Справа № 148/2444/24
Провадження № 33/801/106/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковганич С. В.
Доповідач: Оніщук В. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2025 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Оніщук В. В., з участю секретаря судового засідання Литвина С. С., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 27 листопада 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Тульчинського районного суду Вінницької області від 27 листопада 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

У постанові суду зазначено, що 13 жовтня 2024 року о 22 год 30 хв водій ОСОБА_1 в м. Тульчин керував транспортним засобом «ЗАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Від освідування на стан алкогольного сп`яніння відмовився.

При ухваленні оскаржуваної постанови суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, доведена належними та допустимими доказами.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність постанови суду першої інстанції та винесення її за неповного дослідження обставин справи, просив постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що матеріали справи не містять доказів перебування ОСОБА_1 у стані сп`яніння.

Лише відмова водія на стан сп`яніння у медичному закладі охорони здоров`я, що фіксується лікарем у акті огляду, є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП.

Складений працівниками поліції протокол є не належним доказом, оскільки у ньому вказано місцем правопорушення вул. Маліновського та вул. Заболотного, які знаходяться у різних частинах міста, при цьому подія відбувалася на вул. Шевченка.

Окрім того у протоколі зазначено, що о 20 год 30 хв ОСОБА_1 керував автомобілем, однак із відеозапису вбачається, що о 20 год 24 хв його було зупинено працівниками поліції і автомобіль перебував у нерухомому стані.

Також у апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження постанови, мотивуючи поважність його пропуску тим, що копію постанови отримав лише 03 грудня 2024 року. Вперше ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу 12 грудня 2024 року, однак вона була повернута йому апеляційним судом постановою від 25 грудня 2024 року.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив, а тому згідно вимог ст. ст. 268, 294 КУпАП його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Оскаржувана постанова винесена 27 листопада 2024 року.

Як видно із Єдиного державного реєстру судових рішень, надання загального доступу до постанови здійснено 02 грудня 2024 року.

Копія постанови вручена ОСОБА_1 03 грудня 2024 року (а. с. 23).

Вперше апеляційна скарга подана 12 грудня 2024 року (а. с. 26-26).

Постановою Вінницького апеляційного суду від 25 грудня 2024 року апеляційна скарга була повернута ОСОБА_1 (а. с. 31-32).

Вдруге апеляційна скарга подана 03 січня 2025 року.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що з метою недопущення позбавлення ОСОБА_1 права на доступ до правосуддя та на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, строк на подання апеляційної скарги можливо поновити.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті оскарження постанови суду першої інстанції, апеляційний суд виходить із такого.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.

Положеннями частини сьомої статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Відповідно до положень п. п. 1.1, 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно із пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема, пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку огляд для визначення стану сп`яніння.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до змісту статті 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння відповідно до пункту 3 Розділу І Інструкції є: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів; порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці.

Із аналізу вказаних норм слідує, що підставою для проведення огляду водія транспортного засобу на стан сп`яніння є наявність у поліцейського підстав вважати, що водій перебуває у такому стані на основі виявлених ознак сп`яніння.

Відповідно до пункту 6 Розділу І Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Згідно із вимогами пункту 7 Розділу І Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За частиною 2 статті 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У результаті дослідження матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено такі обставини.

Відповідно до протоколу від 13 жовтня 2024 року серії ЕПР1 № 150028, 13 жовтня 2024 року о 22 год 30 хв у м. Тульчин по вул. Академіка Заболотного, о 22 год 25 хв в Тульчин по вул. Маліновського водій ОСОБА_1 керував автомобілем «ЗАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані сп`яніння, а саме мав не чітку мову, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння водій відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП (а. с. 2).

Як видно із рапорту від 13 жотвня 2024 року, о 22 год 21 хв до чергової частини Тульчинського РВП надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що в м. Тульчин, водій автомобіля «Ланос», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, на даний час проїхав ТЦ «Європеййський» та прямує до магазину «Вікторія», на місце події направлено ГРПП (а. с. 4).

У направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції зазначено, що 13 жовтня 2024 року ОСОБА_1 був направлений на огляд до Тульчинської ЦРЛ. У результаті огляду, проведеного уповноваженою особою патрульної служби у ОСОБА_1 виявлені ознаки сп`яніння: різкий запах алкоголю з ротової порожнини (а. с. 5).

Відповідно до акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів огляд ОСОБА_1 проводився у зв`язку з виявленням ознак алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, нечітка мова). Від проходження огляду відмовився (а. с. 6).

До матеріалів справи також долучені відеозаписи з нагрудних камер поліцейських та відеореєстратора автомобіля.

На відеозаписі зафіксовано як о 22 год. 24 хв працівники поліції переслідують та зупиняють автомобіль «ЗАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 . Працівник поліції представляється, попереджає про відеофіксацію події. Також роз`яснює, що на лінію 102 надійшло повідомлення про те, що водій даного автомобіля перебуває у стані сп`яніння, просить пред`явити документи. ОСОБА_1 їх шукає.

О 22 год 30 хв поліцейський запитує у ОСОБА_1 чи він щось вживав, той відповідає, що вживав алкоголь.

О 22 год 31 хв поліцейський пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння. ОСОБА_1 просить зачекати.

Далі працівники поліції неодноразово пропонують пройти огляд на стан сп`яніння, о 22 год 48 хв повідомляють водію, що його відсторонено від керування автомобілем, а також роз`яснюють, що за відмову від проходження огляду на нього буде складено протокол за ст. 130 КУпАП.

Таким чином доводи апеляційної скарги спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Після повідомлення ОСОБА_1 причини зупинки, виявлення ознак сп`яніння працівники поліції неодноразово пропонували йому пройти відповідний огляд на стан сп`яніння, роз`яснювали наслідки відмови від проходження огляду, забезпечивши реальну, об`єктивну можливість реалізувати свій обов`язок та пройти огляд у встановленому законом порядку, однак ОСОБА_1 такого обов`язку не виконав.

Доводи апеляційної скарги про те, що у матеріалах справи відсутні докази перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_1 інкримінується порушення п. 2.5. ПДР України відмова на вимогу поліцейського від проходження огляду на стан сп`яніння, а не керування транспортним засобом у стані сп`яніння.

Покликання у апеляційній скарзі на те, що лише відмова водія на стан сп`яніння у медичному закладі охорони здоров`я, що фіксується лікарем у акті огляду, є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, є довільним тлумаченням ОСОБА_1 норм закону та Інструкції.

Апеляційний суд також відхиляє доводи апеляційної скарги проте, що складений відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення є неналежним доказом, оскільки у ньому вказано місцем правопорушення вул. Маліновського та вул. Заболотного, які знаходяться у різних частинах міста, оскільки як встановлено із матеріалів справи, про керування ОСОБА_1 автомобілем було повідомлено на лінію «102», працівники поліції переслідували автомобіль під його керуванням, а тому послідовним є зазначення у протоколі декількох назв вулиць, якими рухався водій.

Також у скарзі ОСОБА_1 зазначає, що у протоколі вказано, що о 20 год 30 хв він керував автомобілем, однак із відеозапису вбачається, що о 20 год 24 хв його було зупинено працівниками поліції і автомобіль перебував у нерухомому стані. Проте, зазначення незначного у декілька хвилин відхилення у часі вчинення правопорушення, не є суттєвим та не впливає на суть вчиненого.

Окрім того апеляційний враховує, що у суді першої інстанції ОСОБА_1 свою вину у вчиненні, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, визнав.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд виснує, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди із ними, спрямовані виключно на уникнення покарання та факту відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на законну вимогу працівників поліції не спростовують.

У рішенні по справі «О Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 26 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, вина ОСОБА_1 доведена повністю, а його дії за ч. 1 ст. 130 КУпАП кваліфіковані правильно, тому твердження скаржника про відсутність в діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є надуманими та безпідставними.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП та відповідає положенням ст. ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення.

Строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП, не пропущені.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 245, 280, 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_1 строк на подання апеляційної скарги на постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 27 листопада 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 27 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду В. В. Оніщук