ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2025 Справа №607/1659/25 Провадження №3/607/1180/2025

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Ломакін В.Є., розглянувши в залі суду в м. Тернополі матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, адреса проживання: АДРЕСА_1 ,

за ст.ст. 124, 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Водій ОСОБА_1 14 січня 2025 року о 15 год. 45 хв. рухаючись в м. Тернопіль по вул. Крушельницької, 1 керуючи транспортним засобом «LAND ROVER FREELANDER» номерний знак НОМЕР_1 , під час руху заднім ходом не переконався що це буде безпечно і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, внаслідок чого допустив наїзд на перешкоду, а саме шлагбаум, внаслідок чого шлагбаум отримав механічні пошкодження. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 2.3 (б), 10.9, 12.1 Правил дорожнього руху.

Крім цього, із протоколу про адміністративне правопорушення, серія ЕПР1 №221542 від 15 січня 2025 року вбачається, що водій ОСОБА_1 14 січня 2025 року о 15 год. 45 хв. рухаючись в м. Тернопіль по вул. Крушельницької, 1 керуючи транспортним засобом «LAND ROVER FREELANDER» номерний знак НОМЕР_1 , будучи учасником дорожньо-транспортної пригоди, місце події залишив, чим порушив вимоги п.2.10 (а) Правил дорожнього руху.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративних правопорушень визнав частково та зазначив, що не відчув удару від зіткнення, а тому продовжив рух та залишив місце події. Умислу уникнути адміністративної відповідальності у нього не було.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, суд прийшов до висновку, що водієм ОСОБА_1 вимог п.п. 2.3 (б), 10.9, 12.1 ПДР України дотримано не було, а його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, доведена наступними належними та допустимими доказами, а саме: даними, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №221576 від 15 січня 2025 року, який складений у відповідності до вимог ст.256 КУпАП та містить необхідні у ньому відомості, зокрема щодо дати, часу, місця та способу вчинення самого адміністративного правопорушення; відеозаписом із нагрудних відеокамер поліцейських; схемою місця ДТП, яка сталася 14 січня 2025 року о 16 год. 05 хв. в м. Тернопіль по вул. Крушельницької, 1; актом обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 15 січня 2025 року, згідно якого після огляду місця ДТП встановлено, що шлагбаум пошкоджений; письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 15 січня 2025 року.

За таких обставин, вважаю, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, тобто порушення учасником дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження майна, а тому його слід притягнути до адміністративної відповідальності та накласти нього адміністративне стягнення.

При накладенні адміністративного стягнення, суд бере до уваги характер вчиненого правопорушення, обставини справи, ступінь вини, особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, його майновий стан, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність за вчинене адміністративне правопорушення, а тому вважає, що на ОСОБА_1 слід накласти адміністративне стягнення, у виді штрафу в дохід держави.

Також, враховуючи вимоги ст. 40-1 КУпАП, суд вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_1 судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення.

Вирішуючи питання щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, суд виходить з наступного.

Умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу адміністративного правопорушення. Склад адміністративного правопорушення - це сукупність встановлених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак, що характеризують діяння як адміністративне правопорушення (проступок). До складу адміністративного правопорушення входять ознаки, які характеризують об`єкт, об`єктивну і суб`єктивну сторони та суб`єкта правопорушення.

Відповідно до п. 2.10 а ПДР у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Згідно ст. 122-4 КУпАП передбачено відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Так, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП виражається у залишенні місця дорожньо-транспортної пригоди особами, до якої вони причетні, а суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини.

Згідно пояснень ОСОБА_1 , які він надав в судовому засіданні, вбачається те, що він не заперечує факту порушення ним правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження майна, однак, не погоджується із тим, що він залишав місце ДТП з метою уникнення відповідальності, оскільки керуючи транспортним засобом не помітив, що зачепив шлагбаум, так як не відчув ніякого удару чи будь-якого іншого характерного звуку від зіткнення.

З огляду на наведене, суд вважає, що після дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої було ушкоджено майно, водій ОСОБА_1 поїхав з місця зіткнення, не розуміючи того, що він став учасником ДТП, про що дізнався згодом.

Отже, обставини викладені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №221542 не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки як вбачається із матеріалів справи, механічних пошкоджень на автомобілі «LAND ROVER FREELANDER» номерний знак НОМЕР_1 не виявлено, фотофіксація місця ДТП не здійснювалась, що в свою чергу не дає можливості об`єктивно оцінити характер пошкоджень шлагбауму, а відтак і прийти до переконання щодо того чи міг ОСОБА_1 відчути зіткнення, а отже і про наявність в його діях умислу.

Із встановлених в ході розгляду обставини справи вбачається, що працівниками поліції не надано суду доказів на підтвердження того факту, що ОСОБА_1 діяв умисно та усвідомлював протиправний характер своїх дій, а саме порушення п.2.10а ПДР України.

Таким чином, з матеріалів справи слідує, що в даному випадку склад адміністративного правопорушення передбаченого ст.122-4 КУпАП, не доведений сукупністю належних і допустимих доказів, які б давали достатні підстави для беззаперечного висновку про винуватість ОСОБА_1 у його вчиненні.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначене свідчить про недоведеність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, що в розумінні п.1 ч.1 ст.247 КУпАП є підставою для закриття провадження по справі.

Згідно приписів ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 122-4 КУпАП за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку, що в діях останнього відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, а тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі наведеного, керуючись ст.62 Конституції України, ст.ст.7, 9, 122-4, 247, 254, 266, 283, 284 КУпАП, ст.62 Конституції України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП і накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу, у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Стягнути із ОСОБА_1 в користь держави судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 коп.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ознаками ст.122-4 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з ОСОБА_1 стягується подвійний штраф в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень в дохід держави та витрати на облік зазначеного правопорушення, розмір яких визначається Кабінетом Міністрів України.

Постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, установленого частиною першою статті 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, шляхом звернення до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 Кодексу України про адміністративні правопорушення перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 КУпАП, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду апеляційним судом.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.

Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня винесення постанови до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Головуючий суддяВ. Є. Ломакін