали одразу вимагати вийти з автомобіля. Оскільки у нього боліло серце, він неодноразово просив поліцейських покликати його дружину, щоб вона винесла ліки та викликати швидку допомогу. На це прохання поліцейські не відреагували та згодом витягли його з автомобілю та надягнули кайданки, після чого повезли до відділення поліції, для складання протоколів. В своїх діях ОСОБА_1 вини не визнає, оскільки опору не чинив, а здійснити певні дії одразу не міг, оскільки погано почувався та не міг зробити того фізично. Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просив провадження по справі закрити, через відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення.

Захисник, ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що зважаючи на події, яки мали місце 26.10.2024 року у вечірній час за участю ОСОБА_1 можна зробити підсумки, щодо того, що дії поліцейських є не об`єктивними та не упередженими. Зважаючи на те, що ОСОБА_1 було погано та на відеозаписи вбачається, що перший неодноразово прохав викликати швидку та випити ліки, поліцейські на це ніяк не відреагували. ОСОБА_1 не заперечував щодо того, щоб вийти, однак зробити це він зміг би лише після того, як вип`є ліки. Працівниками поліції, на думку захисника, безпідставно було застосовано засоби впливу, оскільки ОСОБА_1 не відмовлявся від вимоги вийти з автомобілю та зробити цього не міг через погане самопочуття. Зважаючи на викладене, просив провадження по справі закрити, через відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Суддя, вислухавши пояснення особи стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 та свідків, дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до наступного.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Практика Європейського суду з прав людини показує, що суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до ст. 185 КУпАП відповідальність за вчинення правопорушення настає за вчинення злісної непокори законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 8 від 26.06.1992 р. «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків.

Таким чином, для того щоб притягнути особу до відповідальності за ст.185 КУпАП необхідно, щоб були:

- законне розпорядження або вимога працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків;

- злісна непокора.

При відсутності одного з зазначених складових - склад правопорушення відсутній.

З відеозаписів не вбачається, що ОСОБА_1 не виконав вимогу, зазначену в протоколі, а саме відмовився пред`явити документи, в той час, як відеозапис містить інформацію, що працівником поліції після зупинки транспортного засобу одразу пролунала вимога вийти з машини, котра дублювалася декілька разів, внаслідок чого, ОСОБА_1 з застосуванням сили було витягнуто з водійського сидіння та застосовано засіб впливу - кайданки. Будь-яких вимог чи факту непокори з дослідженого відеозапису не вбачається.

Таким чином, суддя відноситься критично до того, що дії особи стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 185 КУпАП підпадають під склад адміністративного правопорушення в розумінні понять, наведених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.06.1992року за №8 дії не можна розцінювати, як злісну непокору вимозі поліцейського. Дії зазначені в протоколі, кваліфіковано, як злісна непокора працівникам поліції, що виразилося у відмові пред`явити документи, можуть бути кваліфіковані за ст. 126 КУпАП та не утворюють складу ст. 185 КУпАП.

При складанні протоколу про адміністративне правопорушення, так і при його розгляді в суді, не було встановлено яку саме злісну непокору було вчинено ОСОБА_1 і в чому конкретно вона полягала. А відтак, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі, не може бути визнаний беззаперечним доказом вини ОСОБА_1 в розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), оскільки наявні у них данні не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Враховуючи викладене, суд зазначає що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП тоді як, виходячи з принципу змагальності сторін, саме держава, в особі уповноважених нею органів внутрішніх справ (Національної поліції), зобов`язана відповідними доказами довести перед судом винність особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на користь обвинуваченої особи.

Аналогічного роду положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом, тому кваліфікація дій правопорушника за ст. 185 КУпАП не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні.

Положеннями п. 1 ст. 247 КУпАП визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, виходячи з викладеного суд дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю у відповідності до п.1 ст. 247 КУпАП, оскільки в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП.

Керуючись п.1 ст.247, ст.ст.185, 251, 255 КУпАП, суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ст. 185 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі через Кілійський районний суд Одеської області апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Кілійського районного суду О. А. Маслеников