Номер провадження: 33/813/275/25
Номер справи місцевого суду: 517/1424/24
Головуючий у першій інстанції Меєчко О.М.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді Северової Є.С.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Фрунзівського районного суду Одеської області від 30 жовтня 2024 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП,

встановив:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №292690 від 20 жовтня 2024 року, 20 жовтня 2024 року біля 17 год 40 хв., поблизу с. Росіянівка Роздільнянського району Одеської області, на відстані до 11000 метрів від лінії державного кордону, було виявлено ОСОБА_1 , який в групі осіб, а саме з ОСОБА_2 намагався перетнути державний кордон на вихід з України до Р.Молдова на напрямку с. Росіянівка (Україна) с. Веселе (РМ) поза пунктом пропуску, в пішому порядку. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 9 ЗУ «Про державний кордон України» та вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Постановою Фрунзівського районного суду Одеської області від 30 жовтня 2024 року визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 550 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 9350 ривень. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, на користь держави судовий збір в сумі 605 гривень 60 копійок.

Не погодившись з наведеною постановою суду, 10 листопада 2024 року через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на її незаконність, просить суд поновити строк на апеляційне оскарження постанови Фрунзівського районного суду Одеської області від 30 жовтня 2024 року, скасувати вказану постанову та провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв?язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що протокол про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №292690 від 20 жовтня 2024 року та інші матеріали справи не є достатніми доказами, які дають підстави обгрунтовано вважати, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст. 204-1КУпАП. В матеріалах справи відсутні відомості, що місце, де було затримано ОСОБА_1 не є дозволеним для перебування та проходження людей. Та обставина, що ОСОБА_1 був затриманий на відстані 11000 метрів від лінії державного кордону не свідчить про спробу перетнути державний кордон України поза пропускним пунктом. З протоколу не вбачається, які безпосередні дії вчинив ОСОБА_1 з метою здійснення спроби перетину державного кордону України. ОСОБА_1 мав при собі належні документи, отже перебував і рухався в контрольованому прикордонному районі цілком правомірно і підстав бути звинуваченим в намаганні незаконно перетнути державний кордон не надавав.

Також скаржник зазначає, що в матеріалах справи відсутні пояснення особи, з яким ОСОБА_1 намагався перетнути державний кордон, відсутній протокол особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів. Натомість додані до матеріалів справи фото з телеграм каналу (переписки) з невідомого мобільного телефону, не підтверджують вину ОСОБА_1 .

В судове засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 21.01.2025 року, ОСОБА_1 та його представник Халізова А.О. не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

15.01.2025 року від представника Халізової А.О. надійшла заява про розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 та його представника.

Відповідно до ч. 6 ст.294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Таким чином, з урахуванням ч.6 ст.294 КУпАП та враховуючи заяву про розгляд справи за відсутністю сторони, апеляційний суд вважає за необхідне слухати справу у відсутність апелянта.

Окрім того, апеляційний суд приймає до уваги, що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою, оскільки в апеляції не ставиться питання про погіршення її становища.

Щодо клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови місцевого суду.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова суду ухвалена 30.10.2024 року, апеляційну скаргу подано адвокатом Халізовою А.О. 10.11.2024 року через підсистему «Електронний Суд» (а.с. 21).

Останнім днем оскарження постанови районного суду припав на вихідний день - 09.10.2024 (субота), то строк на апеляційне оскарження пропущений ним не був, оскільки у випадку, коли останній день оскарження припадає на вихідний чи святковий день, останнім днем оскарження слід вважати наступний робочий день, яким виявився понеділок - 11.11.2024.

Розглядаючи апеляційну скаргу по суті, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до положень ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Диспозицією ч. 2 ст. 204-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинене групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень передбачених цією статтею.

Диспозиція статті має бланкетний характер, у зв`язку з чим встановлення складу адміністративного правопорушення регулюється спеціальним нормативним актом, що регулює порядок перетинання державного кордону України, яким є Закон України «Про державний кордон України».

Так, ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» передбачено, що перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Крім того, ч. 3 ст.9 вказаного Закону визначено, що пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Згідно з ч. 1 ст. 12 зазначеного Закону пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.

Відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» 24 лютого 2022 року на території Україні запроваджено воєнний стан (воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень).

Апеляційний суд приймає до уваги, що відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 в Україні запроваджено загальну мобілізацію, що передбачає здійснення визначених Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходів, зокрема, обмеження виїзду чоловіків 18-60 років за кордон.

Отже, висновок районного суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП є обґрунтованим та відповідає фактичним обставинам справи.

Зокрема, висновок судді про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується зібраними по справі доказами, а саме:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ПдРУ № 292690 від 20.10.2024,

-рапортомом заступника начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ОСОБА_3 від 20 жовтня 2024 року;

-схемою місцевості виявлення правопорушення від 20 жовтня 2024 року;

-письмовими поясненнями ОСОБА_4 від 20 жовтня 2024 року;

-доповідною запискою про результати проведення перевірочних заходів;

-відповідною фототаблицею.

Аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 та порушенні ним вимог ст. 9 ЗУ «Про державний кордон України», тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

У доводах апеляційної скарги, представник апелянта посилається на те, що протокол складений на основі примушень та неналежних доказів, оскільки матеріали справи не містять належних доказів спроби перетину державного кордону, оскільки останній перебував та рухався в контрольованому прикордонному районі цілком правомірно, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими та безпідставними зважаючи на таке.

З протоколу про адміністративне правопорушення ПдРУ № 292690, вбачається що 20 жовтня 2024 року біля 17 год 40 хв., поблизу с. Росіянівка Роздільнянського району Одеської області, на відстані до 11000 метрів від лінії державного кордону, було виявлено ОСОБА_1 , який в групі осіб, а саме з ОСОБА_2 намагався перетнути державний кордон на вихід з України до Р.Молдова на напрямку с. Росіянівка (Україна) с. Веселе (РМ) поза пунктом пропуску, в пішому порядку. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 9 ЗУ «Про державний кордон України» та вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Тобто в зазначеному протоколі чітко визначено місце, час і суть вчинення адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за скоєне правопорушення. Протокол складений уповноваженою особою, а дані викладені в протоколі повністю узгоджуються з обставинами, які визначені в рапорті від 20.10.2024, а тому у апеляційного суду відсутні сумніви щодо достовірності та достатності даних, які викладені в протоколі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також посилається, що відсутній факт спроби перетину державного кордону та останній недоведений жодним чином.

Проте зазначені доводи є необґрунтованими, оскільки, як було вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 (чоловік призовного віку, мешканець м. Дніпро) був виявлений прикордонниками 20 жовтня 2024 року о 17 год 40 хв. на відстані до 11000 м від лінії державного кордону, поблизу с. Росіянівка Роздільнянського району Одеської області (в районі у якому запроваджений прикордонний режим).

Апеляційний суд звертає увагу, що мети свого перебування на такій близькості від лінії державного контролю ОСОБА_1 прикордонникам не повідомив.

Крім того, у відповідності до ч. 3 ст. 256 КУпАП, також не скористатися своїм правом на викладення в протоколі про адміністративне правопорушення будь-яких пояснень та зауважень з приводу обставин справи.

Отже, зважаючи на викладені обставини, ведення воєнного стану та оголошення загальної мобілізації, апеляційний суд вважає, що факт спроби незаконного перетину державного кордону є доведеним.

Доводи скаржника, що він знаходиться на великій відстані від лінії державного кордону, не спростовують його спробу незаконного перетину державного кордону.

Посилання апелянта на відсутність в матеріалах справи пояснень особи з якою апелянт намагався перетнути кордон, спростовуються матеріалами справи, оскільки відповідно до доповідної записки за результатами проведення перевірочних заходів ОСОБА_1 та ОСОБА_5 відмовились від надання будь яких свідчень згідно ст. 63 Конституції України.

Таким чином, наявний факт доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, та вказані обставини не спростовані.

Посилання апелянта на те, що протокол про адміністративне правопорушення разом з додатками до нього не доводять вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, апеляційний суд відхиляє, оскільки зібраними по справі докази повністю доводять вину ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Зважаючи на викладене, приймаючи до уваги встановлені обставини справи, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та вважає, що наявними у справі доказами підтверджена винуватість ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

При визначені виду та міри адміністративного стягнення, районним судом були додержані вимоги ст. 33 КУпАП.

У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Виходячи з вищезазначеного, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою. Підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 7, 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Фрунзівського районного суду Одеської області від 30 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Є.С. Сєвєрова